Справа № 813/1374/14
Суддя: Тертичний Віталій Григорович
Дата ухвалення: 2015-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2015 року № 813/1374/14

10 год. 13 хв. м.Львів, вул.Чоловського, 2

Зал судових засідань № 5

Львівський окружний адміністративний суд в складі

головуючого-судді Тертичного В.Г.

за участю секретаря судового засідання Олійника Ю.В.

представників сторін:

позивача - ОСОБА_1

від відповідача - ОСОБА_2

від третьої особи:

Годовицько-Басівської сільської ради - ОСОБА_3

від третьої особи:

Пустомитівської районної Державної адміністрації - не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Держземагенства України у Львівській області, треті особи: Годовицько-Басівська сільська рада Пустомитівського району Львівської області, Пустомитівська районна Державна адміністрація про визнання протиправними дій і скасування рішення, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до адміністративного суду з позовом до Головного Управління Держземагенства України у Львівській області, треті особи: Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, Пустомитівської районної Державної адміністрації про визнання протиправними дій і скасування рішення, в якому просить:

- визнати протиправними дії, рішення та скасувати рішення Головного управління Держземагенства України у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,15 га для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, викладене у листі № 01-16/4-5547 від 04.09.2013 року;

- зобов'язати Головне управління Держземагенства України у Львівській області видати наказ про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,15 га для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області згідно раніше поданого клопотання.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що посилання відповідача на розпорядження голови Пустомитівської районної державної адміністрації № 124 від 02.03.2010 року, як на єдину підставу для прийняття рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення позивачу земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, є безпідставним.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просить позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечила повністю з підстав викладених у письмовому запереченні вх. № 33160 від 07 жовтня 2015 року. Вважає, що відповідачем надано відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки керуючись ч.7 ст.118 Земельного кодексу України, оскільки розпорядження голови Пустомитівської РДА № 124 від 02.03.2010 року, яким надано дозвіл на розробку проекту землеустрою іншим громадянам на ті ж землі, на момент звернення позивача з клопотанням було чинним. З позиції відповідача, держава в особі субєкта владних повноважень не може видавати дозволи на розробку проектів землеустрою декільком громадянам на одну й ту саму земельну ділянку, оскільки такі рішення так чи інакше в результаті призведуть до завдання шкоди певній особі (особам), адже за умови розроблення проекту землеустрою на одну й ту ж земельну ділянку кількома громадянами, правом отримання цієї ділянки у власність зможе скористатися лише одна особа. Таким чином, інша особа (особи) витративши кошти на розробку документації із землеустрою не зможе скористатися конституційним правом на отримання земельної ділянки у власність. Тому вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. В судовому засіданні пояснив, що на момент звернення з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою розпорядження голови Пустомитівської РДА № 124 від 02.03.2010 року було недійсним за рішенням суду. Крім того, вважає що норма ст. 118 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент звернення з клопотанням) містить вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Наявність розпорядження голови Пустомитівської РДА № 124, яким раніше надано дозвіл на розробку проекту землеустрою іншим особам по тій же місцевості, не є підставою для відмови у наданні такого дозволу позивачу, оскільки така підстава не передбачена ст. 118 Земельного кодексу України. Просив задовольнити позов повністю.

Представник Пустомитівської районної Державної адміністрації в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду. Жодних заяв від уповноваженого представника на адресу суду не надходило.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд даючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходив з наступного.

09 серпня 2013 року ОСОБА_1 звернулася до Головного Управління Держземагенства України у Львівській області з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,25 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок категорії земель згідно з КВЦП з землі сільськогосподарського призначення (рілля), яка розташована за адресою: Годовицько-Басівська сільська рада за межами населеного пункту. Також, позивач у клопотанні повідомила, що раніше право на безоплатну приватизацію земельної ділянки за даним цивільним призначенням не використовувала.

04 вересня 2013 року Головне Управління Держземагенства України у Львівській області листом № 01-16/4-5547 надало відповідь, згідно якої позивачу відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою про надання у власність земельної ділянки на території Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області за межами населеного пункту у зв'язку з тим, що розпорядженням Пустомитівської районної державної адміністрації від 02 березня 2010 року № 124 Про надання дозволу на розробку проекту відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради за межами населеного пункту надано дозвіл громадянам на розробку проекту відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради за межами населеного пункту. Зазначено, що на час розгляду клопотання позивача, розпорядження голови Пустомитівської райдержадміністрації № 124 від 02.03.2010 року було чинним та стосувалось тієї самої ділянки про яку йдеться в клопотанні.

Не погоджуючись з згаданим рішенням, вважаючи підставу для відмови незаконною та такою, що порушує конституційне право на отримання земельної ділянки у власність, позивач звернулася з даним позовом до суду.

При вирішенні спору, суд враховує наступне.

Спірні правовідносини врегульовано Земельним кодексом України від 25.10.2001 року № 2768-ІІІ (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі ЗК України), згідно з ч. 1 ст. 3 якого земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з ст. 22 ЗК України, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва; б) сільськогосподарським підприємствам - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; в) сільськогосподарським науково-дослідним установам та навчальним закладам, сільським професійно-технічним училищам та загальноосвітнім школам - для дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства; г) несільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, релігійним організаціям і об'єднанням громадян - для ведення підсобного сільського господарства; ґ) оптовим ринкам сільськогосподарської продукції - для розміщення власної інфраструктури.

Земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва використовуються відповідно до розроблених та затверджених в установленому порядку проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь і передбачають заходи з охорони земель.

Землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам (ч.ч. 1-5 ст. 22 ЗК України).

Згідно ч. 6 ст. 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_4 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_4 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з ч. 7 ст. 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Враховуючи викладене, суд констатує, що законом визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки

В той же час, оспорюване рішення відповідача про відмову в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки було прийняте з підстав надання за розпорядженням голови Пустомитівської райдержадміністрації № 124 від 02.03.2010 року іншим громадянам дозволів на розробку проекту відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради за межами населеного пункту. Однак, на переконання суду, таке розпорядження № 124 від 02.03.2010 року само по собі не є тією обставиною, яка, у відповідності до ч.7 ст.118 Земельного кодексу України, може слугувати законною підставою для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. А також розпорядження № 124 від 02.03.2010 року не вказує на наявність таких законних підстав, вичерпний перелік яких, як уже зазначено вище, встановлений у ч.7 ст.118 Земельного кодексу України.

У зв'язку з чим, можна зробити висновок, що оспорюване рішення було прийняте без дотримання вимог щодо підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, відповідно, воно не ґрунтується на нормах закону та суперечить їм.

Вирішуючи дану справу, суд бере до уваги й те, що розпорядження голови Пустомитівської райдержадміністрації № 124 від 02.03.2010 року, яке було єдиною підставою для прийняття відповідачем оспорюваного рішення про відмову, на час прийняття відмови не було чинним. Так, на розпорядження № 124 від 02.03.2010 року було внесено протест Прокурора Пустомитівського району Львівської області та за результатом його розгляду, на підставі ч.3 ст.21 Закону України Про прокуратуру, голова Пустомитівської районної державної адміністрації задовольнив вимоги прокурора та 16.03.2010 року своїм розпорядженням № 172 скасував розпорядження голови Пустомитівської районної державної адміністрації № 124 від 02.03.2010 року. І хоча в подальшому розпорядження № 172 від 16.03.2010 року було оскаржено до суду, однак, за результатами розгляду справи у апеляційній інстанції рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 06.05.2010 року, яким визнано недійсним розпорядження голови Пустомитівської районної державної адміністрації № 172 від 16.03.2010 року, скасовано, а провадження у справі закрито. А тому, на час прийняття відповідачем оспорюваного рішення розпорядження голови Пустомитівської районної державної адміністрації № 172 від 16.03.2010 року було чинним, а розпорядження голови Пустомитівської районної державної адміністрації № 124 від 02.03.2010 року, відповідно, нечинним.

Суд бере також до уваги й посилання позивача на правову оцінку яка була надана в судовому порядку розпорядженню № 124 від 02.03.2010 року, а також розпорядженням Пустомитівської районної державної адміністрації № 455 від 06.05.2011 року та № 918 від 21.09.2011 року та свідчить про їх невідповідність вимогам закону. А саме, про це свідчить постанова Львівського окружного адміністративного суду від 30.09.2011 року в справі № 2а-7817/11/1370, відповідно до якої було визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Пустомитівської районної державної адміністрації № 455 від 06.05.2011 року Про внесення змін в додаток до розпорядження Голови Пустомитівської районної державної адміністрації від 02.03.2010 року № 124, залишена в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22.10.2013 року, постанова Львівського окружного адміністративного суду від 07.12.2011 року в справі № 2а-11238/11/1370, якою визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Пустомитівської районної державної адміністрації № 918 від 21.09.2011 року Про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради за межами населеного пункту, залишена в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20.03.2013 року.

Щодо доводів позивача про нечинність розпорядження голови Пустомитівської районної державної адміністрації № 124 від 02.03.2010 року, у зв'язку із тим, що воно не було зареєстроване у відповідності до вимог Указу Президента України Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади № 493/92 від 03.10.1992 року та Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 731 від 28.12.1992 року. Суд відзначає, що у відповідності до їх приписів, реєстрації підлягають нормативно-правові акти, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади, органами господарського управління та контролю і які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, та містять норми права, мають неперсоніфікований характер і розраховані на неодноразове застосування. Однак, виходячи зі змісту розпорядження № 124 від 02.03.2010 року, слід прийти до висновку, що воно є актом ненормативного характеру, оскільки передбачає конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта (суб'єктів), які застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію. Такий висновок узгоджується, зокрема, з правовими позиціями Конституційного Суду України, викладеними у рішенні від 16.04.2009 року в справі № 7-рп/2009. У зв'язку з чим, розпорядження голови Пустомитівської районної державної адміністрації № 124 від 02.03.2010 року не підлягало реєстрації, у відповідності до вимог Указу Президента України №493/92 від 03.10.1992 року та постанови Кабінету Міністрів України № 731 від 28.12.1992 року, а посилання позивача на таку обставину є безпідставним, що, однак, не є істотним при вирішені даної справи.

Щодо вимоги позивача про визнання протиправними дій відповідача, суд зазначає, що Головному управлінню Держземагентства у Львівській області законом надано право відмовити в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. А отже, такі дії (щодо прийняття рішення про відмову) формально є правомірними, оскільки самі по собі узгоджуються з вимогами закону. Однак, на переконання суду, дію щодо відмови в наданні дозволу слід вважати правомірною лише у разі її реалізації та здійсненні у відповідності до всіх приписів закону, а отже, хоч і володіючи певним розсудом та правом відмовити в наданні дозволу, такі дії відповідач повинен вчинити з дотриманням інших законодавчих норм, а зокрема, мотивувати таку дію підставами, які визначені законом. Ураховуючи ж, що у даному випадку відповідач не дотримався таких вимог, суд вважає його дії з приводу відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки також є протиправними.

З врахуванням встановлених у судовому засіданні фактичних обставин, позовні вимоги стосовно визнання протиправним та скасування рішення Головного Управління Держземагенства України у Львівській області щодо відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобовязання Головного Управління Держземагенства України у Львівській області видати наказ про надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою суд зазначає наступне.

Для забезпечення конституційного порядку, нормального функціонування держави існує структурована, багаторівнева, ієрархічна система органів державної влади та судової влади. Вони наділені відповідною юрисдикцією, мають свій предмет ведення і реалізують повноваження через визначені законодавством процедурні рамки та технології. З огляду на положення законодавства щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Тому, суд не може погодитись з таким способом захисту порушеного права позивача, як зобовязати Головне Управління Держземагенства України у Львівській області видати наказ про надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки такі повноваження вказаного органу є його дискреційними повноваженнями й у разі задоволення такої вимоги суд здійснить втручання у внутрішню діяльність суб'єкта владних управлінських функцій та такими своїми діями підмінить його, всупереч конституційному принципу поділу влади. Відтак, в задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити.

У той же час ч. 2 ст. 11 КАС України надано право суду вийти за межі позовних вимог у разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. На думку суду, вихід за межі позовних вимог повинен безумовно узгоджуватися й бути спрямованим на захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, що є завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, та відповідно, на ефективне відновлення порушених прав таких осіб і усунення їх порушень.

У зв'язку з чим, суд вважає, що для ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача та для реалізації завдань адміністративного судочинства, слід вийти за межі позовних вимог і прийняти рішення, яким зобов'язати відповідача повторно розглянути клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,25 га для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради за межами населеного пункту, з врахуванням висновків суду.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про обґрунтованість та необхідність задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення відповідача про відмову позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Окрім того, слід зобовязати відповідача повторно розглянути клопотання позивача, з врахуванням висновків суду. У задоволенні позовної вимоги про зобовязання відповідача видати наказ про надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою слід відмовити.

Понесені позивачем судові витрати у формі судового збору на підставі ч.3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог з державного бюджету.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 17-19, 69-71, 151-154, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії, рішення та скасувати рішення Головного управління Держземагенства України у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,15 га для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, викладене у листі № 01-16/4-5547 від 04.09.2013 року.

3. Зобов'язати Головне управління Держземагентства у Львівській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,15 га для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (Львівська область, Пустомитівський район, с.Басівка, вул.Молодіжна) судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 36 (тридцять шість) грн. 54 коп.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови виготовлений 09 листопада 2015 року.

Суддя Тертичний В.Г.