Справа № П/811/730/14(2-ап/811/8/15)
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2015-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

24 вересня 2015 рокусправа № П/811/730/14(2-ап/811/8/15)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Бишевської Н.А.

суддів: Добродняк І.Ю Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.,

представників сторін:

позивача : - ОСОБА_2, дов. від 27.01.14 р.

відповідача: - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Кіровоградської об'єднаної державної податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області

на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2015 р. у справі № П/811/730/14(2-ап/811/8/15)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Кіровоградської об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

11.03.2014 Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернулась до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області від 07 лютого 2014 р. № 000068170,

- визнати протиправним та скасувати рішення Кіровоградської ОДПІ про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 31 січня 2014 р. № в частині донарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 2012 рік в сумі 15 532,99 грн.. в тому числі за основним платежем 14 793,32 грн., за штрафними санкціями 739,67 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Кіровоградської ОДПІ від 07 лютого 2014 р. № .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновки акту перевірки є необґрунтованими і незаконними, та такими, що не відповідають фактичним обставинам, оскільки ґрунтуються лише на припущеннях, що в свою чергу, не підтверджені належними документами,через що штрафні (фінансові) санкції застосовані згідно спірних податкових повідомлень-рішень та рішення на його підставі, являються неправомірними та підлягають скасуванню.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 9 квітня 2015 р. у справі № П/811/730/14(2-ап/811/8/15) вищевказаний адміністративний позов задоволено.

Постанову суду мотивовано встановленням на підставі досліджених первинних документів господарської діяльності, що ФОП ОСОБА_3 вірно відображено чистий оподатковуваний дохід за 2012 рік та сформовано податковий кредит, тому позиція відповідача щодо заниження Підприємцем оподатковуваного доходу фізичних осіб, податку на додану вартість є безпідставною, а отже є безпідставним і донарахування єдиного внеску.

Не погодившись з постановою суду, Кіровоградською ОДПІ подано апеляційну скаргу, згідно якої скаржник просить скасувати постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 9 квітня 2015 р. у справі № П/811/730/14(2-ап/811/8/15), як таку що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову. Скаржник наводить в апеляційній скарзі порушення, зафіксовані в акті перевірки позивача від 24.01.2014.

ФОП ОСОБА_3 проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає оскаржену постанову суду першої інстанції цілком обґрунтованою та правомірною, про що зазначено представником в судовому засіданні та відзиві на скаргу. Представники податкового органу в судове засідання не з'явились , про розгляд справи відповідач належним чином повідомлений.

Матеріалами справи підтверджується наступне:

Кіровоградською ОДПІ проведено документальну планову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_3 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками за період з 01.01.2012 по 31.12.2012, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2012, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2012, за результатами якої складено акт № 1/11-28-17-03/НОМЕР_3 від 24.01.2014 (т.1, а. с.123-139).

07.02.2014 на підставі даного акту перевірки Кіровоградською ОДПІ прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № , яким Підприємцю збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у загальному розмірі 10 715,40 грн., в тому числі за основним платежем - 7143,60 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 3 571,80 грн. (т.1, а. с.119);

- № , яким Підприємцю збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 2 551,50 грн., в тому числі за основним платежем - 1701 грн. та 850,50 грн. штрафних (фінансових) санкцій (т.1, а. с.121).

Крім того, 31.01.2014 на підставі вищевказаного акту перевірки Кіровоградською ОДПІ винесено рішення № , яким до Підприємця застосовано штрафні санкції за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого внеску в сумі 26 131,47 грн., в тому числі 24 428,30 грн. - донарахованого внеску та 1703,17 грн. - штрафної санкції (т.1, а. с.120).

Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Кіровоградської ОДПІ не підлягає задоволенню з таких підстав:

Вищевказані спірні рішення податкового органу прийняті за порушення Підприємцем:

- п.177.4 ст.177 ПК України, внаслідок якого позивачем завищено склад валових витрат на загальну суму 47624 грн., в результаті чого визначено суму податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб від здійснення діяльності за період, що перевірявся на суму 7143,60 грн., у тому числі за 2012 рік - 7143,60 грн.;

- п.198.3, п.198.4, п.198.5 ст.198 ПК України, внаслідок якого позивачем було завищено склад податкового кредиту з ПДВ, в результаті чого визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 1 701 грн. за грудень 2012 року;

- п.2 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», внаслідок чого визначено суму податкового зобов'язання з єдиного соціального внеску на загальну суму 24428,30 грн., в тому числі за 2011 рік - 9634,98 грн., за 2012 рік - 14793,32 грн.

З акту перевірки позивача від 24.001.2014 вбачається, що вищенаведені висновки зроблені податковим органом через порушення, допущені Підприємцем при формуванні валових витрат, податкового кредиту за рахунок придбаних ТМЦ у період 2012 року, що, на думку відповідача, призвело до заниження позивачем податку з доходів фізичних осіб та податку на додану вартість, а також до застосування в зв'язку з цим штрафних санкцій зі сплати єдиного соціального внеску.

Колегія суддів, як і суд першої інстанції, вважає безпідставними вищезазначені висновки відповідача щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства з огляду на наступне:

У п.4 ч.1 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (в редакції на момент виникнення спірних відносин, далі - Закон № 2464) платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

У п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб-підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Стаття 7 Закону № 2464 визначає базу нарахування єдиного внеску.

Згідно ч.11 ст.8 Закону № 2464 єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У відповідності до п.177.1 ст.177 ПК України доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

У п.177.2 ст.177 ПК України визначено, що об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

За приписами п.177.4 ст.177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом ІІІ цього Кодексу.

Розділ ІІІ ПК України стосується податку на прибуток підприємств.

Отже, витрати суб'єкта господарювання, який не є платником податку на прибуток, але надає звітність про доходи від заняття підприємницької діяльністю, формуються у тому ж порядку як у платників податку на прибуток.

Так, за положеннями абз.1 п.138.2 ст.138 розділу III ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат: витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності, а саме витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (п.п.139.1.9. п.139.1 ст.139 ПК України).

У відповідності до абз.1-4 п.198.2 ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата сплати (нарахування) податку за податковими зобов'язаннями, що були включені отримувачем таких послуг до податкової декларації попереднього періоду.

Згідно п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно абз.1, 2 п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

З наведених норм вбачається, що однією з підстав для формування платником податків витрат та податкового кредиту являється наявність зв'язку витрат платника податків на придбання товарів з його господарською діяльністю та підтвердження первинними документами понесення цих витрат.

Так, стосовно податку з доходів фізичних осіб в акті перевірки від 24.01.2014 зазначено, що згідно даних обліку платника податків до складу валових витрат Підприємцем включено реалізований товар, придбання якого не підтверджується сплатою, а саме: 100 220 грн. (кредиторська заборгованість без ПДВ перед постачальниками на кінець перевіреного періоду) - 52 596 грн. (залишки ТМЦ без ПДВ на кінець перевіреного періоду) = 47 624 грн., чим порушено п.177.4 ст.177 ПК України.

В зв'язку з цим податковий орган дійшов висновку про завищення позивачем складу валових витрат на загальну суму 47 624 грн., про заниження суми чистого оподатковуваного доходу встановлено на загальну суму 47 624 грн., що, в результаті перевірки правильності проведення остаточного розрахунку податку на доходи фізичних осіб за перевірений період, який підлягає сплаті до бюджету самозайнятою особою ФОП ОСОБА_3, призвело до донарахування останній податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 7 143,60 грн.

Положеннями Кодексу адміністративного судочинства України передбачається обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч.1 ст.71 КАС України).

Так, судом першої інстанції встановлено, підтверджено матеріалами справи і не спростовується скаржником, що в Книзі обліку доходів і витрат ФОП ОСОБА_3 відповідно до п.177.10 ст.177 та п.178.6 ст.178 ПК України у 2012 році щоденно на підставі первинних документів здійснювались записи про операції, що відбувалися у звітному (податковому) періоді (т.1, а. с.154-161) і позивачем надано суду первинні документи, які відповідають кожному запису в книзі доходів і витрат та підтверджують, що до складу валових витрат включено реалізований товар, який був придбаний та сплачений його постачальникам з 2009 по 31.12.2012 р.р. (т.1, а. с.190-262; т.2, а .с.1-268; т.3, а. с.1-258; т.4, а.с.1-222; т.5, а. с.1-253; т. 6, а. с.1-108).

Щодо вищевказаної кредиторської заборгованості, то, дійсно, у бухгалтерському обліку позивача станом на 31.12.2012 значиться кредиторська заборгованість перед ФОП ОСОБА_4 на суму 45089,34 грн. за вантажно-розвантажувальні роботи за відповідним договором від 04.01.2010, виконання якого підтверджується актом приймання-передачі виконаних робіт № 2 від 30.06.2010 (т.1, а. с.162-164). Проте, зазначена кредиторська заборгованість до складу валових витрат Підприємцем не включалась (т.1, а. с.154-161), що також не спростовано скаржником.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що розрахунок, за яким відповідачем встановлено завищення позивачем складу валових витрат на загальну суму 47624 грн., виходить з суми кредиторської заборгованості на кінець перевіреного періоду та вартості залишків ТМЦ у Підпримця.

При цьому, в акті перевірки від 24.01.2014 не зазначено конкретні господарські операції, щодо яких не підтверджуються витрати Підприємця пов'язані з одержанням доходу у 2012 році, первинні документи, надані позивачем до перевірки: накладні, розрахункові документи, якими підтверджуються витрати, безпосередньо пов'язані з отриманням доходу позивача у 2012 році, в акті перевірки також не відображені, що суперечить вимогам до ч.6 р.І Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого Наказом ДПА України від 22.12.2010 № 984, зареєстрованого в Мін'юсті України 12.01.2011 за № 34/18772, згідно якого факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Отже, матеріалами справи спростовуються висновки відповідача про порушення Підприємцем п.177.4 ст.177 ПК України при формуванні валових витрат на загальну суму 47624 грн., в результаті чого позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб від здійснення діяльності за період 2012 рік у сумі 7143,60 грн.

Таким чином, винесення Кіровоградською ОДПІ спірного податкового повідомлення-рішення від 07.02.2014 № 000068170 являється протиправним.

Стосовно єдиного соціального внеску в акті перевірки від 24.01.2014 зазначено, що відповідно до звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску (Форма № Д5) за 2012 рік Підприємцем задекларовано суму чистого доходу (прибутку), заявленої в податковій декларації фізичної особи-підприємця - 20670 грн.; сума доходу, на яку нараховується єдиний внесок, з урахуванням максимальної величини - 25661,97 грн.; сума нарахованого єдиного внеску - 8904,79 грн. (т.1, а. с.147, 148).

За актом перевірки від 24.01.2014 сума чистого оподатковуваного доходу, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 34,7 %, за 2012 рік складає 68 294 грн.

Відхилення встановлені податковим органом складає + 42 632,03 грн.

Проте, з огляду на те, що матеріалами справи спростовано висновок податкового органу про заниження Підприємцем чистого оподатковуваного доходу, безпідставним є донарахування позивачу єдиного соціального внеску за 2012 рік у розмірі в сумі 15 532,99 грн. (за основним платежем - 14 793,32 грн., за штрафними санкціями - 739,67 грн.), визначене у спірному рішенні Кіровоградської ОДПІ від 31.01.2014 № .

Стосовно податку на додану вартість в акті перевірки від 24.01.2014 зазначено, що згідно наданих на перевірку податкових накладних на придбання товарів (робіт, послуг) за період з 01.01.2012 по 31.12.2012 самозайнятою особою ФОП ОСОБА_3 до складу задекларованого податкового кредиту включались податкові накладні на придбання ТМЦ (коробка пластикова, пакувальна плівка, тарілко-піддони, яєчний порошок, сухе молоко, клейковина).

Відповідач зазначає, що згідно відомостей, наданих платником на перевірку, залишки ТМЦ на кінець перевіреного періоду становлять 44092,36 грн. (без ПДВ), за даними перевірки - 52596 грн. (без ПДВ) (201407 грн. (залишок ТМЦ на початок перевіреного періоду) + 605345 грн. (обсяг придбання ТМЦ за даними перевірки у 2012 році) - 754156 грн. (собівартість реалізованих ТМЦ відповідно до даних платника згідно декларації про отримані доходи).

В зв'язку з цим, податковий орган дійшов висновку, що позивачем до складу задекларованого податкового кредиту включено вартість товару в сумі 8 503,64 грн. (52596 грн. - 44092,36 грн.), сума ПДВ - 1 701 грн. (8503,64 * 20 %), який не використовувався в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності, чим порушено вимоги п.198.3, п.198.4, п.198.5 ст.198 ПК України.

З матеріалів справи вбачається, що основним видом діяльності ФОП ОСОБА_3 за КВЕД є неспеціалізована оптова торгівля (т.1, а. с.112).

Судом першої інстанції встановлено, підтверджено матеріалами справи і не спростовується скаржником, що первинними документами, наданими позивачем, доводиться фактичне придбання та використання придбаного товару в господарських операціях, які складають господарську діяльність Підприємця.

З наведеного вище вбачається, що висновок про заниження ПДВ здійснено за розрахунком податкового органу в результаті узагальнених арифметичних дій за період з 01.01.2012 по 31.12.2012.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що всупереч приписів Податкового кодексу України відповідачем донараховано суму ПДВ на різницю вартості залишків ТМЦ за даними позивача та даними перевірки.

Отже, матеріалами справи спростовуються висновки відповідача про порушення Підприємцем п.198.3, п.198.4, п.198.5 ст.198 ПК України при формуванні податкового кредиту з ПДВ, в результаті чого позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 1 701 грн. за грудень 2012 року.

Таким чином, винесення Кіровоградською ОДПІ спірного податкового повідомлення-рішення від 07.02.2014 № являється протиправним.

Наведене свідчить про обґрунтованість задоволення судом першої інстанції позовних вимог ФОП ОСОБА_3 щодо визнання протиправними та скасування спірних рішень відповідача.

За приписами ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

При цьому, згідно п.4 ч.2 ст.187 КАС України в апеляційній скарзі зазначаються обґрунтування вимог особи, яка подала апеляційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що відповідач, наводячи в апеляційній скарзі витяги з акту перевірки позивача від 24.01.2014 щодо виявлених порушень, не визначає у чому саме полягає неправильність або неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права судом першої інстанції.

Тобто, скаржником не визначена неправомірність, безпідставність висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку, застосував до правовідносин, як виникли між сторонами по справі норми права, які регулюють саме ці правовідносини, прийняв законне та обґрунтоване рішення, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Кіровоградської об'єднаної державної податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2015 р. у справі № П/811/730/14(2-ап/811/8/15) - залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2015 р. у справі № П/811/730/14(2-ап/811/8/15) - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС України.

Головуючий: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк

Суддя: Я.В. Семененко