Справа № 569/23686/13-а
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2015-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" листопада 2015 р. м. Київ К/800/59461/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого: судді Чалого С.Я.

Суддів: Гончар Л.Я.

Конюшка К.В.

секретар

судового засідання Зубенко Д.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_3

відповідача - не з'явився

третіх осіб - ОСОБА_4

розглянувши в порядку касаційного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за касаційного скаргою ОСОБА_5 на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Рівненської міської ради, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання протиправним та скасування рішення,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_5 звернувся до суду з адміністративним позовом та просив визнати протиправним та скасувати рішення Рівненської міської ради №964 від 19 липня 2007 року в частині передачі в приватну власність безоплатно земельну ділянку по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд площею 547 кв.м. громадянам ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_4 та визнати недісним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 19.07.2007 року, виданий ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,0547 га по АДРЕСА_1.

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 30 квітня 2014 року позов задоволено, спірне рішення відповідача визнано протиправним та скасовано; визнано недійсним держакт на право власності на спірну земельну ділянку.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням апеляційного суду, позивач подав касаційну скаргу у якій просить рішення апеляційного суду скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судами та підтверджується наявними у справі матеріалами, позивач та треті особи є власниками квартир та проживають у сусідніх житлових будинках, що знаходяться в АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2.

15 березня 1973 року рішенням Виконавчого комітету Рівненської міської ради депутатів трудящих №254/15 було відведено земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_2 площею 0,30 га під будівництво житлового будинку Обкому КП України.

Згідно плану земельної ділянки по АДРЕСА_1 станом на 1994 рік фактична площа земельної ділянки для обслуговування вказаного житлового будинку складала 442 кв.м. з яких: 103 кв.м. під будівлями, 269 кв.м. під садом, 70 кв.м. під садом.

Рішенням Рівненської міської ради №964 від 19.07.2007 року земельну ділянку площею 0,0547 га по АДРЕСА_1 було безоплатно передано в приватну власність для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд громадянам ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_4 На підставі вказаного рішення ОСОБА_4 було видано державний акт на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 28.07.2008 року, який містить список співвласників земельної ділянки, а саме: ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_8

Прийняттю рішення Рівненської міської ради № 964 від 19.07.2007 року передувало розроблення ПП «Зембудпроект», за замовленням третіх осіб ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_4, технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право спільної сумісної (часткової) власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_4 в АДРЕСА_1.

З матеріалів справи вбачається, що приватизація вказаної земельної ділянки по АДРЕСА_1 ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_4, була проведена Рівненською міською радою за скороченою (спрощеною) процедурою без виготовлення проекту відведення земельної ділянки у відповідності до ч.1. ст. 118 Земельного кодексу України, вказане також підтверджується наявними в матеріалах справи документами, зокрема технічною документацією із землеустрою щодо складання державного акту на право спільної сумісної (часткової) власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_4 в АДРЕСА_1.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що Рівненською міською радою було порушено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, визначений ст.118 ЗК України (в редакції, чинній на час прийняття оспорюваного рішення).

Натомість скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в позові, апеляційний суд вказав, що позивач не являється власником чи співвласником житлового будинку по АДРЕСА_2, прибудинкова територія біля вказаного будинку знаходить у користуванні організації, яка здійснює управління вказаним будинком, тому права позивача спірним рішенням міськради не були порушені.

Колегія суддів вказує на передчасність зазначеного висновку суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Так, згідно зі ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений статтею 118 вказаного Кодексу.

Відповідно до частини 1 ст. 118 Земельного кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву, зокрема, до відповідної міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Згідно із ч. 2 цієї статті рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Частиною 6 зазначеної статті передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання.

Відповідно до частини 7 даної статті відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення.

Статтею 126 Земельного кодексу України визначено перелік документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Зокрема, право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України, а право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

У разі набуття права користування земельною ділянкою під час дії Земельного кодексу Української РСР, право землекористування має бути підтверджено документами, передбаченими ст. 23 цього Кодексу. Даною статтею передбачено, що право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України.

Виходячи з викладеного, Рівненською міською радою дійсно було порушено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, визначений ст.118 ЗК України (в редакції, чинній на час прийняття оспорюваного рішення).

При цьому, приймаючи оскаржуване рішення, Рівненська міська рада діяла згідно із п. "а" ч. 3 ст. 116 Земельного кодексу України, яка передбачає приватизацію земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян, а передачу земельної ділянки у власність було здійснено за скороченою (спрощеною) процедурою, передбаченою частиною 1 статті 118 Земельного кодексу України, з урахуванням того, що ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_4, є належними користувачами спірної земельної ділянки.

Натомість, за обставин, які встановлено судом, відповідач повинен був діяти згідно із п. "в" ч. 3 ст. 116 Земельного кодексу України, яка передбачає одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом, частин 6-9 статті 118 вказаного Кодексу, якими передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування.

Однак, Рівненська міська рада, не прийнявши рішення про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки, відразу прийняла рішення про передачу земельної ділянки у власність.

З урахуванням вказаного та враховуючи той факт, що ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_4 до 19.07.2007 року не були належними користувачами земельної ділянки загальною площею 0,0547 га, що була ними приватизована, Рівненська міська рада при прийнятті оскаржуваного рішення керувалась положення частини 1 статті 118 Земельного кодексу України, хоча повинна була керуватися положеннями частин 6 - 9 статті 118 вказаного Кодексу.

Крім цього, із досліджених судом графічних матеріалів слідує, що до складу земельної ділянки площею 0,0547 га, переданій ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_4 у власність рішенням Рівненської міської ради від 19.07.2007 року №964, входить частина земельної ділянки, яка рішенням Виконавчого комітету Рівненської міської ради депутатів трудящих №254/15 відведена під будівництво житлового будинку по АДРЕСА_2 та яка рішенням Виконавчого комітету Рівненської міської ради № 219 від 13.12.2011 року закріплена за житловим будинком АДРЕСА_2 в якому проживає позивач.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що приватизація спірної земельної ділянки на користь третіх осіб була проведена без наявності висновків природоохоронних і санітарно-епідеміологічних органів, що суперечить вимогам ст. 118 ЗК України.

Крім цього, як вірно враховано судом першої інстанції, будинок по АДРЕСА_1 є багатоквартирним, усі квартири приватизовані, а отже передача земельної ділянки по АДРЕСА_1 повинна була відбуватись на підставі ст. 42 ЗК України та Закону України "Про об"єднання співвласників багатоквартирного будинку".

З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка як прибудинкова територія не надавалась у власність третім особам та іншим як об'єднанню співвласників, а також міською радою не розроблено проект розподілу територію суміжних будинків по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1.

Також судом першої інстанції вірно враховано, що площа земельної ділянки по АДРЕСА_1 під час її приватизації збільшилась на 547 кв. м. - 442 кв.м. = 105 кв.м. Вказане збільшення площі відбулось за рахунок захоплення земельної ділянки площею 0,3 га, яка рішенням виконавчого комітету Рівненської міської ради депутатів трудящих № 254/15 від 15.03.1973 року була закріплена за будинком АДРЕСА_2.

У відповідності до ст. 159 КАС України судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, постанова Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2014 року не відповідає вимогам ст. 159 КАС України.

Виходячи з викладеного, Вищий адміністративний суд України зазначає, що постанова Рівненського міського суду Рівненської області від 30 квітня 2014 року прийнята у відповідності до вимог чинного законодавства і скасована апеляційним судом помилково.

Відповідно ст. 226 КАС України, суд касаційної інстанції скасовує рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Керуючись ст. ст. 222, 223, 226, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2014 року скасувати.

Постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 30 квітня 2014 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237. 238, 239-1 КАС України.

Судді: