Справа № 2а/0612/5928/11
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2015-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" листопада 2015 р. м. Київ К/800/5829/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі Житомирської області про визнання дій протиправними і зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі Житомирської області на ухвалу Лугинського районного суду Житомирської області від 24 жовтня 2013 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2011 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі Житомирської області (далі - УПФУ) в якому просив визнати протиправними дії та зобов'язати відповідача здійснити йому перерахунок і виплату додаткової пенсії та доплати до пенсії у відповідності з вимогами статей 39, 51 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-ХІІ) за період з 1 квітня по 18 червня 2011 року.

Постановою Лугинського районного суду Житомирської області від 29 грудня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 1 жовтня 2012 року позов задоволено, визнано протиправними дії та зобов'язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову пенсію та доплату до пенсії у відповідності з вимогами статей 39, 51 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ, за період з 1 квітня по 18 червня 2011 року.

У вересні 2013 року позивач звернувся з заявою про зміну способу і прядку виконання вказаного судового рішення.

Заявник ставив питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення шляхом стягнення з УПФУ на користь позивача 297,96 гривень.

Оскаржуваною ухвалою Лугинського районного суду Житомирської області від 24 жовтня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2014 року, заяву задоволено, змінено спосіб і порядок виконання постанови цього ж суду від 29 грудня 2011 року, прийнятої у даній справі, та визнано належним спосіб виконання шляхом стягнення з УПФУ заборгованості по виплаті пенсії і доплати до пенсії у розмірі 297,96 гривень.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить ухвалені ними судові рішення скасувати та відмовити у задоволенні заяви позивача.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, колегія суддів, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку про задоволення скарги з таких підстав.

Задовольняючи заяву суди виходили з того, що виконання судового рішення, зазначеного у заяві, неможливе без зміни способу і порядку виконання такого шляхом стягнення конкретної суми, зазначеної в цьому рішення суду.

Проте, до такого висновку суди дійшли в порушення норм процесуального права виходячи з наступного.

У відповідності зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Так, стаття 124 Конституції України та стаття 14 Кодексу адміністративного судочинства України встановлюють, що судові рішення, зокрема постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у встановленими раніше порядку і способом. Змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.

Суди встановили, що на виконанні у Відділі Державної виконавчої служби Луганського районного управління юстиції у Житомирській області (далі - ВДВС) перебуває виконавчий лист, № 2а/0612/5928/11 виданий 13 лютого 2013 року Лугинським районним судом Житомирської області.

Зазначений виконавчий документ не може бути скерований до органу Державної казначейської служби України для виконання в порядку гарантії держави щодо виконання судових рішень у зв'язку з тим, що рішення прийнято про зобов'язання вчинити дії, а не про стягнення коштів.

Встановлені судами обставини не дають підстав для висновку про неможливість виконання судового рішення, що відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України було б підставою для зміни способу і порядку його виконання, адже виплата нарахованих сум додаткової пенсії та доплати до пенсії буде здійснена УПФУ після надходження відповідних сум із державного бюджету.

Посилання позивача на неможливість виконання рішення суду зобов'язального характеру щодо проведення соціальних виплат у зв'язку з відсутністю такого виду рішень у визначеному статтею 2 Закону України від 5 червня 2012 року № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» переліку рішень, виконання яких гарантовано державою, не заслуговують на увагу, оскільки з огляду на положення статті 124 Конституції України та статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України постанови в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України незалежно від обраного судом способу захисту порушеного права позивача (зобов'язання відповідача вчинити певні дії чи стягнення з нього коштів).

У справі, що розглядається, суд для відновлення права ОСОБА_4 на одержання додаткової пенсії та доплати до пенсії у розмірах, встановлених статтями 39, 51 Закону 796-ХІІ, прийняв постанову про зобов'язання органу ПФУ нарахувати та виплатити позивачу додаткову пенсію та доплату до пенсії в установленому законом розмірі, що відповідало заявленим у позові вимогам. Розрахунок суми належних позивачеві спірних виплат за вказаний у позові період судами не здійснювався, тому, змінивши спосіб виконання такої постанови із зобов'язання виплатити зазначені кошти на стягнення конкретної суми цих пенсійних виплат, суд змінив постанову по суті, вийшовши при цьому за межі позовних вимог та вирішивши питання, що не були предметом дослідження судом при розгляді справи.

Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що зміна на підставі статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України способу і порядку виконання судового рішення не передбачає зміни обраного судом відповідно до статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України при ухваленні рішення способу відновлення порушеного права. Отже, зміна способу і порядку виконання рішення суду про зобов'язання органу ПФУ здійснити виплату із зобов'язання на стягнення такої виплати є незаконною.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права неодноразово висловлювався, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2014 року, 13 січня і 17 лютого 2015 року (справи № 21-394а14, 21-604а14 і 21-622а14 відповідно).

За приписами статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Керуючись статтями 223, 229, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі Житомирської області задовольнити.

Ухвалу Лугинського районного суду Житомирської області від 24 жовтня 2013 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2014 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви ОСОБА_4 про зміну способу і прядку виконання постанови Лугинського районного суду Житомирської області від 29 грудня 2011 року -відмовити.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам і оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало