Справа № 2а-3365/10/0970
Суддя: Главач І.А.
Дата ухвалення: 2010-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2010 р. Справа № 2a-3365/10/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Главача І.А.,

при секретарі Воліцькій Н.М.,

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1,

від відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Тімекс", вул. Долинська, 1, м. Калуш, Калуський район, Івано-Франківська область, 77300

до відповідача: Івано-Франківської митниці Державної митної служби України, вул. Чорновола, 159, м. Івано-Франківськ, 76005

про визнання податкових повідомлень форми "Р" за № 29 та № 30 від 14.09.2010р. нечинними,-

ВСТАНОВИВ:

ТзОВ «Тімекс» звернулося в суд з адміністративним позовом до Івано-Франківської митниці про визнання нечинними податкові повідомлення форми «Р» за №29 та №30 від 14.09.2010 р., винесених відповідачем за результатами камеральної перевірки.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, суду пояснив, що 05.08.2010 р. Івано-Франківською митницею було проведено камеральну перевірку з питань дотримання ТзОВ «Тімекс» положень митного законодавства України під час здійснення митного оформлення товарів за кодами згідно з УКТЗЕД НОМЕР_1, НОМЕР_2 за період з 22.07.2007 року по 22.07.2010 року. За результатами перевірки відповідачем було складено акт камеральної перевірки за №К/0003/10/206000000/НОМЕР_3 в якому ним зазначено, що при заповненні графи 33 ВМД було допущено методологічну помилку, яка призвела до заниження податкових зобовязань за ввізним митом в розмірі 26 102,15 гривень та податком на додану вартість в розмірі 5 220,40 гривень. На підставі вищенаведеного відповідачем було видано податкові повідомлення, які на думку позивача є нечинними з огляду на те, що коди товарів, що ввозились на митну територію України, були визначені вірно і відповідають Основним правил інтерпретації УКТЗЕД. Посилання відповідача на Пояснення до УКТЗЕД затверджені наказом Державної митної служби України від 31.01.2004 року №68, є некоректним, оскільки даний наказ не пройшов державної реєстрації, а отже не набув чинності. Крім, того позивач зазначає, що перевірка правильності класифікації та кодування товарів (згідно з поданими документами), які перебувають під митним контролем, здійснюється митними органами, які наділені правом змінити класифікацію та код даних товарів, тільки до закінчення митних процедур. Після прийняття вантажно-митної декларації та закінченням митних процедур вважається, що митний орган погодив визначений у ВМД код товару і оскільки, саме на нього покладено обовязок, щодо класифікації товару, а отже і визначення суму ввізного мита, податку на додану вартість, то позивач не може нести відповідальність за своєчасність, достовірність та повноту нарахування таких сум.

Просив позов задовольнити.

Представник відповідача Івано-Франківської митниці - в судовому засіданні проти позову заперечила, суду пояснила, що ввізне мито справляється при здійсненні митного оформлення товарів, що ввозяться за вантажною митною декларацією на митну територію України. Мито, що стягується митницею, являє собою податок на товари та інші предмети, які переміщуються через митний кордон України. Сума ввізного мита, не сплаченого в той строк, на який було надано відстрочення або відстрочення його сплати, а також у результаті дій, що спричинили його недобір, стягується згідно чинного законодавства. Контроль за правильністю визначення класифікації та кодів товарів покладено на працівників митних органів, які поряд з Основними правилами інтерпретації УКТЗЕД застосовують в своїй роботі і Пояснення до УКТЗЕД, затверджені наказом Державної митної служби України від 31.01.2004 року №68. Під час камеральної перевірки Івано-Франківською митницею було виявлено методологічну помилку при заповненні графи 33 ВМД №№206000002/7/007635 від 30.08.2007 р., 206000002/7/011581 від 24.12.2007 р., 206000002/8/000197 від 14.01.2008 р., /8/001849 від 03.03.2008 р., 206000002/8/002325 від 17.03.2008 р., 206000002/8/002816 від 31.03.2008 р., 206000002/8/003703 від 29.04.2008 р., 206000002/8/004215 від 19.05.2008 р., 206000002/8/004767 від 09.06.2008 р., 206000002/8/005045 від 21.06.2008 р., 206000002/8/005687 від 22.07.2008 р., 206000002/8/006351 від 26.08.2008 р., 206000002/8/006757 від 15.09.2008 р., 206000002/8/007194 від 06.10.2008 р., 206000002/8/007625 від 31.10.2008 р., 206000002/8/007794 від 11.11.2008 р., 206000002/8/008249 від 09.12.2008 р., 206000002/9/000220 від 03.02.2009 р., 206000002/9/001313 від 05.05.2009 р., 206000002/9/300394 від 30.06.2009 р., 206000002/9/301759 від 21.09.2009 р., 206000002/9/302010 від 05.10.2009 р., 206000002/9/302179 від 15.10.2009 р., 206000002/9/302384 від 27.10.2009 р., 206000002/9/302722 від 24.11.2009 р., 206000002/9/303130 від 29.12.2009 р., /0/300141 від 25.01.2010 р.

Вищезазначена помилка призвела до заниження податкових зобовязань за ввізним митом в розмірі 26 102,15 гривень та податком на додану вартість в розмірі 5 220,40 гривень, що і стало підставою для винесення Івано-франківською митницею оскаржуваних податкових повідомлень. Вважає позов безпідставним та просила в його задоволенні відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, на протязі 2007-2010 року позивачем ввезено на митну територію України товари вказані в ВМД №№ 206000002/7/007635 від 30.08.2007 р., 206000002/7/011581 від 24.12.2007 р., 206000002/8/000197 від 14.01.2008 р., 206000002/8/001849 від 03.03.2008 р., 206000002/8/002325 від 17.03.2008 р., 206000002/8/002816 від 31.03.2008 р., 206000002/8/003703 від 29.04.2008 р., 206000002/8/004215 від 19.05.2008 р., 206000002/8/004767 від 09.06.2008 р., 206000002/8/005045 від 21.06.2008 р., 206000002/8/005687 від 22.07.2008 р., 206000002/8/006351 від 26.08.2008 р., 206000002/8/006757 від 15.09.2008 р., 206000002/8/007194 від 06.10.2008 р., 206000002/8/007625 від 31.10.2008 р., 206000002/8/007794 від 11.11.2008 р., 206000002/8/008249 від 09.12.2008 р., 206000002/9/000220 від 03.02.2009 р., 206000002/9/001313 від 05.05.2009 р., 206000002/9/300394 від 30.06.2009 р., 206000002/9/301759 від 21.09.2009 р., 206000002/9/302010 від 05.10.2009 р., 206000002/9/302179 від 15.10.2009 р., 206000002/9/302384 від 27.10.2009 р., 206000002/9/302722 від 24.11.2009 р., 206000002/9/303130 від 29.12.2009 р., /0/300141 від 25.01.2010 р.

Статтею 84 МК України встановлено, що товари і транспортні засоби, що переміщуються через митний кордон України, декларуються митному органу, який здійснює митне оформлення цих товарів і транспортних засобів.

Відповідно до статті 81 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари і транспортні засоби, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Відповідно до статті 86 Митного кодексу України, митна декларація приймається та реєструється митним органом у порядку, що визначається Кабінетом міністрів України, або уповноваженим ним органом. Митна декларація приймається митним органом, якщо встановлено, що в ній містяться всі необхідні відомості і до неї додано всі необхідні документи.

Згідно пункту 5 постанови КМ України «Про затвердження Положення про вантажну митну декларацію» у разі відсутності підстав для відмови в прийнятті ВМД декларація приймається митним органом для оформлення. Прийняття для оформлення ВМД на паперовому носії підтверджується шляхом проставляння посадовою особою митного органу відбитку штампа "Під митним контролем" на першому аркуші декларації.

