Справа № 428/7497/15-а
Суддя: Чебанов Олександр Олегович
Дата ухвалення: 2015-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Олійник В.М.
Суддя-доповідач - Чебанов О.О.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2015 року справа № 428/7497/15-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Чебанова О.О., суддів Сіваченка І.В., Шишова О.О., розглянувши у письмовому проваджені апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області на постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 26 серпня 2015 року у справі № 428/7497/15-а (головуючий у І інстанції Олійник В.М.) за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання незаконної відмови в перерахунку щомісячного довічного утримання та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області (далі - відповідач) про визнання незаконної відмови в перерахунку щомісячного довічного утримання та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 26 серпня 2015 року позов задоволено, а саме: визнано незаконною відмову Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про перерахунок ОСОБА_2 щомісячного довічного грошового утримання від 25.05.2015; зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області вважати днем звернення ОСОБА_2 із заявою про нарахування щомісячного довічного грошового утримання 26.01.2015 і перерахувати ОСОБА_2 щомісячне довічне грошове утримання відповідно до вимог ст. 138 Закону України № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» у розмірі 90 % грошового утримання судді і голови суду, який працює на відповідній посаді, без обмежень граничного розміру щомісячного довічного утримання з моменту звернення 26.01.2015.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив апеляційну скаргу задовольнити, скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

За приписами п. 3 ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 з 22.06.1982 працювала на посаді судді та голови Первомайського міського суду Луганської області. Станом на 24.11.2013 вона мала 32 роки суддівського стажу і подала заяву про відставку до Вищої ради юстиції, яка рішенням від 24.12.2013 вирішила внести подання до Верховної ради України про її звільнення з посади судді Первомайського міського суду Луганської області. Верховна Рада України внесла до порядку денного на 03.02.2014 проект постанови про звільнення судді у зв'язку з поданням заяви про відставку, який було опубліковано на сайті Верховної Ради України.

Позивач в червні 2014 року через бойові дії на території м. Первомайська, що не підконтрольна українській владі, виїхала до м. Сєвєродонецька. Постановою Верховної Ради України від 25.12.2014 № 59 - VIII ОСОБА_2 було звільнено з посади судді у зв'язку з поданням заяви про відставку. Наказом голови Первомайського міського суду Луганської області від 26.12.2014 № 10 - позивача було відраховано зі штату суду. Проте, за період вересень-грудень 2014 року їй не нарахували і не виплатили суддівську винагороду. 05.01.2015 позивач звернулась до ТУ ДСА України у Луганській області за необхідними документами для звернення до пенсійного фонду. 26.01.2015 вона вперше звернулась до УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання. Проте, у зв'язку з реєстрацією позивача в м. Первомайськ і відсутністю в неї довідки про статус переміщеної особи їй було відповідачем відмовлено у прийнятті заяви. Лише 20.02.2015 позивач в управлінні соціального захисту населення отримала вищевказану довідку. Після цього позивач зверталась до ТУ ДСА України в Луганській області, ДСА України, Ради суддів України щодо отримання довідки про її суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання. 15.03.2015 вона отримала суддівську винагороду з вересня по грудень 2014 року, яка надходила частинами до 30.03.2015 на її особистий рахунок в банку, і відповідно були зроблені відрахування до Пенсійного фонду. 30.03.2015 року позивачу повторно відмовив відповідач в прийнятті заяві, оскільки її заява була датована 26.01.2015, у зв'язку з чим позивач здала документи в приймальню УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області. Проте, листом від 16.04.2015 відповідач повернув на адресу позивача документи на підставі того, що вони неналежно надані. 22.04.2015 року позивач особисто звернулась до відповідача з заявою, яку прийняли, проте повідомили, що вона не може бути зареєстрована, оскільки датована 26.01.2015. Позивач погодилась виправити дату заяви на 22.04.2015, після чого її заяву було прийнято відповідачем.

Відповідач призначив позивачу щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 60 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, з дати звернення із заявою, а саме - з 22.04.2015.

Відповідно до ст. 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Положеннями ст. 126 Конституції України закріплені основоположні принципи здійснення правосуддя в Україні - незалежність і недоторканність суддів. |

Згідно із ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді.

Частиною 5 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що виплата щомісячного довічного грошового утримання, призначеного відповідно до цієї статті, на період роботи на посадах, які дають право на його призначення або право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», припиняється. На цей період призначається і виплачується пенсія відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації за інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Із змісту розділу IX Закону України «Про судоустрій і статус суддів» вбачається, що єдиним видом грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, є суддівська винагорода, яка в свою чергу складається із посадового окладу та доплат за вислугу років, перебування на адміністративній посаді в суді, науковий ступінь, роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці.

Аналізуючи наведені положення, колегія суддів приходить до висновку, що в усіх випадках розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має визначатись виходячи з розміру грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді. При цьому, законодавець не обмежує розмір довічного грошового утримання судді у відставці розміром грошового утримання працюючого судді, діючим на дату призначення судді у відставці грошового довічного утримання.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, а при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав свобод.

Конституційний Суд України зазначив, що невід'ємною складовою статусу суддів є їх незалежність, яка забезпечується, у тому числі, гарантуванням фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту (підпункт 1.1 пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 19-рп/2004).

В п. 7 Рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 № 8-рп/2005 зазначено, що право судді, який перебуває у відставці на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі, після звільнення від виконання обов'язків судді. Також у цьому рішенні Конституційний Суд України вказав, що надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага.

Колегія суддів зауважує, що щомісячне довічне грошове утримання судді, який вийшов у відставку, та пенсія є різними поняттями та права на них виникають з різних підстав, що також підтверджується Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3-рп/2013, в якому зокрема вказано, що частина третя статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VІ у редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 № 3668-VІ, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Натомість підлягає застосуванню частина третя статті 138 Закону № 2453 в редакції до змін, внесених Законом № 3668, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання».

Таким чином, колегія суддів погоджує висновки суду першої інстанції щодо зобовязання відповідача перерахувати розмір щомісячного довічного грошового утримання позивача як судді у відставці, у розмірі 90 % грошового утримання судді і голови суду, який працює на відповідній посаді, без обмежень граничного розміру щомісячного довічного утримання.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з тим, що моментом звернення до відповідача із заявою про нарахування щомісячного довічного грошового утримання суд першої інстанції вважає 26.01.2015, з наступних підстав.

Я вбачається з матеріалів справи, позивач 26.01.2015 вперше звернулась до УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання. Проте, у зв'язку з реєстрацією позивача в м. Первомайськ і відсутністю в неї довідки про статус переміщеної особи їй було відмовлено у прийнятті заяви.

30.03.2015 позивач знову звернулася до УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання. Проте, листом від 16.04.2015 відповідач повернув на адресу позивача документи на підставі того, що вони неналежно надані.

За зазначеними зверненнями відповідачем не було прийнято рішення щодо призначення утримання або відмови у призначенні.

22.04.2015 ОСОБА_2 звернулася до відповідача із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання, на підставі якого, Управлінням Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області було призначено щомісячне довічне грошове утримання позивачу у розмірі 60 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Порядок звернення за призначенням щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці регламентується Порядком подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженим Постановою правління ПФУ № 3-1 від 25.01.2008.

Відповідно до п. 1.3 зазначеного Порядку, днем звернення за призначенням щомісячного довічного утримання вважається день приймання органом, що призначає щомісячне довічне утримання, письмової заяви та документів, перелік яких наведено в розділі II цього Порядку, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Отже, враховуючи викладене, колегія суддів вважає моментом звернення позивача із заявою до відповідача про призначення щомісячного довічного грошового утримання саме 22.04.2015.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції зміні.

Керуючись статтями 8, 9, 11, 24, 195, 197, 198, 201, 205, 207, 211, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області на постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 26 серпня 2015 року у справі № 428/7497/15-а за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання незаконної відмови в перерахунку щомісячного довічного утримання та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

В абзаці третьому резолютивної частини постанови Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 26 серпня 2015 року у справі № 428/7497/15-а дату «26.01.2015 року» замінити на дату «22.04.2015 року».

В іншій частині постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 26 серпня 2015 року у справі № 428/7497/15-а - залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.О. Чебанов

Судді І.В. Сіваченко

О.О. Шишов