Справа № 804/2602/15
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2015-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 жовтня 2015 рокусправа № 804/2602/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючий суддя: Ясенова Т.І.

судді: Суховаров А.В. Головко О.В.

секретар судового засідання: Троянов А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про визнання недійсною та скасування податкової консультації та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України у якому, з урахуванням змін позовних вимог, просить, визнати недійсною та скасувати податкову консультацію за №316/Р/99-99-17-02-02-14 від 30.07.2014, надану Державною фіскальною службою України на його звернення від 16.07.2014 та зобов'язати відповідача надати нову податкову консультацію з урахуванням висновків суду.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 березня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність оскаржуваної податкової консультації, оскільки висновок податкового органу про те, що фізична особа підприємець, що перебуває на загальній системі оподаткування не має права включати до складу витрат суми погашення кредиту та суми сплачених відсотків, які нараховані платнику податків за користування кредитом, незалежно від того, що кредит отримувався на здійснення підприємницької діяльності, відповідає вимогам діючих на момент надання податкової консультації норм Податкового кодексу України.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги відповідач вказує на безпідставність її доводів та просить залишити без змін постанову суду першої інстанції, як законну та обґрунтовану.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до

відповідача з письмовим запитом про надання податкової консультації з наступних питань:

Які законодавчі підстави (з посиланням на конкретні норми статей) для віднесення витрат, пов'язаних зі сплатою процентів за користування Кредитом, до складу витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування;

Яким чином мають відображатися в податковому обліку витрати, пов'язані зі сплатою процентів за користування Кредитом, що був взятий для ведення та розвитку власної господарської діяльності платника податків:

Який порядок відображення в податковому обліку витрат, пов'язаних зі сплатою процентів за користування Кредитом, що був взятий для ведення та розвитку власної господарської діяльності платника податків.

Відповідно до пунктів 52.1, 52.2 статті 52 Податкового кодексу України за зверненням платників податків контролюючі органи безоплатно надають консультації з питань практичного застосування окремих норм податкового законодавства. Податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію.

30.07.2014 року за № 316/Р/99-99-17-02-02-14 відповідачем надано позивачу податкову консультацію щодо включення до складу витрат фізичної особи - підприємця відсотків за користування кредитом, відповідно до змісту якої фізична особа - підприємець на загальній системі оподаткування не має права включати до складу витрат суми погашення кредиту та суми сплачених відсотків, які нараховані платнику податків за користування даним кредитом, незалежно від того, що кредит отримувався на здійснення підприємницької діяльності.

В силу підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

При цьому пунктом 138.10 статті 138 Податкового кодексу України визначено, що до складу інших витрат включаються: пп.138.10.2 п.138 ст.138 Податкового кодексу України - адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством та визначені пп.138.10.5 п.138 ст.138 Податкового кодексу України - фінансові витрати, до яких належать витрати на нарахування процентів (за користування кредитами та позиками, за випущеними облігаціями та фінансовою орендою) та інші витрати підприємства в межах норм, встановлених цим Кодексом, пов'язані із запозиченнями (крім фінансових витрат, які включені до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку). Вказана норма не містить обмежень щодо операцій зі сплати винагороди за гарантійними угодами, пов'язаними із запозиченнями.

В свою чергу абз.7 пункту 3 Наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 31 «Фінансові витрати» від 28.04.2006 року №415 передбачено, що фінансові витрати - витрати на проценти та інші витрати підприємства, пов'язані із запозиченнями.

Податковим органом не заперечується, що витрати позивача безпосередньо пов'язані із господарською діяльністю, натомість заперечується право позивача відносити до складу витрат суму відсотків за користування кредитом, наданим позивачу на здійснення господарської діяльності.

Вказані доводи податкового органу не ґрунтуються на нормах податкового законодавства з огляду на наступне.

Особливості визначення складу витрат платника податку в разі сплати процентів за борговими зобов'язаннями визначені п. 141.1 статті 141 Податкового кодексу України. До складу витрат включаються будь-які витрати, пов'язані з нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями (в тому числі за будь-якими кредитами, позиками, депозитами, крім фінансових витрат, включених до собівартості кваліфікаційних активів відповідно по положень (стандартів) бухгалтерського обліку) протягом звітного періоду, якщо такі нарахування здійснюються у зв'язку з провадженням господарської діяльності платника податку.

При цьому статтею 139 Податкового кодексу України встановлено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, а також витрати не пов'язані із здійсненням господарської діяльності.

Нормами Податкового кодексу України передбачені обмеження у врахуванні у складі витрат нарахованих процентів за борговими зобов'язаннями, зокрема за отриманими кредитами, позиками, у разі отримання їх: або від нерезидентів, які мають офшорний статус; або платником податку, 50 та більше відсотків статутного фонду (акцій, інших корпоративних прав) якого перебуває у власності або управлінні нерезидента (нерезидентів), при нарахуванні процентів за кредитами, позиками та іншими борговими зобов'язаннями на користь таких нерезидентів та пов'язаних з ними осіб (п. 141.2 ст. 141 Податкового кодексу України); або при наявності кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; або якщо нарахування процентів не пов'язане із господарською діяльністю платника податку.

Враховуючи вищевикладене, у зв'язку із відсутністю перелічених законодавчих обмежень позивач має право на віднесення до складу витрат суми відсотків за користування кредитом, наданим позивачу на здійсненні господарської діяльності.

Отже, надана відповідачем податкова консультація не відповідає нормам податкового законодавства чинного на час виникнення спірних правовідносин, а тому підлягає визнанню недійсною.

Визнання судом такої податкової консультації недійсною, з урахуванням пункту 53.3 статті 53 Податкового кодексу України, передбачає надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції через допущене порушення ним норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, підлягає скасуванню із прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Керуючись п.3 ч.1 ст. 198, п.4 ч.1 ст. 202, ст. ст. 205,207 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 березня 2015 року у справі № 804/2602/15 - скасувати.

Позов задовольнити.

Визнати недійсною податкову консультацію Державної фіскальної служби України від 30.07.2014 року, надану Держаною фіскальною службою України на звернення Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 від 16.07.2014 року.

Зобов'язати Державну фіскальну службу України надати нову податкову консультацію на звернення Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 від 16.07.2014 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: Т.І. Ясенова

Суддя: А.В. Суховаров

Суддя: О.В. Головко