Справа № 826/13576/15
Суддя: Кротюк О.В.
Дата ухвалення: 2015-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

12 листопада 2015 року (в порядку письмового провадження) № 826/13576/15
за позовом ОСОБА_1
до Головного управління державної міграційної служби в Київській області
про визнання протиправним та скасування наказу № 113 від 03.07.2015, зобов`язання вчинити дії
Суддя: Кротюк О.В.
Обставини справи:
Громадянин Сомалі ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління державної міграційної служби України в Київській області (далі відповідач) та просить суд:
- визнати неправомірним та скасувати наказ Головного управління державної міграційної служби України в Київській області №113 від 03.07.2015 про відмову в оформлені документів для вирішення питання про визнання громадянина Сомалі ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додатково захисту;
- зобов`язати Головне управління державної міграційної служби України в Київській області повторно розглянути заяву громадянина Сомалі ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додатково захисту, відповідно до вимог чинного законодавства.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуваний наказ є протиправним та необґрунтованим, а відтак підлягає скасуванню.
Відповідач проти позову заперечив з підстав викладених в письмових запереченнях, що долучені до матеріалів справи.
На підставі ч. 4 ст. 122 КАС України судом ухвалено про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.
Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -
встановив:
Громадянин Сомалі ОСОБА_1 звернувся до Головного управління державної міграційної служби у Київській області з завою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. За наслідком розгляду вказаної заяви, відповідачем прийнято наказ №113 від 03.07.2015 про відмову в оформлені документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (далі оскаржуваний наказ). В подальшому, відповідачем сформовано повідомлення від 03.07.2015 №4, зі змісту якого слідує, що підставою для прийняття оскаржуваного наказу в зв`язку з очевидною необґрунтованістю побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками, раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань та недоведеністю загрози життю чи свободі в країні походження, через побоювання застосування що позивача смертної кари, або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність поводження чи покарання.
Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.
Громадянин Сомалі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 народився м. Могадішо (Сомалі). За віросповіданням іслам, національність абгаль.
Згідно анкети позивача (а.с. 42) останній перетнув кордон України 09.01.2015 автомобілем таємно та на даний час перебуває на території держави України нелегально. Причинами, що слугували для виїзду з країни проживання ОСОБА_1 , відповідно до анкети (а.с.43) є погрози, які були адресовані останньому, оскільки позивач працював в суді. Заявником повідомлено відповідача, що декілька людей з ОСОБА_2 стріляли в нього. За таких обставин він був змушений втекти з Сомалі.
Порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні визначено Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» 8 липня 2011 року 3671-VI (далі Закон 3671-VI).
Відповідно до ч. 1 ст. 8 вказаного закону центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає заявникові довідку про звернення за захистом в Україні та реєструє заявника. Протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в заяві, та інші документи, вимагає додаткові відомості та приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання.
Між тим, ч. 6 ст. 8 Закону 3671-VI регламентовано, що рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, а також якщо заяви носять характер зловживання: якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв`язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону 3671-VI біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.
Особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань (п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону 3671-VI).
Аналіз вказаного дає суду підстави дійти до наступного висновку:
· рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту приймається в разі, якщо заявник видає себе за іншу особу або якщо заявнику раніше було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за відсутності умов, передбачених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.
Матеріли адміністративної справи свідчать, що Головним управлінням державної міграційної служби прийнято оскаржуваний наказ з підстав відсутності підтверджених та обґрунтованих побоювань позивача стати жертвою переслідувань.
Згідно положень п. 10 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №1 від 25 червня 2009 року «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця чи особи без громадянства в Україні», підтвердження обґрунтованості побоювань переслідування (через інформацію про можливість таких переслідувань у країні походження біженця) можуть отримуватися від особи, яка шукає статусу біженця, та незалежно від неї - з різних достовірних джерел інформації, наприклад, з документів і повідомлень міжнародних неурядових організацій, із публікацій у засобах масової інформації. Для повноти встановлення обставин у таких справах, як правило, слід використовувати більш ніж одне джерело інформації про країну
