Справа № 826/13210/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2015-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 листопада 2015 року № 826/13210/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Іщука І.О., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до 1.Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію

публічного акціонерного товариства «Златобанк» Славінського Валерія

Івановича,

2.Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання неправомірними дій, зобов'язання вчинити певні дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Златобанк» Славінського Валерія Івановича (далі по тексту - відповідач 1), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі по тексту - відповідач 2), про визнання неправомірними дій, зобов'язання вчинити певні дії.

Просив суд:

- визнати неправомірними дії уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Златобанк» Славінського Валерія Івановича щодо не включення ОСОБА_1 до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню за договорами банківських вкладів №080679 від 12.02.2015 та №080852 від 13.02.2015, укладених між позивачем та публічним акціонерним товариством «Златобанк»;

- зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Златобанк» Славінського Валерія Івановича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, до якого буде включений як вкладник ОСОБА_1, який має право на відшкодування за договорами банківських вкладів №080679 від 12.02.2015 та №080852 від 13.02.2015, укладених між позивачем та публічним акціонерним товариством «Златобанк»;

- визнати неправомірними дії виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо затвердження Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, до якого не було включено як вкладника ОСОБА_1 за договорами банківських вкладів №080679 від 12.02.2015 та №080852 від 13.02.2015, укладених між позивачем та публічним акціонерним товариством «Златобанк»;

- зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб затвердити Перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, до якого буде включено як вкладник ОСОБА_1 за договорами банківських вкладів №080679 від 12.02.2015 та №080852 від 13.02.2015, укладених між позивачем та публічним акціонерним товариством «Златобанк».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вважає, що його неправомірно не було включено до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в публічному акціонерному товаристві «Златобанк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Крім того, вказав, що дії відповідача 1, на його думку, є не тільки незаконними, а такими, що здійснюються з перевищенням повноважень, наданими законом, оскільки повний список вкладників було сформовано протягом 3-х днів (ч.2 ст.27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі по тексту пояснень - Закон), та затверджено виконавчою дирекцією Фонду протягом 6-ти днів (ч.5 ст.27 Закону), починаючи з 12.05.2015 (постанови НБУ про ліквідацію банку), тобто до 19.05.2015 (до розміщення оголошення у газеті «Урядовий кур'єр»), на його думку, відповідач 1 повинен був прийняти рішення щодо нього, так як до повного Переліку вкладників його не вніс (ч.6 ст.27 Закону). Однак, 10.06.2015, надаючи відповідь на його заяву, відповідач 1 не повідомив, яке та на підставі чого прийняте щодо нього рішення, та чому його не включено до Переліку вкладників, а лише зазначив, що питання ще вирішується. На думку позивача, Законом таких прав у відповідача 1 не передбачено, а його посилання на можливе визнання нікчемним договорів вкладу позивача є надуманим та безпідставним.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі, свої вимоги мотивував аналогічно вимогам, викладеним в позовній заяві.

Відповідачі 1, 2 явку уповноважених представників в судове засідання не забезпечили, причини неявки суду невідомі, про дату, час і місце судового розгляду належним чином повідомлені, суду відповідачем 1 надано письмові заперечення щодо позову.

Згідно частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи наведене та не прибуття представників відповідачів 1, 2 до суду, в судовому засіданні суд ухвалив про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

12.02.2015 між позивачем та публічним акціонерним товариством «Златобанк» укладено договір банківського вкладу (угода про приєднання до публічної пропозиції про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб) №080679.

Згідно платіжного доручення №461423 від 12.02.2015 та меморіального ордера №461423 від 12.02.2015 на вкладний рахунок позивача були зараховані грошові кошти у розмірі 500,00 грн., згідно платіжного доручення №511935 від 13.02.2015 та меморіального ордера №511935 від 13.02.2015 - були зараховані 184 500,00 грн.

13.02.2015 між позивачем та публічним акціонерним товариством «Златобанк» укладено договір банківського вкладу (угода про приєднання до публічної пропозиції про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб) №080852.

Згідно квитанції №511262 від 13.02.2015 на рахунок позивача було внесено 575,00 доларів США.

Постановою Правління Національного банку України №310 від 12.05.2015 відкликано банківську ліцензію АТ «Златобанк».

Рішенням №99 від 13.05.2015 виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб розпочато процедуру ліквідації АТ «Златобанк». Наказом №156 від 13.05.2015 призначено Славінського Валерія Івановича уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Златобанк» строком на 1 рік з 13.05.2015 по 12.05.2016 включно.

У зв'язку з прийняттям виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб рішення від 13.05.2015 №99 «Про початок процедури ліквідації АТ «Златобанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», із змінами внесеними згідно із рішенням виконавчої дирекції Фонду від 18.05.2015 №100, розпочато з 14.05.2015 процедуру ліквідацію АТ «Златобанк».

В газеті «Голос України» №86 (6090) від 19.05.2015 опубліковано повідомлення про початок процедури ліквідації АТ «Златобанк» та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Златобанк».

