Справа № 676/1715/15-а
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2015-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 676/1715/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Бондар О.О.

Суддя-доповідач: Совгира Д. І.

10 листопада 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Совгири Д. І.

суддів: Білоуса О.В. Курка О. П.

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренко С.А.,

позивача: не з'явився,

представника відповідача: Роюк В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу управління Пенсійного Фонду України в м. Кам'янці-Подільському та Кам'янець-Подільському районі Хмельницької області на постанову Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 серпня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до управління Пенсійного Фонду України в м. Кам'янці-Подільському та Кам'янець-Подільському районі Хмельницької області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій неправомірними,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до управління Пенсійного Фонду України в м. Кам'янці-Подільському та Кам'янець-Подільському районі Хмельницької області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій неправомірними.

Постановою Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 серпня 2015 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись з даною постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Відповідач в судове засідання не з'явився про причини неявки суду не повідомив, хоча про час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги та просила суд задовольнити її.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, яка прибула в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_3 звернувся до відповідача із заявою про призначення пільгової пенсії за віком відповідно до статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Листом управління Пенсійного фонду України в місті Кам'янці - Подільському та Кам'янець - Подільському районі від 19 вересня 2014 року за № 102287 в призначенні ОСОБА_3 пенсії на пільгових умовах відповідно до пункту «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» було відмовлено, оскільки до пільгового стажу роботи було зараховано 5 років 6 місяців 24 днів .

Позивачу не було зараховано в стаж роботи, що дає право на отримання пенсії на пільгових умовах час роботи:

- з 04.02.1986 року по 19.10 .1987 року в колгоспі «Україна» с. Устя, оскільки робота в колгоспі на посадах, які передбачені списком №1 та №2, затвердженого постановою ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року за №1173, зокрема на посаді електрозварника, в стаж, який дає право на пенсію на пільгових умовах не включається;

- з 02.11.1987 року по 05.07.1994 року на Кам'янець-Подільській бавовняно - ткацькій фабриці, оскільки відсутні відомості про ліквідацію без правонаступництва ТОВ «Бавовняна ткацька фабрика»;

- з 22.08.1992 року по 5.07.1994 року, оскільки відсутні відомості про атестацію робочих місць;

- з 01.08.1989 року по 31.12.1989 року, оскільки відсутні нарахування заробітної плати;

- з 05.08.2001 року по 4.08.2006 року на посаді електрозварника, оскільки згідно наказу №31 від 05.08.2006 року на проведення атестації робочих місць в дочірньому підприємстві «Хмельницький облавтодор» філії «Автодорсервіс» вперше проатестовано посаду електрогазозварника з 05.08.2006 року.

Вважаючи дану відмову незаконною, позивач і звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд І інстанції виходив з того, що законодавцем покладено обов'язок проведення атестації робочих місць на керівників підприємств, а тому неналежне та не своєчасне проведення атестації не може позбавити громадян їх конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань призначення пенсій за віком.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду І інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до пункту "б" частини першої статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ мають право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року № 442, набрала чинності 21 серпня 1992 року (далі - Порядок), та розробленими на виконання цієї постанови Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 01 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Відповідно до положень Порядку відомості про результати атестації робочих місць заносяться до картки умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров'я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Комплексний аналіз норм Закону № 1788-ХІІ та Порядку дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту "б" статті 13 Закону № 1788-ХІІ є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списку № 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Відсутність підтвердження вищезгаданих обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 10 вересня 2013 року (справа № 21-183а13), від 25 листопада 2014 року (справа №21-519а14).

Таким чином, при визнанні права на пенсію на пільгових умовах до пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або професіях незалежно від дати їх внесення до Списку за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

З огляду на наведене, відповідач відмовляючи, у зарахування до пільгового стажу спірного періоду, діяв правомірно, оскільки у період з моменту прийняття Порядку №442 01 серпня 1992 року по 30 грудня 1996 року не проводилась атестації на підприємствах.

Сам по собі факт прийняття на посаду, на якій можуть бути отримані певні пільги, не означає, що така особа автоматично має право користуватися такими пільгами. У даному випадку, таке право має бути підтверджено атестацією робочого місця.

Крім того, період роботи з 05.08.2001 року по 04.08.2006 року на посаді електрозварника до пільгового стажу позивачу зарахуванню не підлягає, оскільки згідно наказу №31 від 05.08.2006 року на проведення атестації робочих місць в ДП "Хмельницький облавтодор" філії "Автодорсервіс" вперше проатестовано посаду електрогазозварника, на якій позивач працював відповідно до трудової книжки 05.08.2006 року. Посада електрозварника даною атестацією не передбачена.

Доводи апеляційної скарги спростовують встановлені судом першої інстанції обставини та узгоджуються з нормами права, що регулюють спірні правовідносини.

З наведених положень законодавства, проаналізувавши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, випливає, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.

В силу пункту 3 частини 1 статті 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу управління Пенсійного Фонду України в м. Кам'янці-Подільському та Кам'янець-Подільському районі Хмельницької області задовольнити повністю.

Постанову Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 серпня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного Фонду України в м. Кам'янці-Подільському та Кам'янець-Подільському районі Хмельницької області про визнання дій неправомірними скасувати та прийняти нову постанову.

У задоволені адміністративного позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Головуючий Совгира Д. І.

Судді Білоус О.В.

Курко О. П.