Так, із інтеренет джерел стосовно країни походження позивача Сомалі, зокрема відповідно Рекомендацій з питань міжнародного захисту відносно осіб, що залишають центральну та південну частини Сомалі, підготовлені Управлінням Верховного комісара ООН у справах біженців, опубліковані в січні 2014 року зазначено наступне ««Аш-Шабааб» продолжает совершать тяжкие преступления против гражданских лиц, в частности, убивать известных борцов за мир, общественных деятелей, старейшин кланов и членов их семей за их роль в установлении мира и обезглавливать людей, обвиняемых в сотрудничестве с и «шпионаже» на сомалийские национальные войска и связанные с ними формирования...»
Між тим, з позиції Управління Верховного комісаріату ООН у справах біженців відносно повернення громадян Сомалі в південну та центральну частину Сомалі, яка оприлюднена 17.06.2014 слідує, що загальна ситуація а плані безпечності в Сомалі залишається нестабільною, група «Аш-Шабааб» здійснює організовані напади, які створюють серйозну загрозу в регіоні.
У відповідності до пункту 3 статті 4 Директиви Ради Європейського Союзу «Щодо мінімальних стандартів для кваліфікації громадян третіх країн та осіб без громадянства як біженців або осіб, що потребують міжнародного захисту за іншими причинами, а також суті, що надається» від 27.04.2004 р. № 8043/04, згідно якого заяви є обґрунтованими, якщо зробив реальну спробу обґрунтувати свою заяву, усі важливі факти, що були в його розпорядженні, були надані, і було задовільне пояснення відносно будь-якої відсутності інших фактів; твердження заявника є зрозумілими і правдоподібними і не суперечать та загальній інформації за його справою.
Аналізуючи вищевикладене в сукупності, у тому числі інтернет джерела, суд вважає передчасною відмову в оформлені документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
При цьому, на думку суду, відповідачем у своїх запереченнях фактично викладено обґрунтування для відмови в прийняті рішення щодо надання додаткового захисту або статусу біженця по суті. За своїм внутрішнім переконанням суд вважає, що позивач зробив реальну спробу обґрунтувати свою заявою, причому за своїм змістом пояснення останнього, які викладені в анкеті, не можуть бути розцінені як такі, що є ОЧЕВИДНО необґрунтованими, а відтак висновок органу державної міграційної служби щодо очевидної необґрунтованої заяви позивача про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту є помилковими.
Враховуючи те, що підставою для звернення позивача до міграційної служби слугувало побоювання стати жертвою переслідувань за ознаками його належності до іншої соціальної групи, та неможливість захисту країною громадянської належності, що з огляду на положення Закону 3671-VI є обставинами, за якими можливе надання такій особі статусу біженця, а вказані позивачем обставини відповідачем належним чином не були досліджені, суд вважає, що оскаржуване рішення, відповідачем прийнято передчасно.
В контексті зазначеного, суд дійшов до висновку про наявність у позивача підстав встановлених п.п.1, 13 ч. 1 ст. 1 Закону 3671-VI. Поряд з цим, судом не встановлено інших підстав для прийняття рішення про відмову в оформлені документів для вирішення питання щодо визначення статусу біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту регламентованих ч. 6 ст. 8 Закону 3671-VI.
З урахуванням зазначено в сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління державної міграційної служби України в Київській області №113 від 03.07.2015 про відмову в оформлені документів для вирішення питання про визнання громадянина Сомалі ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додатково захисту.
Поряд з цим, співставним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача повторного розгляду подану останнім заяву для вирішення питання щодо визначення статусу біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
За таких обставин, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог.
Інші доводи та заперечення не спростовують встановленого вище судом.
Керуючись ст. 9, 71, 159, 163 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -
ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов задовольнити.
Визнати неправомірним та скасувати наказ Головного управління державної міграційної служби України в Київській області №113 від 03.07.2015 про відмову в оформлені документів для вирішення питання про визнання громадянина Сомалі ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додатково захисту.
Зобов`язати Головне управління державної міграційної служби України в Київській області повторно розглянути заяву громадянина Сомалі ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додатково захисту, відповідно до вимог чинного законодавства.

Постанова набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.. 254 КАС України. Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги в порядку і строки, встановлені ст..186 КАС України.

Суддя О.В. Кротюк