Справа № 2а-16312/11/2070
Суддя: Калитка О.М.
Дата ухвалення: 2015-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2015 р. Справа № 2а-16312/11/2070
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калитки О. М.

Суддів: Кононенко З.О. , Бондара В.О.

за участю секретаря судового засідання Вовченко І.В,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

за участю представника відповідача Губської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи підприємця - ОСОБА_3 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 16.02.2012р. по справі № 2а-16312/11/2070

за позовом Фізичної особи підприємця - ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції у Орджонікідзевському районі м. Харкова

про скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_3, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції в Орджонікідзевському районі міста Харкова, в якому просив суд скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Орджонікідзевському районі м. Харкова від 30.11.2011 року № .

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що оскаржуване рішення винесене податковим органом без достатніх правових підстав, при здійсненні господарської діяльності позивачем не допускалися порушення вимог діючого податкового законодавства.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 16.02.2012 року у справі № 2а-16312/11/2070 відмовлено у задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції в Орджонікідзевському районі міста Харкова про скасування податкового повідомлення-рішення.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 05.06.2012 року у справі № 2а-16312/11/2070 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 залишено без задоволення. Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 16.02.2012 року у справі № 2а-16312/11/2070 залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21.09.2015 року у справі № 2а-16312/11/2070 Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 задоволено частково. Увалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 05.06.2012 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Харківського апеляційного адміністративного суду.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив суд скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, представника відповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, з 20.10.2011 року по 09.11.2011 року відповідачем, ДПІ у Орджонікідзевському районі м. Харкова, проведено планова виїзна документальна перевірка позивача, ФО-П ОСОБА_3, з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.10.2008 року по 30.09.2011 року.

Результати перевірки оформлені актом ДПІ у Орджонікідзевському районі м. Харкова № 2248/17- від 16.11.2011 року На підставі висновків акту перевірки та відповідно до п.п. 54.3.2 п.54.3 ст.54 ПК України відповідачем 30.11.2011 року прийнято податкове повідомлення-рішення №0 про визначення податкового зобов'язання по податку на додану вартість в сумі 29162,50 грн., з яких 23330,00 грн. -основний платіж, 5832,50 грн. -штрафна (фінансова) санкція.

Причиною виникнення спору стали висновки акту виїзної планової перевірки позивача № 2248/17- від 16.11.2011 року про заниження сум податкових зобов'язань по податку на додану вартість зумовлені завищенням суми податкового кредиту в травні та червні 2011 року в розмірі 23330,00 грн. по взаємовідносинам позивача з ТОВ «Біо-Енергія».

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем первинні документи не відповідають вимогам законодавства, оскільки не містять зазначення посади, ініціалів та прізвища осіб, які приймали участь у їх складанні, що передбачено затвердженими типовими формами, не містять найменування та адреси будівництва, що унеможливлює встановлення місця проведення робіт, оскільки вказана інформація відсутня і в договорах підряду, не містять посади і прізвища особи, відповідальної за здійснення господарської операції і складання первинного документу.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону України "Про податок на додану вартість" податковий кредит - це сума, на яку платник податків має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

За змістом положень п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»податковий кредит звітного періоду визначається із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг) та складається із сум податків сплачених (нарахованих) платником податку протягом звітного періоду у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг, основних засобів) для подальшого використання в межах господарської діяльності.

Відповідно до п.п. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

Відповідно до п.п.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» право на податковий кредит виникає у платника по даті здійснення першої з подій: або списання коштів з рахунку в оплату товарів (робіт, послуг), або отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

В п.п. 7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»зроблено застереження стосовно того, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

Таким чином, норми чинного податкового законодавства пов'язують виникнення права на податковий кредит з наявністю податкової накладної, оформленої відповідно до вимог п.п. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити, серед посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, та особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

За приписами п.п. 2.4 п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704, первинні документи для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і складання первинного документу.

З матеріалів справи встановлено, що між ФО-П ОСОБА_3 та ТОВ «Біо-Енергія» було укладено договори підряду на проведення ремонтно-будівельних робіт №08-04/10 від 28.04.2014 року та № 01-06/10 від 01.03.2010 року. (т.1 а.с. 32-33, 45-46)

За договором №08-04/10 від 28.04.2014 року ТОВ «Біо-Енергія» надано послуги ФО-П ОСОБА_3 щодо встановлення віконних метало-пластикових блоків (п.1.1 Договору). Згідно п. 2.1 вказаного Договору всі роботи за цим Договором Підрядник виконує власними силами і матеріально-технічними засобами.

За договором № 01-06/10 від 01.03.2010 року ТОВ «Біо-Енергія» надано послуги ФО-П ОСОБА_3 щодо встановлення віконних і дверних блоків (п.1.1 Договору). Згідно п. 2.1 вказаного Договору всі роботи за цим Договором Підрядник виконує власними силами і матеріально-технічними засобами.

Відповідно до зазначених договорів ТОВ «Біо-Енергія» було видано ФО-П ОСОБА_3: податкову накладну: №31-051 від 31.05.2010 року на загальну суму 59989,20 грн. в т.ч. ПДВ 9998,20 грн., яку включено до реєстру отриманих податкових накладних травня 2010 року, довідку про вартість виконаних будівельних робіт за травень 2010 року по типовій формі №КБ-3 та акт приймання виконаних будівельних робіт по типовій формі № КБ-2в за травень 2010 року від 31.05.2010 року (т.1 а.с. 34-35, 44); податкову накладну: №30-062 від 30.06.2010 року на загальну суму 79990,00 грн. в т.ч. ПДВ 13331,67 грн., яку включено до реєстру отриманих податкових накладних червня 2010 року, довідку про вартість виконаних будівельних робіт за червень 2010 року по типовій формі №КБ-3 та акт приймання виконаних будівельних робіт по типовій формі № КБ-2в за червень 2010 року від 30.06.2010 року (т.1 а.с. 52-54, 58).

Згідно п. 3.2. зазначених вище договорів розрахунки проводяться після підписання акту приймання-передачі всього об'єму виконаних робіт за фактично виконану роботу.

Розрахунки з ТОВ «Біо-Енергія» проводились у безготівковій формі шляхом списання коштів з банківського рахунку підприємця, що підтверджується квитанціями прибуткових ордерів (т.2 а.с. 101-104).

Разом з тим, судом першої інстанції вказано, що надані позивачем довідки про вартість виконаних будівельних робіт за травень та червень 2010р. по типовій формі № КБ-3 та акти приймання виконаних будівельних робіт по типовій формі № КБ-2в за травень, червень 2010р. не містять найменування та адреси будівництва, що унеможливлює встановлення місця проведення робіт, оскільки вказана інформація відсутня і в договорах підряду; надані позивачем додаток 18, додаток Д та додаток Ж, складання яких передбачено Правилами визначення вартості будівництва (ДБН Д.1.1-1-2000), затвердженими наказом Держбуду України від 27.08.2000р. № 174, таким вимогам не відповідають, оскільки не містять зазначення посади, ініціалів та прізвища осіб, які приймали участь у їх складанні, що передбачено також затвердженими типовими формами, а податкові накладні ТОВ «Біо-Енергія» № 31-051 від 31.05.2010р. та № 30-062 від 30.06.2009р. не містять посади і прізвища особи, відповідальної за здійснення господарської операції і складання первинного документу.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що окремі недоліки в оформленні первинних документів у даному разі не перешкоджають встановленню змісту спірних господарських операцій, ідентифікації їх учасників. Чинним законодавством не встановлено конкретного переліку документів, складенням яких мають оформлюватися господарські операції для їх відображення у податковому обліку платника. Подані позивачем первинні документи у сукупності містять необхідні для оподаткування відомості про розглядувані операції. У рамках даної справи податковим органом не подано безумовних та достовірних доказів здійснення позивачем та його контрагентом узгоджених дій, спрямованих на створення штучних умов для отримання незаконної податкової вигоди.

Крім того, посилання на висновки акту перевірки № 50/23-4/33766899 від 01.02.2011р. ТОВ «Біо Енергія» є безпідставним, оскільки вони не є безумовною підставою для висновків про нездійснення господарської операції за умови наявності документів на підтвердження реальності постачання товарів чи надання послуг. В разі якщо контрагентом платника податковий облік ведеться із порушенням вимог чинного законодавства, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, а несплата податку продавцем та його контрагентами по ланцюгу (в томі числі в разі ухилення від сплати), в разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування податкового кредиту та валових витрат покупцем. Також, доводи про відсутність у постачальника трудових ресурсів та матеріально-технічної бази також підлягають відхиленню, оскільки чинне податкове законодавство не пов'язує право платника на податковий кредит та на формування витрат з наявністю персоналу та основних фондів у постачальника.

Таким чином, оцінюючи в сукупності матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем підтверджено належними і допустимими доказами реальність здійснення господарських операцій з ТОВ «Біо Енергія», що дає право на формування податкового кредиту.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як вбачається з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку

Згідно ст. 11 ч. 1 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В силу ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У відповідності до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 16.02.2012 року у справі № 2а-16312/11/2070 не відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки вона ухвалена при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202, п. 3 ч. 1 ст. 205, ст. 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Фізичної особи підприємця - ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 16.02.2012р. по справі № 2а-16312/11/2070 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції в Орджонікідзевському районі міста Харкова.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Орджонікідзевському районі м.Харкова від 30.11.2011 року № .

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Калитка О.М.
Судді(підпис) (підпис) Кононенко З.О. Бондар В.О.
Повний текст постанови виготовлений 13.11.2015 р.