Справа № 2а-2993/10/0970
Суддя: Матуляк Я.П.
Дата ухвалення: 2010-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" вересня 2010 р. Справа № 2a-2993/10/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Матуляка Я.П.

при секретарі Шварговському Д.Д.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: Житлово-експлуатаційної організації №2, вул. Військових Ветеранів, 10а,м. Івано-Франківськ,76018

до відповідача: Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську, вул. Незалежності, 44,м. Івано-Франківськ,76018

про визнання нечинними та скасування Рішення № 1556 та № 1557 від 09.08.2010року та вимоги про сплату боргу №Ю-1113/1 від 05.08.2010 року.,-

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВСТАНОВИВ:

27.08.2010 року житлово-експлуатаційна організація №2 (далі ЖЕО №2) звернулась до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську про визнання нечинними і скасування рішень про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або органом Пенсійного фонду за №№1556, 1557 від 09 серпня 2010 року та вимоги про сплату боргу за №Ю-1411/1 від 05.08.2010 року. Позовні вимоги мотивує тим, що оскаржувані рішення прийняті в порушення строків зазначених в ст. 250 ГК України. Вважає, що дані рішення підлягають до скасування. Крім того, вказує, що в оскаржуваній вимозі про сплату боргу не вказано дати набрання нею чинності, що на думку ЖЕО №2, тягне за собою її недійсність. Зазначає, що при прийнятті оскаржуваної вимоги, орган пенсійного фонду не врахував усіх обставин, що мають суттєве значення у справі. А саме, зробив неправильний висновок про порушення позивачем своєчасності сплати страхових внесків за вказаний період, оскільки єдиним критерієм оцінки своєчасності сплати страхових внесків є одночасність їх сплати з отриманням підприємством коштів на оплату праці. Також, вказує на те, що відповідачем здійснювалось зарахування сплачених коштів в рахунок сплати недоїмки, пені та фінансових санкцій, що виникли в минулих періодах.

Представник позивача в судовому засіданні, позов підтримав з підстав викладених в позовній заяві. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача, в судовому засіданні проти позову заперечив з мотивів викладених в письмовому запереченні на позов, яке міститься в матеріалах справи. Вказав, що оскаржувані рішення та вимога прийняті на підставі норм чинного законодавства та в межах наданих пенсійному органу повноважень. Просив в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін й дослідивши подані докази, судом встановлено наступне.

Згідно ст.67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Статтею 1 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» визначено, що страхувальниками є роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону сплачують страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 14 даного Закону страхувальниками відповідно є роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, обєднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, обєднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи субєкти підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб субєктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 10, 15 статті 11 цього Закону.

Частина 2 статті 17 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» встановлює обовязки страхувальників, пункт шостий якої передбачає, що страхувальники зобовязані нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач є страхувальником, платником страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, на якого покладені обовязки нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Відповідно до ч.6 ст. 20 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, страхувальники зобовязані сплачувати страхові внески не пізніше ніж через 20 календарних днів з дня закінчення базового звітного періоду, що дорівнює календарному місяцю для даного страхувальника.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем, в порушення частини 6 статті 20 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» допущена заборгованість по сплаті страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування по особовому рахунку 4%, 32%, 42% за період з 20.07.2009 року по 09.07.2010 року (рішення №1556) та по особовому рахунку 1-5% за період з 20.07.2009 року по 30.07.2010 року (рішення №1557). Дана обставина підтверджується відомостями, які містяться в картках особового рахунку страхувальника ЖЕО №2, які знаходяться в матеріалах справи.

Стаття 106 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» встановлює відповідальність страхувальників, частиною 1 якої передбачено, що у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків страхувальники зобовязані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Відповідно до п. 13 ст. 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", про нарахування пені та накладення штрафів, передбачених ч. 9 і 10 цієї статті, посадові особи виконавчих органів Пенсійного фонду в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду, виносять рішення, які протягом 3 робочих днів із дня їх винесення надсилаються страхувальнику, банку чи організації, яка здійснює виплату і доставку пенсій.

Підпунктом 9.3.2 п. 9.3 ст. 9 Iнструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України від 19.12.2003 року № 21-1, передбачено, що у разі, коли страхувальник не сплачує (не перераховує) або несвоєчасно сплачує (несвоєчасно перераховує) страхові внески, у тому числі донараховані ним самостійно або органами Пенсійного фонду, накладається штраф у розмірі 10% своєчасно несплачених сум.

Як вбачається з розрахунків фінансової санкції та пені по особовому рахунку 4%, 32%, 42% та по особовому рахунку 1-5%, ЖЕО №2, позивачем погашалась заборгованість по сплаті страхових внесків, однак з простроченням термінів сплати.

Відповідно до ч.2 ст. 106 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», суми страхових внесків, своєчасно не нараховані та / або не сплачені страхувальниками у строки, визначені ст. 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю зі сплати страхових внесків (недоїмка) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Суд, погоджується з посиланням представника позивача на положення ст. 250 ГК України, а саме те, що спірні суми фінансових санкцій є адміністративно-господарськими санкціями. Однак приходить до висновку, що управлінням Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську, штрафні санкції накладено в межах встановлених строків, виходячи з наступного.

За змістом ст. 250 ГК України, адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом 6 місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше як через 1 рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Оскаржувані рішення прийняті за період з 20.07.2009 року по 09.07.2010 року (Рішення №1556) та з 20.07.2009 року по 30.07.2010 року (Рішення №1557).

Як вбачається із розрахунку фінансової санкції та пені по особовому рахунку 4%, 32%, 42% ЖЕО №2 (рішення №1556), заборгованість, яка виникла: 20.07.2009 року, повністю погашена позивачем 20.05.2010 року; 20.08.2009 року, повністю погашена 16.06.2010 року; 21.09.2009 року, повністю погашена 09.07.2010 року.

Як вбачається із розрахунку фінансової санкції та пені по особовому рахунку 1-5% ЖЕО №2 (рішення №1557), заборгованість, яка виникла: 20.07.2009 року, повністю погашена позивачем 12.05.2010 року; 20.08.2009 року, повністю погашена 18.06.2010 року; 21.09.2009 року, повністю погашена 30.07.2010 року.

А тому, враховуючи вищевикладене, суд констатує, що строк застосування адміністративно-господарських санкцій визначений ст. 250 ГК України, слід обчислювати з дати повного погашення заборгованості по конкретному періоду, а не з моменту її виникнення.

Таким чином, суд приходить до висновку щодо правомірності винесення оскаржуваних рішень управлінням Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську.

Крім того, позивач також оскаржує вимогу про сплату боргу №Ю-1411/1 від 05.08.2010 року.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем, в порушення частини 6 статті 20 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» допущена заборгованість по сплаті страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування в сумі 489 494,79 грн. Дана обставина підтверджується відомостями, які містяться в картках особового рахунку страхувальника ЖЕО №2 за період з 01.06.2009 року по 03.09.2010 року, які знаходяться в матеріалах справи.

На підставі ч.3 ст. 106 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Відповідно до розділу 8 пункту 2 Інструкції «Про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України», затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України 19.12.03р., органи Пенсійного фонду надсилають страхувальникам вимогу про сплату недоїмки в таких випадках:

б) якщо страхувальник має на кінець звітного базового періоду недоїмку зі сплати страхових внесків;

в) якщо страхувальник має на кінець звітного періоду борги зі сплати фінансових санкцій (штрафів) та пені.

У випадку "б" вимога надсилається щомісяця протягом п'яти робочих днів, наступних за звітним базовим періодом. Вимога формується на підставі даних особових рахунків платників на всю суму боргу.

Враховуючи вказані обставини, 05.08.2010 року, відповідачем було винесено оскаржувану вимогу про сплату боргу за №Ю-1411/1, щодо сплати 489 494, 79 грн.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на те, відповідачем в оскаржуваній вимозі не вказано дати набрання нею чинності, оскільки вказана обставина не спростовує факт наявності заборгованості позивача перед бюджетом ПФУ.

Суд також не приймає до уваги посилання позивача на те, що вказана заборгованість виникла в результаті зарахування коштів сплачених позивачем в рахунок минулої заборгованості по страхових внесках, штрафних санкціях та пені, оскільки відповідно до ч.5 ст. 106 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», за рахунок сум, що надходять від страхувальника або від державної виконавчої служби в рахунок сплати недоїмки, погашаються суми недоїмки, пені та фінансових санкцій у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі, коли страхувальник має несплачену недоїмку, пеню та фінансові санкції і здійснює сплату поточних сум страхових внесків, ці суми зараховуються в рахунок сплати недоїмки, пені та фінансових санкцій.

За змістом ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську, при винесені оскаржуваних рішень та вимоги про сплату боргу, діяло на підставі та в межах наданих йому повноважень.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову, слід відмовити.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 < Текст > Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: (підпис) ОСОБА_3

Постанова складена в повному обсязі 15.09.2010 року.