Справа № 2-а-1040/11
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2012-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________

Головуючий у 1-й інстанції: Калюжний А.Є.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
УХВАЛА

іменем України

"30" березня 2012 р. Справа № 2-а-1040/11

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Франовської К.С.

суддів: Майора Г.І.

ОСОБА_2,

при секретарі Бєляєвій Т.В. ,

за участю

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від "20" грудня 2011 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до УМВС України на транспорті Міністерство внутрішніх справ України ( третя особа УМВС на Львівській залізниці ) про зобов'язання вчинити дії та виплатити середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу ,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2011 року ОСОБА_4, що проходив службу органах внутрішніх справ на посаді оперуповноваженого відділу з обслуговування Львівської залізниці управління по боротьбі з організованою злочинністю Управління МВС України на транспорті і звільнений з цієї посади за власним бажанням 09 червня 2006 року, звернувся в суд з позовом до Управління МВС України на транспорті, в якому просив :

-зобов"язати відповідача видати новий наказ, у якому вказати новий день звільнення 26 листопада 2006 року, з яким його ознайомити ;

-запис в трудовій книжці "01.06.2006", "Служив в органах внутрішніх справ України безперервно 06 років 09 місяців 28 днів", "наказ на звільнення №71 о/с від 09.06.2006" - вважати недійсним;

-у відповідних графах трудової книжки внести інший запис, виходячи з нового наказу про звільнення ;

-зобов"язати ознайомити із послужним списком;

-стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09 червня 2006 року по 26 листопада 2011 року в розмірі 10000 грн. з урахуванням інфляції.

Одночасно позивач просив поновити строк звернення до суду з позовом про стягнення зарплати за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 20 грудня 2011 року задоволено клопотання Управління МВС України на Львівській залізниці, адміністративний позов ОСОБА_3 залишено без розгляду у зв"язку з пропуском строку звернення до суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 порушує питання про скасування ухвали з підстав невідповідності її вимогам закону.

Заслухавши доповідь судді -доповідача стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом апеляційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відмовляючи позивачеві у задоволенні клопотання про поновлення строку звернення до суду та залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, 20.10. 2011 звернувшись до суду з позовом , пропустив шестимісячний строк звернення до суду, визначений ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України без поважних на те причин.

Суд апеляційної інстанції не може погодитися з такою позицією суду першої інстанції, оскільки останній неповно встановив обставини, що мають значення для вирішення питання щодо дотримання строку звернення до суду та правильного застосування норм законодавства, якими визначається строк звернення до адміністративного суду

Виходячи зі змісту частин першої та третьої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку, встановленого цим Кодексом або іншими законами, якими можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду. Строки звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

До 30.07.2010 загальний строк звернення до адміністративного суду визначався частиною другою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України і становив один рік з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Пунктом 3.7 Прикінцевих положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів»від 07.07.2010 № 2453-VI було внесено зміни до статті 99 Кодекса адміністративного судочинства України, які набули чинності з 30.07.2010.

Згідно із зазначеними змінами загальний строк звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи, визначений частиною другою статті 99 зазначеного Кодексу, зменшено з одного року до шести місяців.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальністю особи.

Як випливає з Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1/99-рп, частину першу статті 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час якого вони настали або мали місце.

Неприпустимість зворотної дії нормативно-правового акта полягає в тому, що запроваджені ним нові норми не можуть застосовуватися до правовідносин, які існували до набрання ним чинності. Приписи нового нормативно-правового акта не можуть змінити обсяг прав, який було встановлено попередніми нормативно-правовими актами.

Відповідно, обчислення строку звернення особи до суду здійснюється за тими правилами, які були чинними на момент початку перебігу відповідного строку. Тривалість строку звернення до суду не змінюється у разі подальших змін законодавства, яке регулює відповідні відносини. Тому строк звернення до суду розпочинається і закінчується з урахуванням тієї тривалості, яка передбачалася на момент початку перебігу відповідного строку. При цьому тривалість строку звернення до суду не змінюється залежно від того, коли було реалізовано право на позов.

Відповідно, якщо право на звернення з позовом виникло у позивача до 30.07.2010 включно, то строк звернення до суду для такої особи, незалежно від того, що позов предявлено до суду 20.10.2011, тобто після 30.07.2010, визначається за правилами законодавства, чинного на час виникнення такого права на позов і становить один рік. Якщо ж право на звернення до суду з позовом виникло після 30.07.2010, застосуванню підлягає строк звернення до адміністративного суду, визначений у новою редакцією статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI).

Суд першої інстанції, зазначив в ухвалі, що перебіг строку звернення до суду для позивача розпочався з 19 квітня 2007 року ( з дати звернення до суду з позовом про поновлення на службі).Разом з тим, з таким висновком погодитись неможливо, оскільки суд не з"ясував предмету даного позову , суті правовідносин, що виникли, та не з"ясував, коли у позивача виникло право на позов за кожною позовною вимогою, і який строк був визначений законом на момент виникнення такого права.

Крім того,при вирішенні клопотання про поновлення процесуального строку суд має надати оцінку причинам пропуску такого строку, на які посилається особа, дослідити інші обставини, які мають значення для вирішення клопотання, та встановити, чи є такі причини поважними, тобто такими обєктивними причинами, що призвели до порушення особою процесуального строку.

Суд першої інстанції не надав оцінки вказаним позивачем причинам пропуску, які зафіксовані в ухвалі, у звязку з чим не може бути визнано обґрунтованим висновок суду про пропуск позивачем строку без поважних на те причин.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу місцевого суду на те, що застосовуючи строк звернення до суду, визначений ст.99 КАС України у редакції, чинній на момент виникнення права на позов, наслідки пропущення строків застосовуються відповідно до ст.100 КАС України у редакції, чинній на момоент прийняття судового рішення.

Зважаючи на викладене, ухвала суду першої інстанцій не може вважатись законною та обґрунтованою, у звязку з чим підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

При цьому, залежно від встановленого моменту виникнення у позивача права на звернення до суду з даним позовом, суди при обчисленні строку звернення до суду мають застосувати положення того законодавства, яке було чинним на час виникнення такого права, та, у разі встановлення факту пропуску такого строку, здійснити повний та всебічний розгляд клопотання про поновлення такого строку.

Керуючись ст.ст.195,196,199, 204,205,206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від "20" грудня 2011 р. скасувати, справу направити до того ж суду для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя К.С. Франовська

судді: ОСОБА_5 ОСОБА_2

Роздруковано та надіслано:

1- в справу

2 - позивачу ОСОБА_3 АДРЕСА_1,35705

3- відповідачу УМВС України на транспорті вул.Бориспільська, 19,м.Київ Міністерство внутрішніх справ України вул. Академіка Богомольця, 10,м.Київ,01024