Справа № 825/744/13а
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2015-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2015 року м. Київ К/800/32925/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Карася О.В.

Олендера І.Я.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Чернігові Державної податкової служби

на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 березня 2013 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2013 року

у справі № 825/744/13-а

за позовом Приватного підприємства «Фірма «Термолекс»

до Державної податкової інспекції у м. Чернігові Державної податкової служби

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 березня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2013 року, позов Приватного підприємства «Фірма «Термолекс» (далі - ПП «Фірма «Термолекс»; позивач) до Державної податкової інспекції у м. Чернігові Державної податкової служби (далі - ДПІ у м. Чернігові ДПС; відповідач) задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення № від 06 листопада 2012 року, № від 16 січня 2013 року, № від 16 січня 2013 року, № від 16 січня 2013 року. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ПП «Фірма «Термолекс» судовий збір у розмірі 2 250,86 грн.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями у справі, відповідач оскаржив їх в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі ДПІ у м. Чернігові ДПС, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 березня 2013 року, ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2013 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПП «Фірма «Термолекс» з питань достовірності, повноти нарахування податку на додану вартість у податкових деклараціях з податку на додану вартість за вересень 2010 року в складі податкового кредиту операцій з Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об'єднання «МСК-Інвест», за січень 2011 року в складі податкового кредиту операцій з Приватним підприємством «Ікспіріенс», за липень 2011 року в складі податкового кредиту операцій з Приватним підприємством «Крузо» та Приватним підприємством «Фортуна тепло сервіс плюс», за серпень 2011 року в складі податкового кредиту операцій з ПП «Крузо», за вересень 2011 року в складі податкового кредиту операцій з ПП «Крузо», за грудень 2011 року в складі податкового кредиту операцій з Товариством з обмеженою відповідальністю «Хозстройсервіс», за березень 2012 року в складі податкового кредиту операцій з ТОВ «Хозстройсервіс» та в податковій звітності з податку на прибуток за відповідні періоди, за результатами якої складено акт № 2161/22/30294657 від 19 жовтня 2012 року.

На підставі зазначеного акту перевірки та за наслідками адміністративного оскарження, контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення: № від 16 січня 2013 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 118 423,00 грн. (107 114,00 грн. - основний платіж, 11 309,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції); № від 06 листопада 2012 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 105 149,00 грн. (87 533,00 грн. - основний платіж, 17 616,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції); № від 16 січня 2013 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 654,00 грн. (523,00 грн. - основний платіж, 131,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції); № від 16 січня 2013 року, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 860,00 грн.

Перевіркою встановлено порушення підприємством пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України від 28 грудня 1994 року № 334/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 334/94-ВР), підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України від 03 квітня 1997 року № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 168/97-ВР), підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14, пункту 138.1 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пунктів 200.1, 200.2 статті 200 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України) у зв'язку з неправомірним формуванням даних податкового обліку при придбанні підрядних робіт у ТОВ «НВО «МСК-Інвест», ПП «Ікспіріенс», ПП «Фортуна ТСП», а також товарно-матеріальних цінностей у ТОВ «Хозстройсервіс» та ПП «Крузо» за нікчемними правочинами.

Такий висновок податковим органом зроблено з урахуванням актів перевірок та довідок про результати проведення зустрічних звірок контрагентів позивача, в яких вказано про відсутність у них необхідних умов для ведення господарської діяльності, неперебування названих юридичних осіб за вказаним в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходженням, непричетність посадових осіб деяких суб'єктів господарювання до очолюваних ними підприємств, а також викладено думки про те, що укладені ТОВ «НВО «МСК-Інвест», ПП «Ікспіріенс», ПП «Крузо», ПП «Фортуна ТСП» та ТОВ «Хозстройсервіс» з постачальниками та покупцями правочини порушують публічний порядок, суперечать інтересам держави та суспільства, вчинені удавано з метою ухилення від сплати податків третіх осіб.

Задовольняючи позов повністю, суди попередніх інстанцій виходили з наступних мотивів, з якими погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно із статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV) первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК України.

Так, пунктом 138.2 статті 138 ПК України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За змістом підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, не включаються до складу витрат.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Подібні умови формування даних податкового обліку встановлювались і підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону № 334/94-ВР, підпунктами 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР.

Як з'ясовано судами, реальний характер господарських операцій з придбання позивачем підрядних робіт та товарно-матеріальних цінностей у ТОВ «НВО «МСК-Інвест», ПП «Ікспіріенс», ПП «Крузо», ПП «Фортуна ТСП» та ТОВ «Хозстройсервіс» підтверджується належним чином складеними договірними цінами, локальними кошторисами, актами приймання виконаних будівельних робіт типової форми № КБ-2в, довідками про вартість виконаних будівельних робіт типової форми № КБ-3, рахунками-фактурами, видатковими та податковими накладними, оборотно-сальдовими відомостями, а також доказами подальшого використання придбаних у контрагентів робіт та товарів у власній господарській діяльності, а саме - їх передачі третім особам у рамках виконання договірних зобов'язань.

Контролюючим органом при цьому не заперечується, що розглядувані операції здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект.

Враховуючи викладене, а також з огляду на принцип індивідуальної відповідальності платника податків, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про протиправність оскаржуваних актів індивідуальної дії слід визнати правильним.

За наведених обставин, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 березня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2013 року такими, що прийняті з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав, які могли б призвести до їх зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Чернігові Державної податкової служби відхилити, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 березня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановленими главою 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Карась О.В.

Олендер І.Я.