Справа № 2а-2986/10/0970
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2010-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2010 р. Справа № 2a-2986/10/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Кафарського В.В.

За участю секретаря Вилки О.С.

Представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

від відповідача: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: Обертинського кооперативно-торгового об'єднання, вул. Снятинська, 3, смт. Обертин, Тлумацький район, Івано-Франківська область,78060

до відповідача: Державної податкової інспекції в Тлумацькому районі, вул. Макухи, 4, м. Тлумач, Івано-Франківська область, 78000

про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення № /0 від 19.05.2010р.,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 кооперативно-торгове об'єднання звернулося з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції в Тлумацькому районі про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення № /0 від 19.05.2010 року. Позовні вимоги мотивувало тим, що оскаржуване рішення є незаконним та таким, що винесено з порушенням норм матеріального права України.

У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали, суду пояснили, що донарахування податкових зобов"язань по податку на додану вартість та застосування штрафних санкцій до позивача застосовано безпідставно, а висновок відповідача про заниження податку на додану вартість суперечить чинному законодавству. Вказали, що при перевірці ДПІ включило до обсягу зобов»язань Обертинського КТО суми продажу товарів за період з 01.01.2007 року по 31.12.2009 року підрозділів, Яківського, Герасимівський №1, Герасимівський №2, Жуківський, Олещинський, Гончарівський, «Хвилинка»смт.Обертин. На думку представників позивача, ОСОБА_5 КТО не зобов"язане включати суми продажу до декларацій про ПДВ у зв"язку з тим, що підрозділи являлись платниками ПДВ. Просять оскаржуване рішення скасувати, оскільки воно прийнято на підставі необгрунтованих висновків, зазначених в акті перевірки.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, суду пояснив, що позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. Вважає, що відповідачем правомірно донараховано Обертинському КТО податкові зобов"язання по податку на додату вартість,та застосувано штрафні санкції за порушення вимог Закону України «Про податок на додану вартість», в сумі 31098,00грн. Просив в задоволенні позову відмовити.

Вислухавши представників сторін, дослідивши подані докази, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі направлення від 13.04.2010 року № 55 працівниками ДПІ в Тлумацькому районі з 13.04.2010 року по 05.05.2010 року, проведено планову виїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового , валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2007 року по 31.12.2009 року відповідно до затвердженого плану перевірки.

За результатами перевірки виявлено порушення вимог п.п3.1.1 п.3.1 ст.3, п.п.7.3.1 п.7.3 , п.п.7.4.1 п.7.4, п.п.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону України Про податок на додану вартість, про що складно акт від 11.05.2010 року за №278-2300-01525905.

На підставі вказаного акту ДПІ в Тлумацькому районі прийняла оскаржуване рішення від 19.05.2010 року за №/0, яким застосовано донарахування суми ПДВ та штрафні санкції до позивача за порушення Закону України "Про податок на додану вартість".

З акту перевірки вбачається, що позивач ОСОБА_5 КТО (до складу якого входять структурні підрозділи) згідно поданих заяв даних підрозділів здійснило в 2006 році скасування їх реєстрації в якості платників податку на додану вартість. В травні 2007 року, підрозділ Герасимів №1, а в липні 2007 підрозділ Яківський були зареєстровані по їх заяві платниками ПДВ, так як їх річні обсяги діяльності досягли 300 тис. з ПДВ, вели податковий облік, самостійно складали і здавали декларацію з ПДВ, а з 01.01.2009р.,їх обсяги діяльності та податковий кредит включено в декларацію Обертинського КТО.

Однак, головним підприємством, яке зареєстроване як платник податку на додану вартість в податковому органі і якому присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість не враховано вимоги пп.7.2.8 п.7.2 ст.2 Закону України "Про податок на додану вартість", якими зобов"язано вести окремий облік операцій з поставки та придбання товарів (послуг) філіями чи структурними підрозділами (відображення податкових зобов"язань та формування податкового кредиту). Зведені результати такого обліку відображаються у податкових деклараціях подання яких повинно забезпечити підприємство - платник податку на додану вартість, до складу якого входять філії чи структурні підрозділи.

У відповідності до статті 1 Закону України "Про систему оподаткування" (№1251-XII від 25.06.1991; далі Закон про систему оподаткування) встановлення і скасування податків і зборів (обов'язкових платежів) до бюджетів та до державних цільових фондів, а також пільг їх платникам здійснюються Верховною Радою України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим їх сільськими, селищними, міськими радами відповідно до цього Закону, інших законів України про оподаткування. Ставки, механізм справляння податків і зборів (обов'язкових платежів), за винятком особливих видів мита та збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на електричну та теплову енергію, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ для споживачів усіх форм власності, і пільги щодо оподаткування не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів про оподаткування.

Статтею 17 Закону про систему оподаткування також визначено, що сплата податків і зборів (обов'язкових платежів) провадиться у порядку, встановленому цим Законом та іншими законами України.

Пунктом 1.2. статті 1 Закону про ПДВ вичерпно встановлено, що особа це будь-яка з наведених відповідно законом осіб, незалежно від того, чи є така особа резидентом чи ні, а саме: суб'єкт підприємницької діяльності, в тому числі підприємство з іноземними інвестиціями, незалежно від форми та часу внесення цих інвестицій; інша юридична особа, що не є суб'єктом підприємницької діяльності; фізична особа (громадянин, іноземний громадянин та особа без громадянства), яка здійснює діяльність, віднесену до підприємницької згідно з законодавством, або імпортує товари на митну територію України; представництво нерезидента, що не має статусу юридичної особи.

Пунктом 1.3. Закону про ПДВ визначено, що платник податку це особа, яка згідно з цим законом зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, або особа, яка імпортує товари на митну територію України.

Аналізуючи у сукупності норми Закону Про податок на додану вартість суд зазначає, що закон містить вичерпний перелік субєктів, які є відповідними особами, тобто платниками податку на додану вартість. При цьому філії субєктів господарювання в цьому переліку осіб законом не визначаються.

Відповідно до пунктів 1, 3 статті 95 Цивільного кодексу України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі, або частину її функцій, філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Згідно статті 55 Господарського кодексу України філія не є суб"єктом господарювання.

Відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»виділені на окремий баланс філії, відділення та інші відокремлені підрозділи, зобов»язані вести бухгалтерський облік з наступним включенням їх показників до фінансової звітності головного підприємства.

Представником позивача зазначено що філії Обертинського кооперативно-торгового об'єднання є особами в розумінні статей Закону про ПДВ, обґрунтовуючи це відповідними листами Державної податкової служби України.

У відповідності до зазначених розяснень Державної податкової служби України, філії за певних умов могли бути зареєстровані як платники податку на додану вартість. Зазначене, на думку позивача, засвідчувало факт визнання Державною податковою службою України того, що філії є особами в розумінні п.1.2. статті 1 Закону Про податок на додану вартість та спричиняло поширення норм статті 2 закону щодо вимог реєстрації особи платником податку на додану вартість.

Суд не приймає зазначене обґрунтування виходячи з наступного.

Підпункт а підпункту 4.4.2. пункту 4.2. статті 4 "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (№ 2181-III від 21.12.2000; далі Закон про порядок) визначено, що роз'яснення окремих положень податкового законодавства надаються контролюючими органами у порядку, визначеному відповідним центральним (керівним) органом контролюючого органу, виходячи із положень підпункту 4.4.1 цього пункту, принципів оподаткування, викладених у Законі України "Про систему оподаткування", та економічного змісту податку, збору (обов'язкового платежу), який розглядається.

Підпунктом г підпункту 4.4.2. пункту 4.2. статті 4 Закону про порядок, встановлено, що податкове роз'яснення є оприлюдненням офіційного розуміння окремих положень податкового законодавства контролюючими органами у межах їх компетенції, яке використовується при обґрунтуванні їх рішень під час проведення апеляційних процедур. Податковими роз'ясненнями вважаються будь-які відповіді контролюючого органу на запити зацікавлених осіб з питань оподаткування. Податкове роз'яснення, надане контролюючим органом вищого рівня, має пріоритет над податковими роз'ясненнями підпорядкованих йому контролюючих органів. Податкове роз'яснення центрального податкового органу має пріоритет над податковими роз'ясненнями, виданими іншими контролюючими органами. Податкове роз'яснення не має сили нормативно-правового акта.

У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 91 Конституції України (№254к/96-ВР від 28.06.1996) виключно законами України встановлюються система оподаткування, податки і збори. У відповідності до норм та преамбули Закону про ПДВ останній визначає платників податку на додану вартість, об'єкти, базу та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету.

Таким чином, враховуючи вищезазначене у сукупності, суд вважає, що посилання представника позивача на розяснення Державної податкової служби України є необґрунтованими, адже питання оподаткування, зокрема, стосовно податку на додану вартість, регулюється виключно законами України. Податкове розяснення не має сили нормативно-правового акту, а є лише офіційним розумінням податкової служби податкових законів, однак жодним чином, не визначають зміст поняття особи в розумінні Закону про ПДВ.

Таким чином, суд доходить до висновку про те, що філії Обертинського кооперативно-торгового об'єднання не мають статусу особи у відповідності до положень пунктів 1.2. та 1.3. статті 1 Закону про ПДВ, а в періоді, що перевірявся, ОСОБА_5 КТО не включено до об»єкту оподаткування суми продажу товарів (робіт, послуг) проведених відокремленими підрозділами на суму 1591941грн. і відповідно не нараховано податкових зобов»язань на суму 318390грн., та занижено показники, щодо включення у податкових деклараціях 294714 грн. податкового кредиту та підлягають виключенню з податкового обліку структурних підрозділів.

З огляду на це, відповідач правомірно донарахував позивачеві податкові зобовязання з податку на додану вартість з операцій поставки товарів (робіт, послуг) окремими філіями, та, відповідно, штрафні санкції з цього приводу, враховуючи те, що на головну організацію, яка має в складі загальної структури окремо виділені структурні підрозділи без права юридичної особи, покладається відповідальність за своєчасність та повноту проведення розрахунків з бюджетом із ПДВ, з урахуванням обсягів з продажу товарів (робіт, послуг), проведених самостійно структурними підрозділами

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: Кафарський В.В.

Постанова складена в повному обсязі 18.10.2010 року.