Справа № 2а-0870/5373/11
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2015-10-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" жовтня 2015 р. м. Київ К/800/64183/13

К/800/62188/13

Вищий адміністративний суд України у складі суддів:

головуючого - Цвіркуна Ю.І. (суддя-доповідач),
Ланченко Л.В.,
Пилипчук Н.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за касаційними скаргами фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, Енергодарської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Запорізькій області

на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.09.2013 року

у справі № 2а-0870/5373/11

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до Енергодарської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Запорізькій області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернулась до суду з адміністративним позовом до Енергодарської об'єднаної державної податкової інспекції Запорізької області Державної податкової служби про скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 10.09.2012 року позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Кам'янсько-Дніпровської міжрайонної державної податкової інспекції Запорізької області Державної податкової служби від 28.04.2011 року № /0 та № /0.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.09.2013 року постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 10.09.2012 року скасовано в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Кам'янсько-Дніпровської міжрайонної державної податкової інспекції Запорізької області Державної податкової служби від 28.04.2011 року № /0. В іншій частині постанову залишено без змін.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанцій, позивач та відповідач звернулися до Вищого адміністративного суду України з касаційними скаргами, при цьому позивач просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції в частині відмови в задоволенні позову і в цій частині залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а відповідач просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В запереченнях на касаційну скаргу позивач з вимогами та доводами відповідача не погоджується, просить залишити його скаргу без задоволення.

Ухвалою судді Вищого адміністративного суду України від 23.12.2013 року замінено Енергодарську об'єднану державну податкову інспекцію Запорізької області Державної податкової служби правонаступником - Енергодарською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Запорізькій області.

У зв'язку із неприбуттям в судове засідання належним чином повідомлених осіб, які беруть участь у справі, ця справа розглядалася у порядку письмового провадження згідно із статтею 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, колегія суддів встановила таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що за результатами документальної планової перевірки з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати усіх податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками фізичною особою підприємцем ОСОБА_4 за період з 01.10.2008 року по 31.12.2010 року, відповідачем складено акт від 08.04.2011 року № 21/1702/НОМЕР_1, яким встановлено порушення: - пп. 7.2.4 п. 7.2, пп. 7.4.5 п. 7.4, п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого зменшено податкове зобов'язання з податку на додану вартість за 2010 рік на 10 411, 67 грн.; - ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» від 26.12.1992 року №13-92, пп. 16.3.3 п. 16.3 ст. 16, пп. «а» п. 19.1 ст. 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», в результаті чого занижено суму сплати податку з доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю за період з 01.01.2008 року по 31.12.2010 року в сумі 38 307, 90 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем 28.04.2011 року прийняті податкові повідомлення-рішення: - № 000121702/0, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності і незалежності професійної діяльності на загальну суму 38 307, 90 грн.; № 000131702/0, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 13 014, 59 грн., втому числі 10 411, 67 - за основним платежем на 2 602, 92 - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції прийшов до висновку щодо неправомірного прийняття відповідачем податкових повідомлень-рішень.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що податкове повідомлення-рішення в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість є обґрунтованим.

Колегія суддів суду касаційної інстанції, з урахуванням норм податкового законодавства, чинних на час виникнення відповідних правовідносин, частково погоджується з висновками суду апеляційної інстанції.

Щодо оскарженого податкового повідомлення-рішення від 28.04.2011 року № /0, слід зазначити таке.

Згідно із пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку, придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пп.7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

Судами попередніх інстанцій встановлено факт здійснення господарських операцій позивача з ПП «Кремресурс» на підставі договору поставки, і відповідно, право позивача на включення до складу валових витрат та податкового кредиту відповідних сум.

Посилання відповідача на анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість даного контрагента, в результаті чого накладна від 31.08.2010 року №31/08.1-10, видана ПП «Кремресурс», є недійсною та не може бути включена до податкового кредиту позивача за серпень 2010 року, правомірно не прийнято судами до уваги, оскільки постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 11.10.2010 року у справі №2а-4302/10/1670, визнано протиправними дії Кременчуцької ОДПІ щодо анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість ПП «Кремресурс» та виключення ПП «Кремресурс» з державного реєстру платників податку на додану вартість; скасовано акт Кременчуцької ОДПІ від 27.08.2010 року №222 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість ПП «Кремресурс»; зобов'язано Кременчуцьку ОДПІ поновити ПП «Кремресурс» в реєстрі платників податку на додану вартість.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 27.02.2012 року у справі №2а-4302/10/1670 постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 11.10.2010 року скасовано в частині визнання протиправними дій Кременчуцької ОДПІ щодо анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість ПП «Кремресурс» та виключення ПП «Кремресурс» з державного реєстру платників податку на додану вартість; зобов'язання Кременчуцьку об'єднану державну податкову інспекцію у Полтавській області вчинити заходів щодо відновлення Приватного підприємства «Кремресурс» в реєстрі платників податку на додану вартість. В іншій частині постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 11.10.2010 року залишено без змін.

Щодо оскарження податкового повідомлення-рішення від 28.04.2011 року № /0, то колегія суддів суду касаційної інстанції вважає правильними висновки суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року № 13-92 (Далі - Декрет №13-92) «Про прибутковий податок з громадян» оподаткуванню підлягають доходи громадян, одержані протягом календарного року від здійснення підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також інші доходи громадян, не передбачені як об'єкти оподаткування у розділах ІІ та ІІІ цього Декрету. Оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. До складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Відповідно до пп. 5.3.3 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» не включаються до складу валових витрат витрати на сплату податку на прибуток підприємств, податку на нерухомість, а також податків, установлених пунктами 7.8, 10.2 і ст. 13 цього Закону; сплату податку на додану вартість, включеного до ціни товарів (робіт, послуг), що придбаваються платником податку для виробничого або не виробничого використання, сплату податків на доходи фізичних осіб, які відраховуються за рахунок сум виплат таких доходів згідно із законом України про оподаткування доходів фізичних осіб.

В додатку № 7 до Інструкції «Про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю», затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 21.04.1993 року № 12 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 09.06.1993 року за № 64, передбачено, що до складу витрат фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності, зареєстрованого як платник податку на додану вартість (далі - ПДВ), також включаються суми ПДВ, внесені до бюджету. Не включаються до валових витрат і валового доходу суми ПДВ, які входять до ціни придбаних та проданих товарів (робіт, послуг) відповідно.

Встановлено, що позивач у перевіряємому періоді була зареєстрована як платник податку на додану вартість та зарахувала до складу валових витрат суми податку на додану вартість, внесені до бюджету за ІV квартал 2008 року - 32 990, 00 грн., за 2009 рік - 110 757, 00 грн., за 2010 рік - 111 639, 00 грн.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивачем занижено чистий дохід від здійснення підприємницької діяльності та відповідно занижено та не перераховано податок з доходів фізичних осіб за відповідні періоди.

За таких обставин, суд першої інстанцій дійшов вірного висновку щодо наявності підстав для задоволення позову у відповідній частині.

Відповідно до ст. 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Отже, прийняте апеляційним судом нове рішення в частині відмови у задоволенні позову щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Кам'янсько-Дніпровської міжрайонної державної податкової інспекції Запорізької області Державної податкової служби від 28.04.2011 року № /0 підлягає скасуванню, а постанова суду першої інстанції - залишенню в силі відповідно до ст. 226 Кодексу адміністративного судочинства України.

За таких обставин касаційні скарги підлягають задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційні скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 та Енергодарської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Запорізькій області задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.09.2013 року у справі № 2а-0870/5373/11 скасувати в частині відмови у задоволенні позову щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Кам'янсько-Дніпровської міжрайонної державної податкової інспекції Запорізької області Державної податкової служби від 28.04.2011 року № /0. В цій частині залишити в силі постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 10.09.2012 року.

В іншій частині постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.09.2013 року у справі № 2а-0870/5373/11 та постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 10.09.2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та на неї може бути подана заява про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ю.І.Цвіркун

Судді Л.В.Ланченко

Н.Г.Пилипчук