Справа № 2а-12072/11/2670
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2015-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2015 року м. Київ К/800/41026/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 9 листопада 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 3 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Державної митної служби України про скасування наказу, зобов'язання працевлаштувати на іншій посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

у с т а н о в и л а :

У серпні 2011 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Державної митної служби України, в якому просив скасувати наказ про звільнення, зобов'язати працевлаштувати на іншій посаді в центральному апараті Державної митної служби України, стягнути середню заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що наказом відповідача від 1 липня 2011 року № 1428-к його незаконно звільнено у зв'язку з скороченням штатної чисельності працівників центрального апарату Державної митної служби України з підстав пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Вважаючи звільнення незаконним, ОСОБА_4 просив задовольнити позов.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 9 листопада 2011 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 3 липня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про відхилення скарги з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_4 працював у Державній митній службі України з 29 січня 2001 року, з 15 квітня 2010 року він обіймав посаду головного інспектора відділу забезпечення заходів гарантування в Управлінні контрою за переміщенням товарів Державної митної служби України.

Оскаржуваним наказом відповідач 1 липня 2011 року № 1428-к звільнив позивача у зв'язку з реалізацією Указу Президента України від 9 грудня 2010 року № 1085/2010 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади», яким передбачено скорочення чисельності державних службовців, як центрального апарату Держмитслужби України, так і її територіальних органів.

У зв'язку із зазначеним в цент?ральному апараті Держмитслу?жби України відбулася реорганізація структурних підрозділів із скороченням чисельності працівників.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд на підставі наявних у справі даних встановив і правильно виходив з того, що звільнення позивача з роботи здійснено з дотриманням закону зокрема, статей 42, 49-2 КЗпП України.

Так, за приписами пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

При розірвані строкового трудового договору враховуються вимоги статті 42 Кодексу законів про працю України, відповідно до якої при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, а також переваги в залишенні на роботі.

Окрім цього, відповідно до статті 49-2 Кодексу законів про працю України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

Державна служба зайнятості пропонує працівникові роботу в тій же чи іншій місцевості за його професією, спеціальністю, кваліфікацією, а при її відсутності - здійснює підбір іншої роботи з урахуванням індивідуальних побажань і суспільних потреб. При необхідності працівника може бути направлено, за його згодою, на навчання новій професії (спеціальності) з наступним наданням йому роботи.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 19 постанови від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», суди розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи. Судам слід мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування). В усіх випадках звільнення за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України провадиться з наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених главою III-А Кодексу законів про працю України.

Обставини змін в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення чисельності, штату працівників сторонами визнаються, а тому колегія суддів не входить в їх обговорення, такі відповідають матеріалам справи.

Так, Указом Президента України «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» №1085/2010 передбачено скорочення чисельності державних службовців, як центрального апарату Держмитслужби України, так і її територіальних органів, в центральному апараті Держмитслужби України відбулася реорганізація його структурних підрозділів із скороченням чисельності працівників.

Наказами Державної митної служби України від 1 березня 2011 року № 146, від 20 квітня 2011 року № 324 було введено в дію відповідно з 1 березня 2011 року та з 21 квітня 2011 року нову структуру та штатний розпис центрального апарату Державної митної служби України.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 10 грудня 2010 року № 1128 «Про деякі заходи щодо забезпечення виконання Указу Президента України від 9 грудня 2010 року № 1085», в центральному апараті Державної митної служби України відбулася реорганізація його структурних підрозділів із скороченням штату працівників на 30 %, а саме: з 451 до 316 штатних одиниць, відповідно до наказу Державної митної служби України від 7 квітня 2010 року № 331, копія якого міститься в матеріалах справи.

Суди дійшли правильного висновку, що звільнення позивача відбулося з дотриманням встановленої законом процедури.

Про наступне вивільнення позивача попереджено за два місяці та запропоновано посаду головного інспектора організаційно-аналітичного сектору відділу контролю за переміщенням товарів Львівської митниці, від якої останній відмовився.

Доводи ОСОБА_4 про те, що при вивільненні йому не було запропоновано усі наявні посади суди правильно не взяли до уваги, оскільки вони спростовані матеріалами справи.

За таких обставин, правових підстав для задоволення позову не було.

Рішення судів відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, такі ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм, а тому підстав для скасування судових рішень колегія суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанцій залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів Вищого адміністративного суду України,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 9 листопада 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 3 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало