Справа № 808/6971/13-а
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2015-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" жовтня 2015 р. м. Київ К/800/54565/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Черпіцької Л.Т.,

розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за касаційною скаргою Запорізької митниці Міндоходів на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2014 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Запорізької митниці Міндоходів, Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Запорізької митниці Міндоходів, Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області, в якому просить суд скасувати рішення Запорізької митниці Міндоходів про коригування митної вартості від 11.06.2013 №112050000/2013/000485/2 та стягнути з Державного бюджету України надмірно сплачену суму податку на додану вартість в розмірі 227 193,03 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що Запорізькою митницею Міндоходів протиправно, на підставі хибного висновку щодо не підтвердження поданими позивачем документами заявленої митної вартості товарів, що ввозилися на територію України, прийнято необґрунтоване рішення щодо її коригування, що призвело до заподіяння позивачеві збитків у вигляді надмірно сплачених митних платежів у сумі 227 193,03 грн.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2014 року, позов задоволено частково: скасовано рішення Запорізької митниці Міндоходів про коригування митної вартості товарів від 11.06.2013 №112050000/2013/000485/2; в іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі Запорізька митниця Міндоходів із посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просила скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій в частині задоволення позову та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 01.02.2013 між позивачем (покупець) та компанією «ALISIK TARIM URUNLERI TURIZM NAKLIYE INS.GIDA MADDESI SAN.TIC.LTD.STI» (продавець) укладено зовнішньоекономічний контракт №31. Згідно із специфікацією №1 до контракту продавець зобов'язаний поставити, а покупець (позивач) прийняти та оплатити товар - абрикос сушений без кісточок промислового типу: врожай 2012 року, у кількості 44 МТ, за ціною 1250 доларів США/МТ.

З метою митного оформлення товару в режим імпорт 03.06.2012 позивачем до митного посту митного органу подано, у тому числі, декларацію митної вартості №112050000/2013/013428, згідно з якою митну вартість імпортованого товару визначено із застосуванням першого методу визначення митної вартості.

На підтвердження заявленої митної вартості товару позивачем надано митному органу наступні документи: картку обліку особи, яка здійснює операції з товарами від 17.10.2012 №112/2012/0000126; міжнародні автомобільні накладні (CMR)т від 01.06.2013 №№ 153961, 575/2; коносамент (Bill of Landing) від 15.05.2013 № 300036168; платіжний документ, що підтверджує вартість товару; лист від 24.05.2013 № 171/17-08; інвойс від 08.05.2013 № 75952; пакувальний лист від 08.05.2013; зовнішньоекономічний контракт №31 від 26.03.2013 та специфікацію №1 до цього контракту; дозволи різних видів супутнього контролю; фіто санітарний сертифікат від 08.05.2013 № EC/TR A2011564; сертифікат про походження товару від 10.05.2013 № J 0434859; сертифікат якості від 19.04.2013; платіжне доручення, що підтверджує сплату митних платежів від 27.05.2013 № 238.

03.06.2013 відповідачем із посиланням на статтю 53 Митного кодексу України шляхом здійснення відповідного запису на зворотному боці декларації митної вартості товару у позивача витребувано додаткові документи, а саме: виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини, копію експортної декларації країни відправлення.

06.06.2013 позивачем на вимогу митного органу надано додаткові документи, які підтверджують заявлену митну вартість товару та обраний метод її визначення, а саме: виписку по взаєморозрахункам з контрагентом, станом на 01.06.2013; прайс-лист виробника товару датований березнем 2013 року з перекладом;висновок ДП «Держзовнішінформ» від 03.06.2013 № 11/505; копію митної декларації країни відправлення (Туреччина) за № 0810832.

Також, під час проведення між відповідачем та позивачем письмової консультації, позивачем надано копію митної декларації №112050000/2013/004832 від 11.03.2013 на аналогічний товар, імпорт якого був здійснений у 2013 році по ідентичним умовам поставки на рівні 1,275 доларів США за 1 кг.

Запорізькою митницею Міндоходів 11.06.2013 прийнято рішення про коригування митної вартості товару від 11.06.2013 №112050000/2013/000485/2, яким митну вартість імпортованого товару визначено із застосуванням шостого (резервного) методу, із розрахунку 4,48 доларів США за 1 кг.

Вказуючи на протиправність рішення про коригування митної вартості товарів від 11.06.2013 №112050000/2013/000485/2 та, відповідно, наявність підстав для повернення надмірно сплачених митних платежів, фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з протиправності рішення митного органу про коригування митної вартості товарів як такого, що прийнято за відсутністю факту доведення з боку митного органу наявності у поданих декларантом документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що мають значення для визначення митної вартості, а також за наявності факту надання декларантом відповідачеві достовірних відомостей про визначення митної вартості за ціною угоди, які базувалися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддавалися обчисленню.

Колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, встановлених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, зважаючи на обставини, встановлені судами попередніх інстанцій на підставі доказів, досліджених під час судового розгляду справи, погоджується із позицією судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для часткового задоволення позову, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний: здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно з частиною третьою статті 53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Частиною четвертою статті 53 Митного кодексу України визначено, що у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) визначені у частині четвертій цієї статті документи.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов'язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України (у разі визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за першим методом).

При цьому, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у якості причини неможливості визнання заявленої декларантом митної вартості товару у спірному рішенні відповідачем зазначено те, що подані до митного оформлення товару документи не містять всіх даних, відповідно до обраного декларантом методу, однак ані у рішенні, ані у представником відповідача не зазначено, яких саме даних не містять подані документи.

Наявності ознак підробки чи відсутності відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, що є підставою для витребування від позивача (декларанта) додаткових документів відповідно до вимог статті 53 Митного кодексу України, Запорізькою митницею Міндоходів також не обґрунтовано.

Відповідно до частини другої статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом.

Згідно з частиною сьомою статті 54 Митного кодексу України у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Враховуючи викладене, зважаючи на обставини, встановлені судами попередніх інстанцій, колегія суддів погоджується із позицією судів попередніх інстанцій щодо протиправності рішення про коригування митної вартості товарів від 11.06.2013 №112050000/2013/000485/2.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій дана вірно, порушень норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень судами не допущено.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 222, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Запорізької митниці Міндоходів залишити без задоволення, а постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута в порядку статей 235-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: