Справа № 2а-3848/10/0970
Суддя: Гундяк В.Д.
Дата ухвалення: 2011-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2011 р. Справа № 2a-3848/10/0970

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Гундяка В.Д.,

при секретарі Лавринович Т.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Івано-Франківську справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Миро-Марк»до Івано-Франківської митниці Державної митної служби України про визнання нечинним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

02.11.2010 року ТзОВ "Миро-Марк" звернулось в суд з адміністративним позовом до Івано-Франківської митниці Державної митної служби України про визнання нечинним та скасування рішення за №206000006/001472/2 від 09.09.2010 року. Позовні вимоги мотивовані тим, що 09.09.2010 року відповідачем протиправно було прийнято рішення про збільшення митної вартості імпортованих товарів, зокрема частин меблів різних найменувань та безпідставно митну вартість одиниці частин меблів встановлено у кілограмах. В подальшому позивач уточнив позовні вимоги, просив оскаржуване рішення визнати недійсним та скасувати.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з вказаних в позовній заяві підстав. Суду пояснив, що товариство є виробником меблів, закуповує в іноземних виробників комплектуючі частини для меблів протягом тривалого часу по договорах, що передбачають багаторазові поставки. При митному оформленні вищевказаних комплектуючих частин для меблів у відповідача виник сумнів, і останнім митну вартість товару збільшено. На думку позивача, митна вартість імпортованого товару повинна складати ціну, визначену в договорі, згідно якого імпортований товар придбаний імпортером - ТзОВ "Миро-Марк". Окремо зазначив, що необхідні документи були надані відповідачу безпосередньо при митному оформленні. Однак митний орган вимагав додаткове документальне підтвердження митної вартості. Оскільки відповідних документів у товариства не було, останні не могли були надані на вимогу митного органу. Крім того вказав, що оскаржуване рішення прийнято митним органом без додержання 10-денного терміну для подання витребуваних документів та з порушенням вимог Митного кодексу України, оскільки не було проведено консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача позов не визнав з підстав, наведених у письмовому запереченні. Суду пояснив, що при визначенні митної вартості товарів, імпортованих позивачем, митниця керувалась Митним кодексом України та діяла у відповідності до Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України та подання відомостей для їх підтвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за №1766 від 20.12.2006 року. В обґрунтування прийнятого рішення посилається на наявність у відповідача на момент митного оформлення товару обґрунтованих сумнівів у правильності декларування митної вартості, оскільки задекларована Товариством вартість товару нижча за вартістю від подібних товарів, митне оформлення яких вже проведене, і відомості про вартість яких містяться в Єдиній автоматизованій інформаційній системі Державної митної служби України. Зазначив, що з метою перевірки правильності визначення митної вартості товару у позивача витребувано додаткові документи, які митний декларант Товариства не надав, а тому митний орган здійснив визначення митної вартості товарів на підставі наявних у нього відомостей. Вважає, що Івано-Франківською митницею Державної митної служби України підставно використано своє право щодо витребування додаткових доказів в обґрунтування заявленої у декларації митної вартості. Крім того зазначив, що митним органом право позивача на надання йому строку для подання додаткових документів не порушено, оскільки рішення не носить обовязку до негайного виконання. Просив в задоволенні позову відмовити.

Після оголошеної у звязку з витребуванням доказів в судовому засіданні перерви представник відповідача в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи не подав, причини неявки суду не повідомив. За таких обставин відповідно до ч.4 ст.128 КАС України суд вбачає за можливе розглянути справу на підставі наявних доказів за відсутності відповідача.

Вислухавши представників позивача та відповідача, дослідивши подані докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних мотивів.

В судовому засіданні встановлено, що 27.03.2009 року ТзОВ «Миро-Марк»укладено контракт за №6/2009 з фірмою-резидентом Італії Fuligna&Sensoli, згідно якого придбано комплектуючі частини для меблів за цінами вказаними у прайслисті компанії продавця, відповідно до фактури-накладної фірми-продавця від 01.09.2010 року № 488.

Позивачем ввезено на митну територію України придбані за вказаним контрактом комплектуючі до меблів:

головна панель (ліжко) колір п. магонь за ціною 14,70 Євро за 1 шт. в кількості 50 шт.;

ніжна панель (ліжко) колір п. магонь за ціною 7,7 Євро за 1 шт. в кількості 50 шт.;

панель бокової розсувної правої дверки (до шафи) 2000 колір п. магонь за ціною 11,34 Євро за 1 шт. в кількості 38 шт.;

панель бокової розсувної лівої дверки (до шафи) 2000 колір п. магонь за ціною 11,34 Євро за 1 шт. в кількості 38 шт.;

панель центральної розсувної правої дверки (до шафи) 2000 колір п. магонь за ціною 11,34 Євро за 1 шт. в кількості 38 шт.;

панель шухляди комода 1200 колір п. магонь за ціною 2,87 Євро за 1 шт. в кількості 200 шт.;

панель кришки тумбочки колір п. магонь за ціною 1,43 Євро за 1 шт. в кількості 200 шт.;

головна панель ліжка з отвором 180 колір горіх за ціною 28,00 Євро за 1 шт. в кількості 40 шт.;

головна панель ліжка з отвором 160 колір горіх за ціною 26,60 Євро за 1 шт. в кількості 39 шт.;

ніжна панель ліжка 180 колір горіх за ціною 23,07 Євро за 1 шт. в кількості 39 шт.;

ніжна панель ліжка 160 колір горіх за ціною 21,67 Євро за 1 шт. в кількості 77 шт.;

панель кришки комода колір горіх за ціною 21,35 Євро за 1 шт. в кількості 80 шт.;

панель шухляди малого комода колір горіх за ціною 5,57 Євро за 1 шт. в кількості 80 шт.;

панель шухляди комода колір горіх за ціною 6,61 Євро за 1 шт. в кількості 240 шт.;

панель кришки тумбочки колір горіх за ціною 10,15 Євро за 1 шт. в кількості 119 шт.;

панель тумбочки і туалетки комода колір горіх за ціною 3,57 Євро за 1 шт. в кількості 464 шт.;

панель кришки туалетки колір горіх за ціною 22,05 Євро за 1 шт. в кількості 60 шт.

Зазначені вище товари підприємством імпортовано в Україну згідно вантажно-митної декларації за № 206000010/2010/303515, відповідно до якої декларантом заявлено митну вартість товарів в сумі 17 840,70 євро.

Крім вищезгаданого контракту дійсна вартість придбаного товару підтверджується рахунком та прайс-листом компанії-продавця, фактурою-калькуляцією виробника за № 488 від 01.09.2010 року, експортною декларацією з відміткою іноземної митниці.

За вказані товари Товариством було перераховано на рахунок підприємства-продавця, відповідно до проформ RIF 10000 від 12.04.2010 року та RIF 9/Р від 27.05.2010 року кошти на суму 17 016,41 євро, що підтверджується платіжним дорученням в іноземній валюті за № 26 від 26.07.2010 року та за №31 від 06.08.2010 року.

Судом встановлено, що 09.09.2010 року відповідач, на підставі наявних у нього відомостей, здійснив коригування митної вартості товарів, що переміщувались позивачем через митний кордон України та виніс оскаржуване рішення про визначення митної вартості товарів за № 206000006/2010/001472/2. Даним рішенням митну вартість на дані товари було збільшено. При цьому, хоча позивачем та продавцем товару у всіх документах ціни наводилися за одиницю товару - 1 штуку, відповідач здійснив визначення митної вартості взявши за одиницю виміру масу товару в кілограмах.

У відповідності до вимог п.3 ч.3 ст.2 КАСУ у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність та взаємний звязок суд не погоджується з правомірністю прийняття відповідачем оскаржуваного рішення з огляду на нижчевикладене.

Судом встановлено, що Товариством для декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України та подання відомостей для її підтвердження відповідачу подано декларацію митної вартості за №206000009/2010/004505 на ввезений товар до якої відповідно до листа від 09.09.2010 за №232, директором ТзОВ Миро-Марк ОСОБА_2 з метою вирішення спірних питань при визначенні митної вартості товарів до заяви було додано наступні документи: рішення про визначення митної вартості, облікова картка субєкта зовнішньоекономічної діяльності за №20600/02/06/001650 від 31.10.2008 року, митна декларація за №206000010/2010/101670, накладна CMR за №073540 від 01.09.2010 року, рахунок-фактура за №488 від 01.09.2010 року, пакувальний лист за №149 від 01.09.2010 року, зовнішньоекономічний договір за №6/2009 від 27.03.2009 року, доповнення до договору за №1 від 18.01.2010 року та від 24.02.2010 року, договір-замовлення від 31.08.2010 року, лист вибачення за 362 від 07.09.2010 року, сертифікат про походження за №Р/0064069.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулювання економічних, організаційних, правових, кадрових та соціальних аспектів діяльності митної служби України визначає Митний кодекс України.

Стаття 259 Митного кодексу України встановлює, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є їх ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, обчислена відповідно до положень цього Кодексу.

Згідно ч.1, 4 ст.260 МКУ митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до положень цього Кодексу. Методи визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та умови їх застосування встановлюються цим Кодексом.

Відповідно до ст.262 МКУ митна вартість товарів і метод її визначення заявляються (декларуються) митному органу декларантом під час переміщення товарів через митний кордон України, шляхом подання декларації митної вартості. Порядок та умови декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з матеріалів справи митним органом у митного декларанта витребувано додаткові документи. Декларантом повідомлено про неможливість надання витребуваної інформації на момент митного оформлення. Дані обставини згідно ч.3 ст. 72 КАС України доказування не потребують, як такі, що визнаються сторонами та в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

На переконання суду, вимоги відповідача про необхідність надання позивачем додаткових документів з метою підтвердження вартості і походження товару були обґрунтованими та законними. Однак, як вбачається з пояснень сторін на момент подачі вантажно-митної декларації ТзОВ Миро-Марк не могло представити додатково витребувані документи. При цьому суд визнає причину неподання даних документів поважною, так як останні значаться в переліку документів, що в обовязковому порядку надаються митному органу при митному оформленні товарів. За таких обставин декларант не міг передбачити необхідності представлення додаткових документів, а відтак і забезпечити їх наявність.

Як встановлено в судовому засіданні, митний орган не дотримався передбаченого десятиденного терміну для подання витребуваних документів та в порушення вимог МКУ не провів консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості.

Одночасно суд відхиляє посилання представника відповідача на відсутність законодавчо визначеного механізму проведення даних консультацій на момент проведення митного оформлення вищезгаданих товарів, так як на переконання суду в змісті ст.22 Конституції України відсутність правового регулювання не може погіршувати становище субєкта підприємницької діяльності.

Суд вважає, що оскаржуване рішення прийнято неправомірно з огляду на нижчевикладене.

Так порядок декларування митної вартості товарів передбачений нормами "Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України за № 1766 від 20.12.2006 року (далі - Порядок).

Згідно пункту 7 Порядку для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товарів декларант зобовязаний подати: зовнішньоекономічний договір (контракт) і додатки до нього; рахунок-фактуру (інвойс) або рахунок-проформу; банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено), а також інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; рішення митного органу про визначення митної вартості раніше ввезених ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів, якщо воно прийнято за одним договором (контрактом); пакувальні листи; копію ліцензії на ввезення (вивезення) товарів, імпорт (експорт) яких підлягає ліцензуванню.

Пунктом 11 Порядку для підтвердження митної вартості товарів та у звязку із наявністю відомостей в Єдиній автоматизованій інформаційній системі Державної митної служби України про вищу вартість подібних товарів, митне оформлення яких вже проведене, на вимогу митного органу декларант зобов'язаний подати додаткові документи.

У відповідності до статті 269 Митного кодексу України під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не є однаковими за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються із схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними. Для визначення, чи є товари подібними (аналогічними), враховуються такі ознаки: якість, наявність торгової марки та їх репутація на ринку; країна походження; виробник. Ціна договору щодо подібних (аналогічних) товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості і на тих же комерційних умовах, що й оцінювані товари. У разі якщо такого продажу не виявлено, використовується вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних умовах. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена.

Згідно п.п. 13, 14 Порядку, декларант зобовязаний подати додаткові документи, визначені у п.11 цього Порядку (на які посилається відповідач), протягом 10 календарних днів після ознайомлення із записом митного органу про їх подання. За вмотивованою заявою декларанта такий строк може бути продовженим. У разі ж відмови подати додаткові документи декларант робить відповідний запис із зазначенням дати, прізвища та проставлення свого підпису на зворотному боці основного аркуша декларації митної вартості. І лише у випадку, якщо декларантом не подано в установлений строк додаткові документи, митну вартість товарів визначає митний орган на підставі наявних відомостей згідно із законодавством.

Пункт 3.4. Методичних рекомендацій із застосування окремих положень Митного кодексу України, що стосуються питань визначення митної вартості товарів, які імпортуються на митну територію України, затверджених наказом Державної митної служби України за №74 від 31.01.2007 року передбачає, що якщо декларантом не надано в установлений законодавством термін додаткові документи або якщо він відмовився від їх подання, то митний орган відповідно до статті 265 Митного кодексу України має право зобовязати його визначити митну вартість іншим методом, ніж він використав для її визначення.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що позивача неправомірно позбавлено права на подання додаткових документів з метою обґрунтування митної вартості товару, оскільки 09.09.2010 року митницею винесено рішення про визначення митної вартості товару за допомогою шостого резервного методу без надання Товариству строку, передбаченого чинним законодавством.

Згідно ч.2 ст.266 МКУ основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). Крім того, положення даної норми передбачають, що якщо митна вартість не може бути визначена за ціною договору, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості.

Частина 5 ст.266 МКУ передбачає, що кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до ч.1 ст.273 МКУ передбачає застосування резервного методу визначення митної вартості у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 267-272 цього Кодексу.

Суд вважає, що відповідачем рішення про неможливість застосування інших методів визначення митної вартості товарів, прийнято необґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття.

Як зазначено вище, якщо митна вартість не може бути визначена за методом 1 згідно з положеннями статті 267 цього Кодексу, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості відповідно до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу. Однак, представником відповідача не представлено суду жодних доказів про проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості, необхідність яких передбачена ст. 266 Митного кодексу України, що свідчить про те, що відповідачем порушена процедура визначення митної вартості.

Також митницею не застосовано рекомендації пункту 3.4 Методичних рекомендацій із застосування окремих положень Митного кодексу України, що стосуються питань визначення митної вартості товарів, які імпортуються на митну територію України, затверджених наказом Державної митної служби України за №74 від 31.01.2007 року та не зобовязано декларанта позивача визначити митну вартість товару іншим методом, ніж він використав.

В оскаржуваному рішенні про визначення митної вартості імпортованого Товариством товару, а також представником відповідача в судовому засіданні не вказано обґрунтованих підстав, які б перешкоджали визначенню митної вартості за ціною договору щодо ідентичних або подібних товарів.

У відповідності до ч.1 ст.71 КАСУ кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

При цьому суд приймає до уваги те, що відповідно до ч.2 вказаної статті в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Крім того згідно ч. 4 даної статті суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Проте свого процесуального обов*язку відповідач не виконав. У відповідності до положень ч.4 ст. 71 КАСУ суд ухвалою від 05.01.2011 року витребував названі документи та матеріали. Однак ухвала Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.01.2011 року про витребування витягу з центральної бази даних ( далі ЦБД) ДМСУ щодо інформації про вартість аналогічних товарів відповідачем не виконана з невідомих суду причин.

Згідно ч. 6 ст.71 КАСУ якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Тому суд залишає без уваги посилання відповідача на відомості з ЦБД, оскільки дана обставина, на якій грунтується заперечення відповідача, останнім в порушення вимог чч.1,2 ст.71 КАСУ не доведена, так як суду не надано жодного доказу на її підтвердження.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що відповідачем в порушення ст. 266 Митного кодексу України здійснено визначення митної вартості із застосування резервного методу визначення митної вартості, який застосовано з порушенням порядку черговості послідовного використання методів, зазначених у ст.ст. 267-272 Митного кодексу України та в порушення Порядку контролю за правильністю визначення митної вартості товарів визначеного Постановою Кабінету Міністрів України за № 339 від 09.04.2008 року, порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України за № 1766 від 20.12.2006 року, методичних рекомендацій наданих Державною митною службою України.

На підставі вищевикладеного позовні вимоги є підставними і підлягають до задоволення.

Згідно ч.1 ст.94 КАС України суд присуджує документально підтверджені судові витрати у розмірі 3,40 грн. з Державного бюджету України на користь позивача.

На підставі ч.2 ст.19 Конституції України, ст.ст.264, 266, 267, 273 Митного кодексу України, керуючись ст.ст.11, 71, 86, ч.1 ст.94, ч.3 ст.160, ст.162 КАС України, суд

п о с т а н о в и в:

позов задовольнити повністю.

Рішення за №206000006/001472/2 від 09.09.2010 року визнати недійсним та скасувати.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Миро-Марк»3,40 грн. державного мита.

Згідно ст.254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення встановлених строків подання заяви про апеляційне оскарження або апеляційної скарги, якщо таку заяву чи скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова в повному обсязі виготовлена 24.01.2011 року.

Суддя В.Д. Гундяк