Справа № 813/5818/15
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2015-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2015 року № 813/5818/15

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Сидор Н.Т.,

за участі секретаря судового засідання Присташ І.М.,

позивач не прибув,

представник відповідача не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Координаційного центру з надання правової допомоги про зобовязання до вчинення дій,

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Координаційного центру з надання правової допомоги про зобовязання Координаційного центру з надання правової допомоги повторно розглянути скаргу позивача від 05.08.2015 року в частині дотримання Регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Львівській області вимог ч. 3 ст. 7 Закону України Про звернення громадян при вирішенні заяви позивача від 28.07.2015 року.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач при розгляді його скарги на дії Регіонального центру з надання вторинної правової допомоги у Львівській області не зясував дотримання останнім вимог ч. 3 ст. 7 Закону України Про звернення громадян, оскільки відповідач є твердо переконаний в тому, що Регіональний центр з надання вторинної правової допомоги при розгляді скарги позивача від 28.07.2015 року повинен був застосувати положення норм ч. 3 ст. 7 Закону України Про звернення громадян. Отже, зважаючи на зазначене позивач просить суд зобовязати Координаційний центр з надання правової допомоги повторно розглянути скаргу позивача на дії Регіонального центру з надання вторинної правової допомоги в розрізі дотримання ним ч. 3 ст. 7 Закону України Про звернення громадян.

На адресу суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач проти позову заперечує, свої мотиви виклав у письмових запереченнях, в котрих зазначає про безпідставність заявлених вимог з огляду на те, що, розглядаючи скаргу позивача на дії Регіонального центру з надання вторинної правової допомоги, відповідач не знайшов можливості для застосування останнім ст. 7 Закону України Про звернення громадян, оскільки не існує органу, котрий би був наділений повноваженнями по вирішенню поставлених в звернені позивача питань, а саме повноваженнями по вирішенню питання щодо адресів адвокатів, котрі надають правові послуги з оформлення заяв до ЄСПЛ на безоплатній основі. А відтак, вважає, що, розглядаючи скаргу позивача, діяв об'єктивно, всебічно і вчасно, відтак прав позивача не порушив, у звязку з чим просить в позові відмовити.

Відповідач подав суду клопотання про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 13 Закону України Про без оплатну правову допомогу безоплатна вторинна правова допомога - вид державної гарантії, що полягає у створенні рівних можливостей для доступу осіб до правосуддя.

Як встановлено судом, позивач звернувся до Червоноградського міського центру надання безоплатної вторинної правової допомоги з заявою про надання безоплатної вторинної правової допомоги з приводу оформлення заяви до Європейського суду з прав людини.

20.07.2015 року листом Червоноградського міського центру надання безоплатної вторинної правової допомоги № 32, позивача повідомлено, що з причин використання ним усіх національних засобів правового захисту своїх прав Червоноградський міський центр надання безоплатної правової допомоги не має повноважень та правових підстав для надання позивачу безоплатної вторинної правової допомоги. В доповнення листа №32 Червоноградський міський центр надання безоплатної вторинної правової допомоги надав письмові розяснення про порядок звернення до Європейського суду з прав людини.

Позивач, вважаючи відповідь Червоноградського міського центру надання безоплатної вторинної правової допомоги від 20.07.2015 року №32 не повною, 28.07.2015 року листом звертається до Директора Львівського обласного центру з надання вторинної правої допомоги та клопоче про доповнення останнім відповіді від 20.07.2015 року №32 шляхом надання позивачу адресів/контактів адвокатів, котрі б могли надати правові послуги з оформлення заяв до ЄСПЛ на безоплатній основі.

31.07.2015 року Регіональний центр з надання безоплатної правової вторинної допомоги у Львівській області повідомив позивача, що законом не наділений повноваженнями стосовно надання інформації, про котру клопотав позивач у листі від 28.07.2015 року. Поруч з цим, Регіональний центр зазначив про можливість позивача скористатись послугами єдиного реєстру адвокатів України.

Позивач не задоволений відповіддю Регіонального центру з надання безоплатної правової вторинної допомоги у Львівській області від 31.07.2015 року, 05.08.2015 року на імя Міністра юстиції України подає скаргу на цю відповідь, яку 14.08.2015 року було переадресовано відповідачу для її розгляду по суті.

Відповідач за наслідками розгляду скарги позивача від 05.08.2015 року на дії директора Регіонального центру з надання безоплатної правової вторинної допомоги у Львівській області, не знайшов можливих допущених порушень при наданні останнім, а саме 31.07.2015 року, відповіді позивачу.

Позивач, не погодившись із отриманою відповіддю, звернувся в суд з позовом, оскільки вважає, що відповідач не всебічно розглянув його скаргу. Вважає, що відповідач не звернув увагу при розгляді скарги на дії директора Регіонального центру з надання безоплатної правової вторинної допомоги та на можливість застосування ним при розгляді листа позивача від 28.07.2015 року норм ст. 7 Закону України Про звернення громадян, чим, на думку позивача, відповідач порушив його право.