Відповідна інформація про необхідність звернення до АТ «Ощадбанк» для отримання коштів за вкладами з 20.05.2015 по 01.07.2015 розміщена на веб-сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Дізнавшись про свою відсутність в переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, позивач 04.06.2015 звернувся до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Златобанк» Славінського Валерія Івановича із заявою про повідомлення причини, з якої він не отримав виплату коштів, як вкладник публічного акціонерного товариства «Златобанк» у розмірі 185 000,00 грн. та 575,00 доларів США.

Уповноважена особа Фонду у листі від 10.06.2015 за вих.№1387 повідомив позивача про проведення перевірки за всіма банківськими рахунками, на яких обліковуються залишки грошових коштів вкладників, зокрема по рахунках позивача. Зазначив також, що під час дії тимчасової адміністрації було прийняте рішення щодо тимчасового блокування коштів на рахунках позивача з метою запобігання неправомірного отримання відшкодування за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; вказав, що у разі встановлення за результатами перевірки законності операцій по рахунках позивача, уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб будуть вжиті заходи щодо розблокування виплат та включення позивача до відповідного Реєстру на суми залишку таких рахунків.

Позивач, вважаючи зазначені вище дії відповідача 1 неправомірними та такими, що здійснені з перевищенням повноважень, наданих Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Згідно із частиною першою та частиною другою статті 4 Закону України «Про систему гарантувань вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 №4452-VI (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) (далі по тексту - Закон №4452-VI), основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює такі функції: веде реєстр учасників Фонду; здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

Відповідно до частин першої та другої статті 26 Закону №4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, врегульований статтею 27 Закону №4452-VI, відповідно до якого уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

При цьому, уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.

Перелік складається станом на день прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів, але не більше суми, встановленої адміністративною радою Фонду на день прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, незалежно від кількості вкладів в одному банку (пункт 4 розділу III Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 №14, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.09.2012 за N 1548/21860 (далі по тексту - Положення №14).

Відповідно до пункту 6 розділу ІІІ Положення №14 визначено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладника; змін розміру належних їм сум разом із змінами реквізитів вкладників.

Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення №14.

Разом з тим, за змістом пункту 4 частини другої статті 37 Закону №4452-VI (у редакції, чинній на час спірних правовідносин), уповноваженій особі, серед іншого, було надано право повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Водночас, відповідно до частини другої та пункту 1 частини четвертої статті 38 Закону №4452-VI (у редакції, чинній на час спірних правовідносин) протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону №4452-VI, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Виходячи з системного аналізу вищенаведених правових підстав вбачається, що уповноважена особа Фонду була наділена повноваженнями протягом дії тимчасової адміністрації банку щодо перевірки правочинів (в тому числі договорів) на предмет виявлення підстав нікчемності та повідомляти сторін правочинів про їх нікчемність.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 13.02.2015 №105 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Златобанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 13.02.2015 прийнято рішення №30 про запровадження з 14.02.2015 тимчасової адміністрації та призначення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в публічному акціонерному товаристві «Златобанк». Тимчасова адміністрація запроваджена строком до 13.05.2015.

Таким чином, з 14.02.2015 по 13.05.2015 відповідач 1 мав провести перевірку правочинів (в тому числі договорів) на предмет виявлення підстав нікчемності, та повідомити сторін правочинів про їх нікчемність протягом дії тимчасової адміністрації банку, а також протягом його ліквідації.

З матеріалів справи, зокрема, виписки з 12.02.2015 по 01.09.2015 по рахунку позивача НОМЕР_1 вбачається, що кошти у розмірі 500,00 грн. були перераховані 12.02.2015 платником ОСОБА_3 з рахунку НОМЕР_2, а у розмірі 184 500,00 грн. - 13.02.2015 платником ОСОБА_4 з його рахунку НОМЕР_3.

Наказами уповноваженої особи Фонду від 08.04.2015 №164/1 «Про затвердження Переліку нікчемних транзакцій та правочинів» та від 09.04.2015 №165/1 «Про внесення змін до наказу №164/1 від 08.04.2015 шляхом викладення його у новій редакції» віднесено до нікчемних всі транзакції та правочини (договори), згідно переліку, зазначеному в Додатку 1, в якому, крім інших, зазначені транзакцій по рахунках позивача.

Тобто, на час звернення позивача до відповідача 1 - 04.06.2015, та надання останнім відповіді - 10.06.2015, термін тимчасової адміністрації 12.05.2015 був закінчений, проте позивачу не було повідомлено про нікчемність його транзакцій та правочинів, що не спростовано відповідачами та свідчить про саме бездіяльність відповідача 1.

Разом з тим, судом встановлено, що згідно постанови Правління Національного банку України №777/БТ від 04.12.2014 публічне акціонерне товариство «Златобанк» віднесено до категорії проблемних було встановлено обмеження діяльності публічного акціонерного товариства «Златобанк», зокрема, було зобов'язано банк не допускати проведення будь-яких операцій за чинними договорами, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

Суду не надано доказів скасування зазначеної постанови Правління Національного банку України №777/БТ від 04.12.2014.

Зазначене свідчить про те, що перерахування грошей на рахунок позивача 12.02.2015 та 13.02.2015 було здійснено в період встановлення обмеження та у порушення вказаної постанови Правління Національного банку України, крім того за наслідками вказаних транзакцій збільшилась гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб.

Судом, крім іншого встановлено, що 14.02.2015 на офіційному Інтернет - представництві Національного Банку України за http://www.bank.gov.ua/control/uk/publish/article?art_id=14599987 опублікований прес-реліз: у зв'язку з тим, що АТ «Златобанк» після закінчення робочого дня 12.02.2015, всупереч вимогам Національного банку України здійснив операції зі значним ризиком для вкладників та інших кредиторів банку, Правління Національного банку України з метою захисту кредиторів банку та інтересів держави було змушене негайно прийняти рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. З огляду, зокрема на це, Правління Національного банку України прийняло постанову від 13.02.2015 №105 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Златобанк» до категорії неплатоспроможних».

В матеріалах справи знаходиться звернення уповноваженої особи Фонду від 22.06.2015 до Міністерства внутрішніх справ України щодо неправомірних дій посадових осіб АТ «Златобанк», та відповідь УПЗСЕ ГУ МВС України в м. Києві від 21.07.2015 № 7/19-3553 про відкриття кримінального провадження №0006727 та тривання досудового розслідування.

Суд зауважує, що на момент розгляду даної адміністративної справи відповідачами не надано обвинувального вироку суду, в якому було б встановлено вину посадових осіб публічного акціонерного товариства «Златобанк».

Разом з тим, суд звертає увагу, що згідно меморіального ордера №461423 від 12.02.2015 та меморіального ордера №511935 від 13.02.2015 на депозитний рахунок позивача були зараховані грошові кошти о 18:29 год. та 20:20 год., відповідно, зокрема, після кінця робочого дня в день віднесення банку до категорії неплатоспроможних та встановлення обмежень Національним Банком України з 04.12.2014.

Вичерпний перелік підстав, за наявності яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, встановлено частиною третьою статті 38 Закону №4452-VI:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»;

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Статтею 215 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до статті 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Позивач наголошує на тому, що йому не було відомо про прийняття відповідачем 1 рішень 08.04.2015 та 09.04.2015 про визнання, зокрема, його транзакцій та правочинів нікчемними, (що не спростовано відповідачами), та не заявляє вимоги позову про визнання їх протиправними чи скасування.

Разом з тим, статтею 11 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Приписами частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтерес.

Згідно з частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суд наголошує, що захист прав здійснюється у разі їх порушення, з чого слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав, то навіть у разі, якщо дії суб'єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає. Звернення до суду є способом захисту порушених суб'єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Об'єктом судового захисту є права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Для розкриття цих категорій необхідно звернути увагу на Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 ЦПК України (справа про охоронюваний законом інтерес) від 1 грудня 2004 року №18-рп/2004 (справа N 1-10/2004). Системний аналіз, який провів Конституційний Суд України, свідчить, що поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права» має один і той же зміст.

З урахуванням наведених вище міркувань Конституційний Суд України вирішив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Враховуючи викладене, суд вважає безпідставними вимоги позивача про наявність неправомірності дій уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Златобанк» Славінського Валерія Івановича щодо не включення його до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, оскільки судом встановлено бездіяльність відповідача 1 щодо повідомлення позивача про визнання його правочинів та транзакцій нікчемними, але при розгляді справи не знайшло підтвердження порушення прав позивача з підстав зазначених вище.

Стосовно вимоги позову про зобов'язання уповноваженої особи Фонду подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, до якого буде включений як вкладник позивач, суд вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне.

Так, судом при розгляді справи надано правову оцінку не включення позивача до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, та зроблено висновок про відсутність порушеного права позивача, а тому зазначена вимога, як похідна від попередньої, також задоволенню не підлягає.

Крім того, слід зазначити, що нормами діючого законодавства, яке регулює дані правовідносини, уповноваженій особі Фонду надано право протягом процедури ліквідації надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників, тобто відповідач 1 на законодавчому рівні позбавлений права саме включити позивача до Переліку вкладників.

Що стосується позовних вимог про визнання неправомірними дій виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо затвердження Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, до якого не було включено як вкладника позивача, та зобов'язання Фонду затвердити вказаний Перелік вкладників, до якого буде включений як вкладник позивач, суд вважає доцільним зазначити, що вони не відповідають нормам Закону №4452-VI, оскільки Фонд гарантування вкладів фізичних осіб складає загальний Реєстр вкладників на підставі Переліку вкладників, затвердженого уповноваженою особою Фонду, а не затверджує сам Перелік вкладників.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи наведене у сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Судовий збір підлягає розподілу у відповідності до норм статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись вимогами статей 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук