Справа № 826/10430/14
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2015-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" листопада 2015 р. м. Київ К/800/51984/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддів Тракало В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Державної служби України з питань надзвичайних ситуацій у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 серпня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2014 року у справі за позовом Головного управління Державної служби України з питань надзвичайних ситуацій у м. Києві до відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві про визнання дій протиправними та скасування постанови,

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача. Просив визнати протиправними дії головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві Плотнікової М.С. та скасувати постанову відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві від 10 липня 2014 року ВП №43941411 про відмову у прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом №826/2063/14, виданим Окружним адміністративним судом м.Києва 17 квітня 2014 року.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 серпня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ставиться питання про скасування судових рішень судів першої та апеляційної іінстанцій з підстав порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права у межах доводів касаційної скарги, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 7 березня 2014 року задоволено позов Головного управління Державної служби України з питань надзвичайних ситуацій у м. Києві до Публічного акціонерного товариства «Банк Кіпру». Постановлено застосувати заходи реагування у вигляді повного зупинення подальшої роботи Публічного акціонерного товариства «Банк Кіпру» () по вул. Коноплянська, 12 у м. Києві у порядку, передбаченому наказом Міністерства надзвичайних ситуацій України від 21 жовтня 2004 року № 130 «Про затвердження Інструкції про порядок та умови застосування органами державного пожежного нагляду запобіжних заходів», зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 8 листопада 2004 року за №1416/10015, шляхом відключення джерела електроживлення, накладення печаток на розподільчі електрощити та вхідні двері приміщень Публічного акціонерного товариства «Банк Кіпру» по вул. Коноплянська, 12 у м. Києві. Обов'язок щодо забезпечення виконання вказаного рішення суду покласти на Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві. Присудити Головному управлінню Державної служби України з питань надзвичайних ситуацій у м. Києві понесені судові витрати в розмірі 73 грн. 08 коп. з рахунків Публічного акціонерного товариства «Банк Кіпру».

Судове рішення набрало законної сили 26 березня 2014 року.

17 квітня 2014 року Окружний адміністративний суд м. Києва на виконання вищезазначеного рішення видав виконавчий лист в адміністративній справі.

8 липня 2014 року Головне управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві (стягувач за вказаним виконавчим листом) звернулося до відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві із заявою про відкриття виконавчого провадження.

Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві від 10 липня 2014 року відмовлено у прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження за вказаним виконавчим листом на підставі п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки відсутні примусові дії виконання рішення, передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що постанова державного виконавця від 10 липня 2014 року про відмову у прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом є правомірною, оскільки порядок виконання судового рішення визначено у постанові суду від 7 березня 2014 року, обов'язок щодо виконання якого покладено саме на стягувача Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві, будь-які примусові дії, які повинен здійснити державний виконавець, у судовому рішенні відсутні.

Проте, з такими висновками погодитися не можна.

Згідно ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Всупереч вищенаведеній нормі закону висновки судів зроблені без повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, до того ж не ґрунтуються на законі.

Частиною 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пункт 1 ч. 2 ст. 17 цього Закону серед переліку виконавчих документів передбачає виконавчі листи, що видаються судами, які відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою.

Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення (п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 25 вказаного Закону державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Отже, за змістом вищенаведених вимог Закону державний виконавець повинен здійснити усі необхідні і передбачені законом заходи примусового виконання рішень, у тому числі і ті, що передбачені самим рішенням, яке перебуває на виконанні, якщо це необхідно для його виконання своєчасно і в повному обсязі.

Твердження відповідача про відсутність у виконавчому документі вказівки на здійснення будь-яких заходів примусового виконання судового рішення не обґрунтовані, оскільки такі заходи державний виконавець має обирати самостійно, з урахуванням вимог закону і змісту рішення, яке виконується.

Перелік підстав, за наявності яких державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження, викладено у ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема п. 8 ч. 1 якої передбачено, що державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Проте вирішуючи спір, як суд першої, так і суд апеляційної інстанцій цих вимог Закону не врахували та в порушення статей ст.ст. 86, 159, 161, 162 КАС України належним чином не перевірили доводів позивача, що передбачені п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження, у даному випадку відсутні, та не навели в рішеннях мотивів, за яких відхилили ці доводи.

А за змістом п. 3 ч. 1 ст. 163 КАС України у мотивувальній частині зазначаються обставини, встановлені судом із посиланням на докази, мотиви неврахування окремих доказів, а також мотиви, з яких суд виходив при ухваленні рішення, і положення закону, якими він керувався; дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінка всіх доказів, з яких виходив суд при вирішенні спору; визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд повинен це обґрунтувати.

Згідно ч.1 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами ч. 2 ст. 227 цього Кодексу підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, коли суди першої та апеляційної інстанцій неповно з'ясували обставини справи, тобто порушили вищенаведені норми процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а касаційний суд в силу ст. 220 КАС України не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не можуть залишатися без змін і підлягають скасуванню на підставі ч. 2 ст. 227 КАС України з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Головного управління Державної служби України з питань надзвичайних ситуацій у м. Києві задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 серпня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: В.В. Тракало Я.Л. Іваненко М.І. Мойсюк