Справа № 553/644/15-а
Суддя: Крючко Н. І.
Дата ухвалення: 2015-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/644/15-а
Провадження № 2-а/553/49/2015
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 червня 2015 року Ленінський районний суд м. Полтави в складі :

головуючого судді - Крючко Н.І.,

при секретарі - Босяк К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління Пенсійного фонду України Ленінського району м. Полтави про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 45310237 від 04.02.2015 року, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління Пенсійного фонду України Ленінського району м. Полтави про визнання незаконною та скасування постанови старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області про закінчення виконавчого провадження ВП № 45310237 від 04.02.2015 року.

В обґрунтування адміністративного позову позивачем вказувалось, що постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області від 04.02.2015 року закінчено виконавче провадження ВП № 45310237 з примусового виконання виконавчого листа № 553/2711/14-а, виданого 03.10.2014 року Ленінським районним судом. Полтави про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України Ленінського району м. Полтави провести ОСОБА_1, починаючи з 01 січня 2014 року, нарахування та виплату відповідно до статтей 50, ч.4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» державної пенсії у розмірі не нижче 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком з врахуванням ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого законом України про Державний бюджет України на відповідний рік, з урахуванням проведених виплат, та до змін в законодавстві. Так, згідно постанови державного виконавця виконавче провадження було закінчено на підставі п. 11 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» з посиланням на те, що Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» вжито було вичерпних заходів з примусового виконання рішення зобов'язального характеру.

В обґрунтування свого позову позивачем вказувалось на те, що старшим державним виконавцем не було вжито всіх дій, передбачених чинним законодавством, для забезпечення виконання судового рішення, натомість повторно винесена була постанова про закінчення виконавчого провадження, що позбавляє позивача повторно пред'явити виконавчий лист до виконання, тому зважаючи на вказана обставини позивач змушений був звернутися до суду з вказаним позовом.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, але надав суду заяву, в якій прохав проводити судовий розгляд справи у його відсутність.

Представник відповідача Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Полтавській області в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву, в якій прохав проводити судовий розгляд справи у відсутність їх представника, позовні вимоги не визнали в повному обсязі, посилаючись на їх безпідставність.

В судове засідання представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління Пенсійного фонду України Ленінського району м. Полтави не з'явився, але надав суду заяву, в якій прохав проводити судовий розгляд справи у відсутність їх представника, проти задоволення позовних вимог заперечували.

Згідно ч. 4 ст. 128 КАС України у разі неприбуття відповідача - суб'єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

У відповідності до ч.2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При цьому суд повинен трактувати усі сумніви у правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень на користь особи-позивача. Для позивача достатньо вказати на факт прийняття рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, якщо допустимі докази для цього недоступні. У свою чергу відповідач має довести факт прийняття такого рішення чи вчинення дії і їх правомірність, або ж спростувати цей факт і довести правомірність своєї бездіяльності. У разі невиконання цього обов'язку адміністративний суд повинен задовольнити вимогу позивача і визнати протиправними рішення, дії чи бездіяльність, на які вказував позивач. Єдиною умовою для цього є повідомлення позивачем мінімально достатньої інформації про такі рішення чи дії (Постанова Вищого адміністративного суду України від 13 вересня 2006 р. у справі № К-7375/06// Єдиний державний реєстр судових рішень № - 263872).

Суд дослідивши докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 05 листопада 2014 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області було відкрито виконавче провадження, а саме винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 05.11.2014 року з виконання виконавчого листа про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України Ленінського району м. Полтави провести ОСОБА_1 починаючи з 01 січня 2014 року, нарахування та виплату відповідно до статтей 50, ч.4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» державної пенсії у розмірі не нижче 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком з врахуванням ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого законом України про Державний бюджет України на відповідний рік, з урахуванням проведених виплат, та до змін в законодавстві та надано 7-денний строк для самостійного виконання рішення суду Управлінням Пенсійного фонду України Ленінського району м. Полтави ( а.с.24).

Так, згідно листа Управління Пенсійного фонду України Ленінського району м. Полтави від 03.12.2014 року № 8282/06-11, здійснено нарахування пенсії відповідно до рішення суду. Однак, зазначено, що виплата перерахованої пенсії не проведена. Таким чином, рішення суду та вимоги державного виконавця боржником не виконано в повному обсязі ( а.с.25,26).

Так, відповідно до ч.1,2 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Відповідно до Закону України «Про державну виконавчу службу» примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусового виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Закону, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які проводяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначений цим законом, іншими нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

При цьому, пунктами 1,13 ч.3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону, накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Слід звернути увагу, що дії державного виконавця з виконання виконавчого листа зобов'язального характеру повинні проводитись у відповідності до вимог ст. 75 Закону України « Про виконавче провадження». За правилами ст. 75 ЗУ «Про виконавче провадження» , після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строк, встановленого частиною 2 ст. 25 ЗУ «Про виконавче провадження» для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

Частиною 2 ст. 75 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що у разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до ст. 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Якщо рішення не виконано і виконання може бути без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно з законом.

При цьому, у відповідності до ст. 89 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі невиконання з поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника юридичну особу від - сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Судом встановлено, що оскільки рішення суду та законні вимоги державного виконавця щодо виконання боржником рішення суду не було виконано в повному обсязі, державним виконавцем, у відповідності до вимог ст. 75, 89 ЗУ «Про ви виконавче провадження», 12.01.2015 року на управління Пенсійного фонду України Ленінського району м. Полтави накладено штраф у розмірі в сумі 680 грн..

При цьому, 04.02.2015 року за повторне не виконання рішення суду на боржника було накладено штраф у подвійному розмірі - в сумі 1360 грн. ( а.с.29,31).

З матеріалів справи, вбачається, що державним виконавцем у відповідності до вимог ЗУ «Про виконавче провадження» зазначених вище, було направлено 05.02.2015 року подання до УМВС України в Полтавській області щодо невиконання боржником рішення суду щодо вирішення питання про порушення кримінального провадження у відповідності до ст.382 КК України ( а.с.32).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 12 травня 2011 року у справі «Л проти України» ( п. 18,23) визначено, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні, у зв'язку з чим виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом, а його тривалість має досягати цілей, визначених в п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права кожної особи на розгляд його справи упродовж розумного строку. Виконавча служба, яка здійснює виконання остаточного рішення, має закінчити провадження без зволікань.

Таким чином, суд приходить до висновку, що дії державного виконавця з виконання виконавчого листа № 553/2711/14-а від 23.10.2014 року, виданого Ленінським районним судом, щодо зобов'язання боржника Управління Пенсійного фонду України в Полтавській області були вчиненні у відповідності до положень ст. ст. 75, 89 ЗУ «Про виконавче провадження» та у обсягу згідно переліку заходів, які необхідно вжити державним виконавцем щодо виконання рішення зобов'язального характеру, які носять виключний характер і тлумаченню не підлягають.

З огляду на наведені вище обставин та норми Закону, які регулюють дані правовідносини, вбачається, що позовні вимоги ОСОБА_1 по своїй природі є безпідставними та необґрунтованими.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6-12, 18, 49, 51, 56-59 КАС України, ст.ст.5, 75, 89 Закону України про виконавче провадження», п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління Пенсійного фонду України Ленінського району м. Полтави про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 45310237 від 04.02.2015 року - відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд м. Полтави шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави Н. І. Крючко