Справа № 802/1208/14-а
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2015-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/1208/14-а

Головуючий у 1-й інстанції: Комар П.А.

Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.

10 листопада 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Матохнюка Д.Б.

секретар судового засідання: Сокольвак Ю.В.,

за участю:

апелянта: ОСОБА_2,

представника апелянта: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Вінницького окружного адміністратвиного суду від 02 вересня 2015 року у справі за адміністративним позовом прокурора Липовецького району Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача-ОСОБА_2 до Липовецької міської ради Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-ОСОБА_7 про скасування рішень та зобов'язання до вчинення дій,

В С Т А Н О В И В :

постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 02 вересня 2015 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача-ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду І інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов прокурора Липовецького району Вінницької області задовольнити.

Мотивами апеляційної скарги особа, яка її подала, зазначає порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

10 листопада 2015 року на адресу Вінницького апеляційного адміністративного суду надійшли заперечення на апеляційну скаргу (вх. 15346/15) від відповідача (Липовецької міської ради Вінницької області), в якій він просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, також заява про відкладення розгляду справи (вх. 15345/15).Однак вказане клопотання відповідача є необгрунтованим та не підтвердженим будь-якими документами, які свідчили про викладені в заяві обставини, у зв'язку з чим суд апеляційної інстанції дійшов до думки про відмову в задоволенні даної заяви.

10 листопада 2015 року на адресу суду надійшла заява (вх.15363/15) від представника ОСОБА_2 про долучення документів до матеріалів справи.

Під час судового засідання апелянт та його представник підтримали доводи апеляційної скарги та просили суд її задовольнити.

Позивач, представник відповідача та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-ОСОБА_7 у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином. Також, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що під час повідомлення (направлення на поштову адресу) третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-ОСОБА_7 до суду апеляційної інстанції неодноразово повертались поштові конверти, у зв'язку з закінченням терміну зберігання. Також, суд зазначає, що інших засобів зв'язку дана особа, відповідно до матеріалів вказаної справи, не зазначала.

Відповідно до ч. 4 ст.196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а провадження у справі - закриттю, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено з матеріалів справи, постановою головного державного виконавця ВДВС Липовецького районного управління юстиції Вінницької області від 20.09.2013 року ОСОБА_2 передано у власність в рахунок погашення боргу нерухоме майно боржника ОСОБА_6, а саме: житловий будинок А, загальною площею 73,5 кв. м, житловою площею 32,9 кв. м, з господарськими будівлями та прибудовами, що знаходиться по АДРЕСА_1.

01.10.2013 року ОСОБА_6 звернувся до Липовецької міської ради з заявою про вилучення із його користування земельної ділянки, площею 0,05 га, по АДРЕСА_1, яка надавалась для ведення особистого селянського господарства, а також з заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1.

В той самий день (01.10.2013 року) ОСОБА_7 звернулась до Липовецької міської ради з заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, площею 0,05 га, в тому числі для ведення сільського господарства по АДРЕСА_1.

Рішенням № 617 від 10.10.2013 року Липовецька міська рада припинила право користування земельною ділянкою, площею 0,05 га ОСОБА_6, що була надана для ведення особистого селянського господарства, по АДРЕСА_1.Суд звертає увагу на те, що дане Рішення чинне та учасниками судового процесу не оскаржувалось.

Рішенням № 619 від 10.10.2013 року Липовецька міська рада надала ОСОБА_7 дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) із земель комунальної власності для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 0,05 га, що по АДРЕСА_1.

Відповідно до змісту листа №01-07/488 відділу Держземагентства у Липовецькому районі від 07.05.2014 року, 21.10.2013 року ОСОБА_7 звернулась із заявою про реєстрацію земельної ділянки до державного кадастрового реєстратора відділу Держземагентства у Липовецькому районі, разом із виготовленою технічною документацією із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0,07 га, по АДРЕСА_1 та 21.10.2013 р.

На час її звернення на зазначену земельну ділянку не було встановлено будь-яких обмежень та обтяжень. Відповідно кадастровим реєстратором відділу земельна ділянка, площею 0,07 га по АДРЕСА_1 була зареєстрована 21.10.2013 року та було відкрито Поземельну книгу. Також, ОСОБА_7 було видано витяг з Державного земельного реєстру про реєстрацію земельної ділянки.

08.11.2013 року ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право власності на майно боржника ОСОБА_6, а саме житловий будинок А, загальною площею 73,5 кв. м, житловою площею 32,9 кв. м, з господарськими будівлями та прибудовами (прибудова а1, прибудова а2, погріб п/А, сарай Б, погріб п/Б), що по АДРЕСА_1. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 08.11.2013 року.

11.12.2013 року ОСОБА_2 звернувся до Липовецької міської ради з заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, та 0,06 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1.

16.12.2013 року ОСОБА_2 звернувся до Липовецької міської ради з заявою про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 1000 кв. м, та для садівництва, площею 605 кв. м по АДРЕСА_1.

19.12.2013 року ОСОБА_2 звернувся з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 1000 кв. м, та для ведення особистого селянського господарства, площею 605 кв. м.

Рішенням № 661 від 25.12.2013 року Липовецька міська рада, розглянувши три заяви ОСОБА_2 від 11.12.2013 року, 16.12.2013 року, 19.12.2013 року, надала йому дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель комунальної власності, площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд по АДРЕСА_1, однак в частині щодо надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0,06 га для ведення особистого селянського господарства (садівництва), що по АДРЕСА_1, відмовлено в зв'язку з відсутністю вільних земельних ділянок за вказаною адресою.

Прокурор Липовецького району Вінницької області подав до Липовецької міської ради Вінницької області подання щодо скасування рішень даної ради, а саме: № 619 від 10.10.2013 року в частині надання ОСОБА_7 дозволу на розроблення технічної документації та № 661 від 25.12.2013 року в частині відмови ОСОБА_2 в наданні дозволу на виготовлення технічної документації щодо земельної ділянки, площею 0,06 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1.

Відповідно до Рішення Липовецької міської ради Вінницької області № 709 від 21.03.2014 року подання прокурора було відхилено.

На підставі положень статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор Липовецького району Вінницької області звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що відповідач, приймаючи оскаржувані рішення, діяв в межах та в спосіб передбачених чинним законодавством.

Даючи правову оціну спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі по тексту - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно - правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно - правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п.7 ч.1 ст. 3 КАС України).

Тобто, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до ст. 2 Земельного кодексу України ( далі по тексту - ЗК України) земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.

Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об'єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Статтею 5 ЗК України передбачено, що земельне законодавство базується, в тому числі, на принципі забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави.

Статтею 80 ЗК України установлено, що суб'єктами права власності на землю є: громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності та держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Виходячи з положень ст.ст. 13, 14 Конституції України, ст.ст. 177, 181, 324, глави 30 Цивільного кодексу України (далі по тексту- ЦК України), ст. 148 Господарського кодексу України, земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава та територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах з метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок.

З положень ст.ст. 13, 14, 140, 142, 143 Конституції України, статей 11, 16, 167, 169, 374 ЦК України, ст.ст. 80, 84, 123, 124, 127, 128 ЗК України випливає, що органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності (наданні земельних ділянок громадянам та юридичним особам у власність або в користування, відчуженні земельних ділянок державної або комунальної власності, укладенні, зміні, розірванні договорів купівлі-продажу, ренти, оренди земельної ділянки та інших договорів щодо земельних ділянок, встановленні сервітуту, суперфіцію, емфітевзису, в тому числі прийнятті державними органами та органами місцевого самоврядування відповідних рішень) діють як органи, через які держава або територіальна громада реалізують повноваження власника земельних ділянок.

Реалізуючи відповідні повноваження, державні органи або органи місцевого самоврядування вступають з юридичними та фізичними особами у цивільні та господарські правовідносини. Отже, у таких відносинах держава або територіальні громади є рівними учасниками земельних відносин з іншими юридичними особами, фізичними особами та з суб'єктами підприємницької діяльності.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Конституції України кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону.

Громадяни та юридичні особи у визначеному законом порядку набувають прав власності та користування земельними ділянками відповідно до їх цільового призначення для ведення господарської діяльності або задоволення особистих потреб.

Відносини, пов'язані з набуттям та реалізацією громадянами, юридичними особами прав на земельні ділянки та з цивільним оборотом земельних ділянок ґрунтуються на засадах рівності сторін і є цивільно-правовими.

За змістом ст.ст. 13, 14 Конституції України, ст. 11 ЦК України, ст.ст. 123, 124, 127, 128 ЗК України рішенням органу місцевого самоврядування або державної адміністрації про надання земельної ділянки господарюючому суб'єкту у власність або в користування здійснюється волевиявлення власника землі і реалізуються відповідні права у цивільних правовідносинах з урахуванням вимог ЗК України, спрямованих на раціональне використання землі як об'єкта нерухомості (власності).

Індивідуальні акти органів держави або місцевого самоврядування, якими реалізовуються волевиявлення держави або територіальної громади як учасника цивільно-правових відносин і з яких виникають, змінюються, припиняються цивільні права і обов'язки, не належать до правових актів управління, а спори щодо їх оскарження мають приватноправовий характер.

Як досліджено із матеріалів справи, позивач просить визнати незаконним та скасувати рішення 55 сесії 6 скликання №619 Липовецької міської ради Вінницької області від 10.10.2013 року в частині надання ОСОБА_7 дозвілу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) із земель комунальної власності для ведення особистого селянського господарства, площею 0,05 га, по АДРЕСА_1; рішення 59 сесії 6 скликання №661 Липовецької міської ради від 25.12.2013 року в частині щодо відмови ОСОБА_2 в наданні дозволу на виготовлення технічної документації щодо земельної ділянки, площею 0,06 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 та зобов'язати Липовецьку міську раду Вінницької області повторно розглянути звернення громадян ОСОБА_7 та ОСОБА_2 щодо надання земельної ділянки, площею 0,06 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1.

В даному випадку Липовецька міська рада Вінницької області реалізує свої повноваження як власник землі, і виступає рівноправним суб'єктом земельних відносин.

Суд зазначає, що у відносинах з приводу яких виник спір, відповідач не здійснював владні управлінські функції, тобто, спір щодо захисту цивільних прав, що виникають із земельних відносин, має не публічний, а приватно - правовий характер.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з частиною 4 статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Ці положення Конституції України кореспондується з пунктом "в" статті 5 ЗК України, згідно з яким земельне законодавство базується на принципі невтручання держави у здійснення громадянами, юридичними особами та теритоіральними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до частини 6 статті 319 ЦК України держава не втручається у здійснення власником права власності. Тобто пряме адміністрування з боку органів влади є неприпустимим.

Суд апеляційної інстанції дійшов до твердження, що позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, не може бути розглянуто за правилами адміністративного судочинства.

Вищенаведена правова позиція викладена в рішеннях Верховного суду України від 09 вересня 2008 року, 14 лютого 2012 року та 09 грудня 2014 року (справи №№21-61во08,21-1041во10 та 21-308а14).

Частиною 2 ст. 4 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку, що суд першої інстанції порушив вимоги КАС України щодо визначення підсудності даного позову.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що вказану справу потрібно розглядати в порядку цивільного судочинства

.

В силу п. 4 ч. 1 ст. 198 та ч. 1 ст. 203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Відповідно до положень п.1 ч.1 ст. 157 КАС України визначено, що суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку щодо неналежності розгляду даного спору в порядку адміністративного судочинства, в зв'язку з чим, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження по даній справі - закриттю.

Керуючись ст.ст. 157, 160, 167, 195, 196, 198, 199, 203, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Вінницького окружного адміністратвиного суду від 02 вересня 2015 року скасувати.

Провадження у справі за адміністративним позовом прокурора Липовецького району Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача-ОСОБА_2 до Липовецької міської ради Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-ОСОБА_7 про скасування рішень та зобов'язання до вчинення дій закрити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 12 листопада 2015 року.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Біла Л.М.

Матохнюк Д.Б.