Зважаючи, те що предметом розгляду відповідачем скарги позивача було надання оцінки відповіді Регіонального центру з надання безоплатної правової вторинної допомоги у Львівській області від 31.07.2015 року на заяву від 28.07.2015 року, то суд вважає за необхідне в тому числі надати правову оцінку і відповіді Регіонального центру, адже від такої відповідно залежатиме правомірність відповіді, що надана позивачу відповідачем.

Як це видно з матеріалів справи, то позивач у своїй заяві від 28.07.2015 року просив доповнити розяснення директора Червоноградського міського центру надання безоплатної вторинної правової допомоги у спосіб надання контактів адвокатів, котрі нададуть безоплатну правову допомогу при зверненні до ЄСПЛ.

При цьому, в даному листі позивач визначає межі правової поведінки свого адресата, у спосіб зазначення норм законодавства (ч. 3 ст. 7 Закону України Про звернення громадян), на котрі останній має за необхідності посилатись, розглядаючи його лист від 28.07.2015 року.

Натомість Регіональний центр з надання безоплатної правової вторинної допомоги у Львівській області вказує на відсутність у нього правових підстав та повноважень по наданню контактів адвокатів, котрі надають правові послуги з оформлення заяв до ЄСПЛ на безоплатній основі.

Відповідно до ст. 17 Закону України Про безоплатну правову допомогу Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги:

1) приймає рішення про надання безоплатної вторинної правової допомоги або про відмову в наданні безоплатної вторинної правової допомоги;

2) забезпечує складення процесуальних документів за зверненням суб'єктів права на безоплатну вторинну правову допомогу;

3) забезпечує участь захисника при здійсненні досудового розслідування та судового провадження у випадках, коли захисник відповідно до положень Кримінального процесуального кодексу України залучається слідчим, прокурором, слідчим суддею чи судом для здійснення захисту за призначенням або проведення окремої процесуальної дії;

4) забезпечує участь захисника у розгляді справи про адміністративне правопорушення;

5) забезпечує здійснення представництва інтересів суб'єктів права на безоплатну вторинну правову допомогу в судах, інших органах державної влади, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами;

6) укладає контракти з адвокатами, включеними до Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу, для надання такої допомоги на постійній основі;

7) укладає договори з адвокатами, включеними до Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу, для надання такої допомоги на тимчасовій основі (на підставі окремих договорів про надання послуг);

8) видає доручення для підтвердження повноважень захисника або повноважень адвоката для здійснення представництва інтересів особи в судах, органах державної влади, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами;

9) приймає рішення про заміну адвоката відповідно до статті 24 цього Закону;

10) подає клопотання до Координаційного центру з надання правової допомоги про виключення адвоката з Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу, у випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої статті 24 цього Закону;

11) приймає рішення про припинення надання безоплатної вторинної правової допомоги;

12) подає Координаційному центру з надання правової допомоги звіти про свою діяльність;

13) виконує інші функції, передбачені Положенням про центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Особі згідно з ч. 5 ст. 20 Закону України Про без оплатну правову допомогу може бути відмовлено в наданні безоплатної вторинної правової допомоги, зокрема, коли особа використала всі національні засоби правового захисту у справі, з якої звертається за наданням безоплатної вторинної правової допомоги.

Зважаючи на положення даної норми, можна дійти висновку про те, що положення Закону України Про безоплатну правову допомогу не передбачаються можливість надання безоплатної вторинної правової допомоги для звернення до ЄСПЛ.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України Про звернення громадян якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.

Однак судом не встановлено, а позивачем не доведено можливості переадресації його заяви від 28.07.2015 року органу державної влади чи місцевого самоврядування, котрий би був наділений повноваженнями на задоволення питань поставлених позивачем у заяві, а саме питань стосовно адресів адвокатів, що надають безоплатну правову допомогу при зверненні до ЄСПЛ.

Зважаючи на зазначене, суд не знайшов обовязку Регіонального центру з надання безоплатної правової вторинної допомоги у Львівській області у пересиланні звернення позивача від 28.07.2015 року. Такого обовязку, як це свідчить відповідь відповідача від 09.09.2015 року, не знайшов і відповідач, з чим з врахуванням вищезазначеного погоджується і суд.

А саме суд констатує, що відповідач, розглядаючи скаргу позивача від 05.08.2015 року на дії Регіонального центру з надання безоплатної правової вторинної допомоги здійснив такий розгляд через призму дотримання останнім можливості її переадресації, тобто розгляд здійснювався з врахуванням ч. 3 ст. 7 Закону України Про звернення громадян, однак враховуючи відсутність повноважного органу на розгляд поставлених позивачем питань регіональний центр не міг її переслати.

А тому за наведених фактичних обставин справи, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача.

Положення ст. 9 КАС України передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом при вирішенні вищевказаного адміністративного позову було взято до уваги положення ч. 3 ст. 2 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В той же час, згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному та обєктивному дослідженні.

Суд вважає, що відповідачем надано достатні аргументи та доводи, які свідчать, що останній діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, обґрунтовано та правомірно.

З урахуванням зазначеного, суд на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити повністю.

У відповідності до вимог ст. 94 КАС України, судові витрати зі сторін стягненню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 4, 7-11, 14, 69-72, 86, 87, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст постанови складено та підписано 09.11.2015 року.

Суддя Сидор Н.Т.