Справа № 2а-0770/2788/12
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2015-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2015 р. Справа № 876/1593/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Сапіги В.П.

суддів: Обрізка І.М., Левицької Н.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Закарпатській області на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.12.2014 р. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Закарпатська продовольча група" до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Закарпатська продовольча група" звернулося в суд з адміністративним позовом до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 29.05.2012 р. № в частині збільшення суми грошового зобов'язання на суму 198516 грн. та штрафної (фінансової) санкції в сумі 1 грн, № щодо зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток на 2787161 грн та штрафної (фінансової) санкції на суму 1 грн.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.12.2014 р. задоволено позовні вимоги, оскільки суд погодився з наведеними позивачем доводами. Зазначену постанову суду оскаржив відповідач, вважаючи її безпідставною та необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати дану постанову та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову. При цьому, апелянт обґрунтовує та мотивує свої вимоги тим, що під час проведення перевірки по ланцюгах постачання ДПІ у м. Ужгороді визнала нікчемним договір на поставку товарів для ПП ОСОБА_1 від ПП «МКМ-Сервіс». Щодо ТОВ «Перун», то Дубинська ОДПІ встановила, що у підприємства відсутні необхідні умови для ведення господарської діяльності, відсутність основних фондів, технічного персоналу, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів. Також наголошує, що податкова вигода не може бути визнана обґрунтованою у разі, якщо платник діяв без належної обережності та обачливості при виборі контрагента.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з'явились, що не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності. В силу вимог ч.1ст.41 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити з наступних мотивів.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів врахувала наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Згідно ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що працівниками податкового органу проведено планову виїзну перевірку TOB «Закарпатська продовольча група» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2011р. по 31.12.2011р.

15.05.2012 року за результатами перевірки складено акт перевірки № 374/22-00/31326993, яким встановлено порушення підприємством вимог п.5.2. ст.5, пп. 11.2.1 п. 11.2 ст. 11 Закону України від 23.05.1997 р. № 283/97-ВР "Про оподаткування прибутку підприємств'", пп. 139.1.9. п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755 - VI, в результаті чого зменшено від'ємне значення об'єкту оподаткування з податку на прибуток підприємств на суму 2787161 грн.; п. 198.1.. п. 198.2. п. 198.3. п. 198.6 ст.198 та п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-Vl, в результаті чого донараховано до сплати податку на додану вартість в сумі 604684 грн.

29.05.2012р. податковим органом винесено податкові повідомлення-рішення № форми «П» про завищення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування 2787161 грн та застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 1 грн; № за яким підприємству збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 604684 грн та застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 33651 грн.

Підставою для висновків відповідача про неможливість підтвердження господарських операцій позивача з наведеними контрагентами слугували висновки ДПІ у м. Ужгороді визнала нікчемним договір на поставку товарів для ПП ОСОБА_1 від ПП «МКМ-Сервіс» та Дубинської ОДПІ щодо відсутності у ТОВ «Перун» необхідних умов для ведення господарської діяльності, основних фондів, технічного персоналу, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, а також висновки ДПІ у М. Хмельницькому щодо ТОВ «ТВК «Техінвест» про те, що наведений контрагент ніяких товарів не отримував по ланцюгу поставки цукру від контрагентів.

Між сторонами немає спору щодо змісту та форми первинних документів, які є у справі та досліджувалися під час перевірки та під час судового розгляду. Водночас, відповідач заперечує сам факт (реальність) здійснення господарських операцій ТОВ "Закарпатська продовольча група" з ПП ОСОБА_1, ТОВ «Перун», ТОВ «ТВК «Техінвест».

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Податкові зобов'язання з податку на прибуток підприємств визначені внаслідок порушення, на думку відповідача, пп. 5.2.1., 5.2.10. п. 5.2. статті 5, пп. 11.2.1 п. 11.2 ст.11 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" від 22.05.1997 року № 283/97-ВРЗакон №334/94, пп. 139.1.9. п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755 - VI в результаті чого зменшено від'ємне значення об'єкту оподаткування з податку на прибуток підприємств на суму 2787161 грн.

Відповідно до п. 5.1. цього Закону, валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до пп. 5.2.1 п. 5.2. ст. 5 цього Закону до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Відповідно до пп. 5.2.10 п. 5.2. ст. 5 цього Закону до складу валових витрат включаються суми витрат, пов'язаних з поліпшенням основних фондів у межах, встановлених підпунктом 8.7.1 цього Закону, та суми перевищення балансової вартості основних фондів та нематеріальних активів над вартістю їх продажу, визначені у порядку, встановленому статтею 8 цього Закону.

Відповідно до п.139.1.9 ст. 139 Кодексу не включаються до витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Податкові зобов'язання з податку на додану вартість визначені внаслідок порушення підприємством, на думку відповідача, п.198.1, п. 198.2 п. 198.3, 198.6 статті 198 ПК України №2755-У, в результаті чого підприємством занижено податок на додану вартість на загальну суму 604648 грн.

Відповідно до п.198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Відповідно до п.198.2 ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

З наведених законодавчих положень вбачається, що обов'язковою умовою виникнення у платника права на податкове зобов'язання з податку на додану вартість та податку на прибуток є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку (зокрема, податковими накладними), що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що реальний характер договору купівлі-продажу від 07.01.2011 року, укладеного між ТОВ "Перун" та ТОВ "Закарпатська продовольча група" підтверджується фактичним здійсненням господарських операцій по придбанню цурку-піску, про що свідчать наявні в матеріалах справи копії первинних документів, а саме видаткові накладні, договори експедиційних послуг, що укладалися позивачем з перевізниками на кожну поставку, акти приймання-передачі послуг з перевезення, посвідчення про якість, сертифікати відповідності. Зазначені документи у своїй сукупності відповідають вимогам, що пред'являються до первинних документів згідно Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 року.

Можливе не оформлення ТОВ «Перун» трудових або цивільно-правових відносин з найманими працівниками, які виконували відповідні роботи, тягне за собою юридичну відповідальність саме для цього суб'єкта і не може обмежувати право позивача на формування податкового кредиту внаслідок господарських операцій, які дійсно мали місце. Відповідачем також не доведено факт постачання цукру в цей же період від інших постачальників.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 11.05.2012 року, яка набрала законної сили за ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17.12.2012 року встановлено фактичне здійснення операцій ТОВ "Перун" з постачання цукру-піску по контрагентам - покупцям, в тому числі і щодо ТОВ "Закарпатська продовольча група", оскільки визнано неправомірними дії податкового органу по виключенню з електронної бази даних сум податкового кредиту та податкових зобов'язань з податку на додану вартість, які визначені ТОВ «Перун» у податковій декларації з податку на додану вартість за період з 01.11.2010 р. по 31.08.2011 р.

22.02.2011 року TOB «Закарпатська продовольча група» укладено з TOB «TBK «Техінвест» договір поставки № 22/02-11. В межах цього договору у відповідності до рахунків-фактур, оформлених на кожну партію товару, за видатковими накладними від постачальника TOB «TBK «Техінвест» TOB «Закарпатська продовольча група» придбало цукор-пісок з мішкотарою в кількості 242 т. на загальну суму 2153800 грн., в тому числі ПДВ 358966,67 грн. Зазначені товари транспортувалися на склад позивача перевізником -ПП «Авторан» на підставі договору на надання транспортно-експедиційних послуг від 12.04.2011 р. № 1. Факт перевезення зазначеного товару позивач підтвердив копіями рахунків на оплату за транспортно-експедиційні послуги та актами прийому-передачі виконаних послуг.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 16.11.2012 року, яка набрала законної сили 03.11.2014 р. доведено неправомірність висновків податкового органу про безтоварність операції придбання TOB «Закарпатська продовольча група» цукру від ТОВ "ТВК "Техінвест".

Відповідно до статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно з статтею 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

У відповідності до ч.1 статті 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Одночасно необхідно зазначити, що статтею 203 ЦК визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Недійсність правочину визначено статтею 215 ЦК. Так, відповідно до частини першої цієї статті підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною другою статті 215 ЦК визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

За правилами частин першої та другої статті 228 ЦК правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Відповідно до частини третьої статті 228 ЦК у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Так, статтею 228 ЦК встановлено два окремих види недійсності правочинів: ті, що порушують публічний порядок і є нікчемними, і ті, що вчинені з метою, яка суперечить інтересам держави і суспільства, і є оспорюваними, - недійсність їх прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність в судовому порядку на підставах, установлених законом (частина третя статті 215 ЦК).

З огляду на викладене колегія дійшла висновку, що застосування наслідків недійсного правочину, які були укладені з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства, передбачених частиною третьою статті 228 ЦК, мають застосовуватися до правочинів, недійсність яких встановлюється судом.

Первинні документи щодо придбання від ПП ОСОБА_1, наявні у позивача, відповідають вимогам чинного на час їх оформлення законодавства, придбані товарно-матеріальні цінності використовувались у власній господарській діяльності ТОВ «Закарпатська продовольча група», а угода між позивачем та ПП ОСОБА_1 не визнана недійсною в порядку, передбаченому Цивільним кодексом України

Вказана позиція апеляційного суду узгоджується з рішеннями Верховного Суду України, зокрема, з постановою від 18.11.2014 р.у справі № 21-422а14.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Аналізуючи чинне законодавство та обставини справи колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги в спосіб, визначений ст.162 КАС України, оскільки відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатні та беззаперечні докази в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, та не довів правомірність прийнятого рішення.

В зв'язку з цим, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даної справи всебічно, повно та об'єктивно встановив обставини справи, дослідив та оцінив всі докази, які містяться в матеріалах справи.

З огляду на таке, наведені в апеляційній скарзі доводи не викликають сумнівів щодо правильності висновків суду першої інстанції та застосування норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись ст. 160, ст.197, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд апеляційної інстанції

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Закарпатській області залишити без задоволення.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.12.2014 р. у справі № 0770/2788/12 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.П. Сапіга

Судді Н.Г. Левицька

І.М. Обрізко