Згідно статті 313 Митного кодексу України, митні органи класифікують товари, тобто відносять товари до класифікаційних групувань, зазначених в УКТ ЗЕД. Рішення митних органів щодо класифікації товарів для митних цілей є обов'язковими для підприємств та громадян.

Така, класифікація здійснюється на підставі Основних правил інтерпретації УКТЗЕД, вимоги УКТЗЕД, яка є невідємною товарною номенклатурою Митного тарифу України, затвердженого Законом України «Про митний тариф України».

У звязку з чим, суд відмічає, що відповідачем по справі не надано беззаперечних та належних доказів, того що ним під час митного оформлення приймались рішення про будь-яку зміну класифікації товарів вказаних у вищезазначених ВМД, а також того що код таких товарів під час здійснення митних процедур було визначено невірно.

Суд зазначає, що пунктом 35 статті 1 Митного кодексу України визначено, що пропуск товарів і транспортних засобів через митний кордон України це дозвіл митного органу на переміщення товарів і транспортних засобів через митний кордон України з урахуванням заявленої мети такого переміщення після проведення митних процедур, повязаних відповідно до пункту 19 тієї самої статті зі здійсненням митного контролю за переміщенням товарів і транспортних засобів через митний кордон України, митного оформлення цих товарів і транспортних засобів, а також із справлянням передбачених законом податків і зборів.

Згідно пунктом 10.3 статті 10 Закону № 168/97 ВР «Про податок на додану вартість» платники податку, які імпортують товари (супутні послуги) на митну територію України для їх використання або споживання на митній території України, відповідають за дотриманням правил надання інформації для розрахунку бази оподаткування (суми податку, належного до сплати) митним органам. Пунктом 10.1 вказаного Закону встановлено, що митний орган при справлянні податку є відповідальним за нарахування та перерахування податку до бюджету. Згідно ст.. 2 п. 2.1.1 Закону № 2181 митні органи за ПДВ, акцизним збором, ввізному та вивізному митну відносяться до контролюючих.

Відповідно до підпункту 4.2.1 пункту 4.2 статті 4 Закону № 2181 III якщо згідно з нормами цього пункту сума податкового зобовязання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність та повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне і повне погашення нарахованого податкового зобовязання та має право на оскарження цієї суми у порядку, встановленому цим Законом.

Оспорю вальне податкове повідомлення, прийняте Митницею з посиланням на результати камеральної перевірки та підпункт «в» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 Закону № 2181 III, що суперечить закону. Дія наведеної норми не поширюється на відповідача. Так, згідно з цим підпунктом контролюючий орган зобовязаний самостійно визначити суму податкового зобовязання платника податків у разі, якщо в наслідок проведення камеральної перевірки виявляє арифметичні або методологічні помилки у поданій платником податків податковій декларації, які призвели до заниження або завищення суми податкового зобовязання. Оспорю вальне податкове повідомлення-рішення не є наслідком згаданих помилок, виявлених у поданій позивачем податковій деклараці.

Таким чином, Суд приходить до висновку, що оскільки Відповідач приймаючи вантажні митні декларації та пропускаючи товар на митну територію України, погоджувався з кодом товарної номенклатури, зазначеної Позивачем то він не має правових підстав для прийняття податкових повідомлень-рішень про нарахування податкових зобов'язань у зв'язку з помилковим визначенням коду товарної номенклатури, зокрема, з посиланням на результати камеральної перевірки та на положення підпункту "в" підпункту 4.2.2 п. 4.2 ст. 4 Закону N 2181-III, дія якого не поширюється на митні органи.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення форми "Р" за № 29 та № 30 від 14.09.2010р. Івано-Франківської митниці.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: /підпис/ ОСОБА_3

Постанова складена в повному обсязі 26.10.2010 року.