Справа № 2а/1870/8767/12
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2015-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2015 року м. Київ К/800/36535/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
ГоловуючогоНечитайла О.М.
СуддівПилипчук Н.Г.
Ланченко Л.В.
розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Сумах Сумської області Державної податкової служби

на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2013 року

у справі №2а-1870/8767/12

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Платан-Сервіс»

до Державної податкової інспекції у місті Сумах Сумської області Державної податкової служби

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Платан-Сервіс» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у місті Сумах Сумської області Державної податкової служби (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Сумський окружний адміністративний суд постановою від 24 грудня 2012 року адміністративний позов задовольнив частково, визнав протиправним та скасував податкове повідомлення - рішення від 13 червня 2012 року №/21913 у частині застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 5 000,00 грн. В інші частині позовних вимог відмовив.

Харківський апеляційний адміністративний суд постановою від 01 червня 2013 року скасував рішення суду першої інстанції та прийняв нове, яким задовольнив позовні вимоги, визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення від 13 червня 2012 року №/21913 повністю.

Вважаючи, що рішення суду апеляційної інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Позивач письмових заперечень на касаційну скаргу відповідача на адресу суду касаційної інстанції не надіслав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили такі фактичні обставини справи.

Працівники контролюючого органу провели камеральну перевірку податкової звітності з податку на додану вартість позивача за березень 2012 року, про що склали акт від 18 травня 2012 року №977/15-319/34451888, яким встановили порушення позивачем вимог пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, у результаті чого підприємством завищено суму податкового кредиту, заявленого у податковій декларації з податку на додану вартість за березень 2012 року на 20 000,00 грн. та, відповідно, занижено суму податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню до сплати в бюджет за підсумками поточного звітного періоду з урахуванням залишку від`ємного значення попереднього звітного періоду (рядок 25 декларації), на 20 000,00 грн.

За результатами проведеної перевірки контролюючий орган прийняв податкове повідомлення-рішення від 13 червня 2012 року №/21913, яким збільшив позивачу суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 30 000,00 грн., з яких основний платіж - 20 000,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 10 000,00 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Фактичною підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення слугував висновок податкового органу про безпідставне включення позивачем до складу податкового кредиту з податку на додану вартість суми ПДВ у розмірі 20 000,00 грн. на підставі податкової накладної від 07 березня 2012 року №1 не зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Задовольняючи позовні вимоги та скасовуючи спірне податкове повідомлення-рішення, суд апеляційної інстанції виходив з відсутності порушень у діях позивача вимог податкового законодавства при формуванні податкового кредиту з податку на додану вартість за березень 2012 року.

Згідно положень підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

За змістом пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.6 статті 201 зазначеного Кодексу, податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

За змістом положень пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну після реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до Державної податкової адміністрації України є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних встановлюється Кабінетом Міністрів України. Покупець має право звіряти дані отриманої податкової накладної на відповідність із даними Єдиного реєстру податкових накладних.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

Виявлення розбіжностей даних податкової накладної та Єдиного реєстру податкових накладних є підставою для проведення органами державної податкової служби документальної позапланової виїзної перевірки продавця та у відповідних випадках покупця товарів/послуг.

Системний аналіз наведених податкових норм дає підстави для висновку, що платник податку має право на включення до податкового кредиту сум податку, сплачених ним за наслідками господарських операцій, дійсність та достовірність яких має підтверджуватися внесеними до Реєстру податковими накладними або іншими документами, встановленими Податковим кодексом України, що посвідчують право на віднесення сум ПДВ до податкового кредиту.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем у Реєстрі виданих та отриманих податкових накладних (далі - Реєстр) податкової декларації з ПДВ за березень 2012 року, у Розділі ІІ «Отримані податкові накладні» відображені податкові накладні по контрагенту ПВКП «Компаньон» від 01 березня 2012 року №3 на суму ПДВ - 4 146,49 грн., від 03 березня 2012 року №4 на суму ПДВ - 7 598,63 грн., від 05 березня 2012 року №5 на суму ПДВ - 8 254,88 грн., від 07 березня 2012 року №1 на суму ПДВ - 20 000,00 грн., які включені до розділу ІІ «Податковий кредит» (Додаток №5 податкової декларації).

Разом з тим, судом попередньої інстанції встановлено помилковість внесення до Реєстру незареєстрованої податкової накладної від 07 березня 2012 року №1, сума ПДВ у розмірі 20 000,00 грн. якої включена позивачем до податкового кредиту звітного періоду.

Відповідно до положень пункту 201.15 статті 201 Податкового кодексу України, платник податку веде реєстр виданих та отриманих податкових накладних в електронному вигляді, у якому зазначаються порядковий номер податкової накладної, дата її виписки (отримання), загальна сума постачання та сума нарахованого податку, а також реєстраційний номер платника податку - продавця, який видав податкову накладну такому платнику податку. Форма і порядок заповнення реєстру виданих та отриманих податкових накладних встановлюються відповідно до вимог розділу II цього Кодексу.

Платники податку щомісяця в терміни, що передбачені для подання податкової звітності (календарний місяць), у тому числі для яких цим розділом встановлено звітний податковий період - квартал, подають органу державної податкової служби копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних за такий період в електронному вигляді.

За змістом частини 1 Порядку ведення реєстру виданих та отриманих податкових накладних 24 грудня 2010 року №1002 упровадження реєстру виданих та отриманих податкових накладних (далі - Реєстр) обумовлене вимогами пункту 201.15 статті 201 розділу V Податкового кодексу України (далі - Кодекс).

Реєстр є формою для запису (реєстрації) виданих та отриманих податкових накладних.

Виправлення помилки в Реєстрі здійснюється методом «сторно» за правилами, передбаченими для бухгалтерського обліку, у момент виявлення таких помилок.

Коригування помилкових записів у Реєстрі не призводить до потреби формування нових (уточнюючих) реєстрів.

У свою чергу пункт 4.3 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку від 24 травня 1995 № 88 визначає, що помилки в облікових регістрах за минулий звітний період виправляються способом сторно. Цей спосіб передбачає складання бухгалтерської довідки, в яку помилка (сума, кореспонденція рахунків) заноситься червоним чорнилом, пастою кулькових ручок тощо або із знаком «мінус», а правильний запис (сума, кореспонденція рахунків) заноситься чорнилом, пастою кулькових ручок тощо темного кольору. Внесенням цих даних до облікового регістру у місяці, в якому виявлено помилку, ліквідується неправильний запис та відображається правильна сума і кореспонденція рахунків бухгалтерського обліку. Довідка має наводити причину помилки, посилання на документи та облікові регістри, в яких допущено помилку, і підписується працівником, який склав довідку, та після її перевірки - головним бухгалтером.

Відповідачем надіслано на адресу позивача повідомлення від 10 травня 2012 року №11730/10/15/345 щодо наявності розбіжностей між даними Реєстру виданих та отриманих податкових накладних та Єдиного реєстру податкових накладних щодо відсутності реєстрації податкової накладної від 07 березня 2012 року №1 виписаної ПВКП «Компаньон».

З матеріалів справи вбачається, що позивач на підставі вказаного повідомлення, у Реєстрі за квітень 2012 року здійснив виправлення зазначеної помилки методом «сторно» за правилами бухгалтерського обліку, зазначивши у графі 4 Розділу ІІ «Отримані податкові накладні» помилковий запис зі знаком «-» (податкова накладна від 07 березня 2012 року №1) та, водночас, відобразив у графах 1-3 правильний запис (податкові накладні від 01 березня 2012 року №3, від 03 березня 2012 року №4, від 05 березня 2012 року №5), що відповідає вимогам податкового законодавства.

Крім того, судом апеляційної інстанції правильно встановлено, що помилка при формуванні Реєстру за березень 2012 року не впливає на показники податкової звітності та не змінює суму податкового кредиту відповідного звітного періоду позивача.

Зважаючи на викладене, беручи до уваги встановлену судом попередньої інстанції реальність господарських відносин позивача та ПВКП «Компаньон» за спірний період, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість податковим повідомленням - рішенням від 13 червня 2012 року №/21913.

Згідно частини 2 статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної норми процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

За встановлених обставин, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками суду попередньої судової інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та скасування спірного податкового повідомлення-рішення.

Мотивація та докази, наведені у касаційній скарзі, не дають адміністративному суду касаційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію суду апеляційної інстанції.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судом апеляційної інстанції норм матеріального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване судове рішення - залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Сумах Сумської області Державної податкової служби залишити без задоволення.

2. Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2013 року у справі №2а-1870/8767/12 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.