Справа № 818/1639/15
Суддя: Старосуд М.І.
Дата ухвалення: 2015-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2015 р.Справа № 818/1639/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Старосуда М.І.

Суддів: Лях О.П. , Яковенка М.М.

при секретарі судового засідання Рєзніченко Ю.В.

за участю представника позивача - Казака М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС України у Сумській області на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 18.08.2015р. по справі № 818/1639/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "БУДСВІТ-7"

до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС України у Сумській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області № від 31 березня 2015 року про збільшення товариству з обмеженою відповідальністю "Будсвіт -7" грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 325733,33 грн., за штрафними санкціями у розмірі 162866,66 грн., а всього на загальну суму 488599,99 грн.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 18.08.2015р. зазначений адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на неповноту дослідження доказів і встановлення обставин у справі та порушення судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм матеріального права, оскільки судом не враховано, що позивачем та його контрагентами складалися документи без мети реального настання правових наслідків, з метою заниження об'єкту оподаткування, несплати податків, а тому податковий кредит позивача не підтверджується.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача, наполягаючи на законності та обґрунтованості постанови суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що з 05.03.2015 року по 12.03.2015 року податковим органом проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ "Будсвіт - 7" з питань дотримання вимог податкового законодавства по фінансово-господарським операціям з ТОВ "Теслабуд" за жовтень-листопад 2014 року та ТОВ "Будівельна компанія "АРС ДЕВЕЛОПМЕНТ" за жовтень 2014 року, за результатами якої складено акт №379/2207/36707265/87 від 19.03.2015 року.

З акту перевірки слідує, що податковим органом встановлено відсутність об'єктів оподаткування при придбанні позивачем товарів, робіт ( послуг) за період жовтень-листопад 2014 року по взаємовідносинах з ТОВ "Теслабуд" та за жовтень 2014 року з ТОВ "Будівельна компанія "АРС ДЕВЕЛОПМЕНТ", які підпадають під визначення ст.ст.185,186,198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість.

На підставі акту перевірки відповідач 31.03.2015 року прийняв податкове повідомлення-рішення № про збільшення позивачу податкового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 325733,33 грн. та застосував штрафні санкції у розмірі 162866,66 грн.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, в даному випадку відповідач не довів правомірність прийнятого ним податкового повідомлення-рішення, у зв'язку з чим воно підлягає скасуванню як протиправне.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Коло платників податку на додану вартість, об'єкти, база, ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету визначено розділом V Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (далі - ПК України).

У відповідності до ст. 185 ПК України об'єктом оподаткування, зокрема, є постачання товарів та послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

При цьому, п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України встановлено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 201.8 статті 201 ПК України передбачено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З огляду на викладені положення Кодексу, для отримання права сформувати податковий кредит із сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник ПДВ повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 21.10.2014 року між позивачем та ТОВ "Теслабуд" укладені: договір №47 про виконання будівельних робіт та договір №53 про виконання бетонних робіт.

Виконання сторонами умов договорів та вказаних у договорах робіт підтверджується кошторисами про виконані роботи в жовтні-листопаді 2014 року, актами приймання виконаних робіт, довідками про вартість виконаних робіт, банківськими документами про оплату цих робіт та виписаними позивачу ТОВ "Теслабуд" податковими накладними.

Окрім того, 11 серпня 2014 року між позивачем та ТОВ "Будівельна компанія "АРС ДЕВЕЛОПМЕНТ" укладений договір підряду №29/1 на виконання бетонних робіт.

Виконання сторонами умов договору в жовтні 2014 року підтверджується кошторисами про виконані роботи, актами приймання виконаних робіт, довідками про вартість виконаних робіт, банківськими документами про оплату цих робіт та виписаними позивачу ТОВ "Будівельна компанія "АРС ДЕВЕЛОПМЕНТ" податковими накладними.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у діях позивача відсутні порушення тих норм законів, на які посилається відповідач, а твердження податкового органу про наявність таких порушень ґрунтуються на припущеннях та належним чином не доведені.

Твердження апелянта про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Теслабуд" за вересень-грудень 2014 року через його відсутність за податковою адресою та на відсутність у нього виробничих приміщень і обладнання, транспорту, так само як і висновки про імовірність уникнення обов'язку реєстрації податкових накладних шляхом їх дроблення по господарських операціях між ТОВ "Будівельна компанія "АРС ДЕВЕЛОПМЕНТ" та його контрагентом ТОВ "БЛІЦ-ІНВЕСТ", не є підставою для позбавлення платника податку права на віднесення сплачених ним у ціні товару/послуг відповідних сум ПДВ до податкового кредиту та валових витрат.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що ч.2 ст. 61 Конституції України закріплено принцип індивідуальної відповідальності, а ст.16, п. 36.5 ст. 36 Податкового кодексу України передбачено, що особами, відповідальними за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, за нарахування, утримання та сплату (перерахування) податку до бюджету, а також за повноту та своєчасність його внесення до бюджету - є платники податку, а відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків.

При цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку, допущені безпосередньо ним самим. Отже, відповідальність є персональною, а обов'язковою правовою підставою для неї є наявність вини конкретного платника податків у допущених порушеннях, відповідно, вона не може автоматично поширюватись на контрагентів платника податків. Порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом не впливають на права та обов'язки іншого платника податків.

Добросовісний платник податків, який в силу покладеного на нього законами обов'язку щодо сплати податків, зборів (обов'язкових платежів) вступає у зв'язку з цим у відповідні правовідносини з державою, не може нести відповідальність за невиконання чи неналежне виконання такого обов'язку іншими платниками податків, якщо інше прямо не встановлено законом. У разі, якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на віднесення сплачених ним у ціні товару відповідних сум ПДВ до податкового кредиту та валових витрат, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо цього та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту та на момент вчинення господарських операцій мав взаємовідносини з контрагентами, які знаходилися за своєю юридичною адресою та були зареєстровані платником ПДВ, що дає йому право на формування податкового кредиту та валових витрат.

Таким чином, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова Сумського окружного адміністративного суду від 18.08.2015р. прийнята з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для її скасування не виявлено.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС України у Сумській області залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 18.08.2015р. по справі № 818/1639/15 залишити без змін.

Вступна та резолютивна частина ухвали прийнята у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 11 листопада 2015 року. У повному обсязі буде складена 13 листопада 2015 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів, - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя (підпис)Старосуд М.І.
Судді(підпис) (підпис) Лях О.П. Яковенко М.М.