Справа № 816/4390/15
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2015-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2015 рокум. ПолтаваСправа №816/4390/15

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бойка С.С.,

за участю:

секретаря судового засідання Лайко О.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 (надалі - позивач, ОСОБА_3О.) звернулась до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області (надалі - відповідач, ДПІ у м. Полтаві) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 25.06.2015 №167-17, яким позивачу визначено суму податкового зобовязання за платежем: "Транспортний податок з фізичних осіб, 18011000" в розмірі 22916,67 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що оспорюване податкове повідомлення-рішення містить посилання на вимоги статті 286 Податкового кодексу України, якою визначено порядок обчислення плати за землю, а тому не відповідає виду платежу, вказаному у ньому (транспортний податок). На переконання позивача при прийнятті спірного податкового повідомлення-рішення порушено вимоги статті 58 Конституції України щодо зворотної дії в часі законів, адже для застосування рішення Полтавської міської ради про встановлення місцевих податків у 2015 році таке рішення мало бути прийнято до 15.07.2014.

Відповідач позов не визнав, у письмових запереченнях посилався на те, що позивач є власником легкового автомобіля Mitsubishi Pajero, 2012 року випуску, з обємом двигуна 3200 см3, що відповідно до положень підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України є обєктом оподаткування транспортним податком. Оскільки право власності на вказаний автомобіль гр. ОСОБА_3 набула у лютому 2015 року, вона зобов'язана сплатити транспортний податок за період з 01.02.2015 по 31.12.2015 в розмірі 22916,67 грн. Зазначав, що питання справляння транспортного податку визначено Податковим кодексом України та вони не можуть ставитись у залежність від дії підзаконних нормативно-правових актів (рішень органів місцевого самоврядування).

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача проти позову заперечував з мотивів, викладених у письмових запереченнях ДПІ у м. Полтаві, наполягав на відмові у задоволенні позову повністю.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини.

ДПІ у м. Полтаві 25.06.2015 сформовано податкове повідомлення-рішення №167-17, яким ОСОБА_3 визначено податкове зобовязання за платежем: "Транспортний податок з фізичних осіб, 18011000" в розмірі 22916,67 грн /а.с. 31/.

Не погодившись з даним рішенням, позивач оскаржила його до суду.

Надаючи правову оцінку спірному рішенню субєкта владних повноважень, суд виходить з критеріїв правомірності такого рішення, що встановлені частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у звязку з чим перевіряє чи прийнято дане рішення: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішень; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд встановив, що позивач є власником легкового автомобіля Mitsubishi Pajero, 2012 року випуску, з обємом двигуна 3200 см3 /а.с. 10/.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 внесено зміни до статті 267 Податкового кодексу України, що набули чинності з 01.01.2015.

Так, відповідно до вимог підпункту 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України (з урахуванням змін) платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

За приписами пунктів 267.2 - 267.5 статті 267 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см. Базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті. Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті. Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Таким чином, відповідно до наведених вище положень статті 267 Податкового кодексу України, автомобіль позивача є об'єктом оподаткування транспортним податком.

В силу положень підпунктів 267.6.1, 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку. Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

При цьому згідно з приписами абзацу 2 підпункту 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України щодо об'єктів оподаткування, придбаних протягом року, податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об'єкт.

Залученою до матеріалів справи копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХХ №770958 підтверджено, що право власності на зазначений вище автомобіль у позивача виникло з 12.02.2015 /а.с. 10/.

Враховуючи вищевикладене в своїй сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач правомірно нарахував гр. ОСОБА_3 податкове зобовязання зі сплати транспортного податку за 2015 рік в розмірі 22916,67 грн (25000,00 грн / 12 місяців х 11 місяців).

З приводу посилань представника позивача на те, що спірне податкове повідомлення-рішення прийнято з порушенням вимог статті 58 Конституції України щодо зворотної дії в часі законів, суд зазначає, що Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 набув чинності з 01.01.2015 та в частині адміністрування транспортного податку стосується нарахування і сплати вказаного податку з 01.01.2015.

Крім того, суд зауважує, що Податковий кодекс України, в силу положень статті 1, регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За приписами пункту 7.3 статті 7 Податкового кодексу України будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

За таких обставин, рішення сесії органу місцевого самоврядування не може вплинути на підстави нарахування та обов'язок платниками сплачувати податки та збори, оскільки такі прямо закріплені законодавцем нормами Податкового кодексу України.

А відтак, суд відхиляє як необґрунтовані посилання представника позивача на рішення позачергової сорок восьмої сесії шостого скликання Полтавської міської ради від 30.01.2015, як підставу того, що транспортний податок має нараховуватись з 2016 року.

Стосовно посилань позивача на недоліки податкового повідомлення-рішення в частині зазначення правового обґрунтування підстав його прийняття суд зазначає, що такі недоліки не є достатньою підставою для скасування спірного рішення, адже не впливають на суть та розмір визначеного позивачу податкового зобовязання.

Окрім того, безпідставними є посилання представника відповідача на пропущення позивачем строку звернення до суду, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Згідно з пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення може бути оскаржено до суду протягом трьох років з дати його отримання.

В силу частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Водночас, суд акцентує увагу на положеннях частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідачем, як субєктом владних повноважень, доведено правомірність прийнятого ним податкового повідомлення-рішення від 25.06.2015 №167-17, яким позивачу визначено суму податкового зобовязання за платежем: "Транспортний податок з фізичних осіб, 18011000" в розмірі 22916,67 грн. Разом з тим, позивачем не надано суду доказів, що свідчили б про відсутність у неї обовязку зі сплати транспортного податку.

З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку, що приймаючи оскаржене податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Полтаві діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження їй надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо. А позовні вимоги гр. ОСОБА_3 не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та повністю спростовані в ході розгляду справи судом.

За вищевикладених обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову повністю.

Зважаючи на приписи статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом судовий збір в розмірі 487,20 грн належить залишити у Державному бюджеті України.

Керуючись статтями 2, 7-11, 69-71, 86, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 12 листопада 2015 року.

Суддя С.С. Бойко