Справа № 462/3496/14-а
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2015-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2015 року Справа № 876/5653/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Дяковича В.П., Іщук Л.П.,

з участю секретаря судових засідань Гелецького П.В.,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Залізничного районного суду м. Львова від 29 квітня 2015 року у справі за її позовом до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування розпорядження,

ВСТАНОВИВ :

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила визнати неправомірним та скасувати розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради (далі - Залізнична РА) № 487 від 02 серпня 2013 року.

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 29 квітня 2015 року у справі № 462/3496/14-а у задоволенні позову було відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_3 просить скасувати вказану постанову суду та прийняти нову про задоволення позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що акт-попередження від 22.03.2013 року містить неправдиві відомості щодо початку та завершення реконструкції.

Судом не досліджувалося чи відповідає оскаржуване розпорядження № 487 від 02.08.2013 року Положенню про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м. Львові, затвердженому рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 09.09.2011 року № 835, на підставі якого його було видано.

Проведена реконструкція квартири не призвела до порушення прав власників інших квартир, а також не порушує санітарних вимог і правил експлуатації будинку.

Окрім того, суд безпідставно покликався на приписи ст. 24 Закону України «Про планування і забудову територій», який втратив чинність на підставі Закону № 3038-VІ від 17.02.2011 року.

Представник позивача у ході апеляційного розгляду підтримала вимоги, викладені у апеляційній скарзі, та просила її задовольнити у повному обсязі.

Інші особи, що беруть участь у справі, на виклик апеляційного суду не прибули, що не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта у їх сукупності, апеляційний суд приходить до переконання, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких мотивів.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що при прийнятті оскаржуваного розпорядження відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, оскільки прибудова розміром 2,00 х 6,00м на фундаменті будинку АДРЕСА_1 влаштована самочинно на землях комунальної власності, з порушенням встановленого законом порядку, без належного дозволу та рішення відповідних органів. Тому підстав для визнання оскаржуваного розпорядження відповідача недійсним та його скасування немає.

Даючи правову оцінку доводам апелянта та висновкам суду, що викладені у оскаржуваному судовому рішення, апеляційний суд виходить із таких міркувань.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, позивачкою оскаржується розпорядження Залізничної РА № 487 від 02 серпня 2013 року, яким її зобов'язано в термін до 01.10.2013 року демонтувати прибудову розміром 2,00 м х 6,00 м на фундаменті, самочинно влаштовану на землях комунальної власності міста до квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами ч. 7 ст. 376 Цивільного кодексу України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

На переконання апеляційного суду, наведені правові норми безальтернативно вказують на те, що можливість покладення на особу обов'язку щодо здійснення перебудови (демонтажу) самочинного будівництва законодавцем пов'язується лише із наявністю відповідного судового рішення.

При виявленні факту самочинного будівництва на земельній ділянці, що належить територіальній громаді м. Львова, відповідач вправі зафіксувати вказаний факт та запропонувати ОСОБА_3 провести відповідну перебудову або демонтаж самочинно зведеної споруди у добровільному порядку з одночасним попередженням про наслідки, передбачені ч. 7 ст. 376 ЦК України, однак не вправі зобов'язувати позивачку демонтувати прибудову до квартири АДРЕСА_1.

Відтак, зобов'язуючи ОСОБА_3 до 01.10.2013 року демонтувати прибудову до квартири АДРЕСА_1, відповідач Залізнична РА перебрала на себе функції суду, що суперечить наведеним вимогам законодавства і є протиправним.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_3 щодо визнання протиправним та скасування розпорядження Залізничної РА № 487 від 02 серпня 2013 року.

Таким чином, оскільки при вирішенні даного публічно-правового спору судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального права, а мотиви, з яких виходив суд під час ухвалення свого рішення, не відповідають фактичним обставинам справи, оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нової про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Залізничного районного суду м. Львова від 29 квітня 2015 року у справі № 462/3496/14-а скасувати та прийняти нову, якою позо ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 487 від 02 серпня 2013 року.

Присудити з місцевого бюджету м. Львова на користь ОСОБА_3 109 (сто дев'ять) грн. 62 коп. сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Дякович

Л.П.Іщук

Постанова у повному обсязі складена 12 листопада 2015 року.