Справа № 813/5403/15
Суддя: Кедик Марія Василівна
Дата ухвалення: 2015-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2015 року № 813/5403/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Кедик М.В.

за участю секретаря судового засідання Харіва М.Ю.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представник відповідача не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції про скасування постанови, -

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.) звернулась до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції (далі - відповідач, ВДВС Дрогобицького міськрайонного управління юстиції), в якому просить суд скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 26.03.2015 року № 46995418 (про стягнення виконавчого збору), винесену начальником відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Кушнір С.Т.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 26.03.2015 начальником ВДВС Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Кушнір С.Т. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 46995418. Позивач посилається на те, що підставами для стягнення виконавчого збору згідно ч. 2 ст. 17 і ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» є постанови про стягнення виконавчого збору. Так, згідно ч. 6 ст. 28, у разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 47, п. 2 і 8 ч. 1 ст. 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору. Тому вважає, що виконавче провадження відк рито не на підставі виконавчого документа передбаченого законом. Стверджує, що постанова про закінчення виконавчого провадження не може вважатись виконавчим документом про стягнення виконавчого збору і на її підставі не може відкриватись виконавче провадження. Вважає, що оскаржена постанова є протиправною та такою, що порушує права ОСОБА_1, а тому підлягає скасуванню.

У судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали повністю, надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просили позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав викладених у запереченні та зазначив, що 20.05.2015 року до ВДВС Дрогобицького міськрайонного управління юстиції надійшла заява ТВБТ № 10013-0242 ПАТ «Державний Ощадний банк України» про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-2197/11, виданого 30.04.2014 року на підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 23.07.2013 pоку, про звернення стягнення на предмет іпотеки по договору іпотеки нерухомого майна за реєстром від 18.04.2007 року № 1139 на житлову будівлю, а саме квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві спільної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_1. Зазначає, що оскільки рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 23.07.2013 року у справі № 2-2197/11 боржником виконано після початку примусового виконання, а ВДВС Дрогобицького міськрайонного управління юстиції до погашення заборгованості вчинялись виконавчі дії, спрямовані на примусове його виконання (опис майна, проведення експертної оцінки, передача пакету документів для проведення реалізації арештованого майна), тому постанова про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору винесена відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження", просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав до суду клопотання від 19.10.2015 року вх. № 1984ел, в якому просить справу розглянути без участі представника ВДВС Дрогобицького міськрайонного управління юстиції.

Суд заслухавши пояснення позивача, представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 23.07.2013 у справі № 2-2197/11 звернено стягнення на предмет іпотеки по договору іпотеки нерухомого майна за реєстром № 1139 від 18.04.2007 року на житлову будівлю, а саме квартиру АДРЕСА_1, що складається з трьох кімнат та однієї кухні, загальною площею 101,5 кв.м. в тому числі 63,0 кв.м. житлової площі, що належить на праві спільної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_1 з початковою ціною продажу предмета іпотеки, встановленою незалежним експетром - оцінювачем, а саме ринкової вартості нерухомого майна на момент реалізації, шляхом реалізації на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» в рахунок погашення заборгованості в сумі 136708,97 грн на користь ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії Дрогобицького ВОБ № 6307.

22.05.2014 року заступником начальника ВДВС Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Кушнір С.Т. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 43389188 з виконання виконавчого листа № 2-2197/11, виданого 30.04.2014 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області та надано строк до 28.05.2014 року для добровільного виконання рішення суду.

Постанову про відкриття виконавчого провадження вручено ОСОБА_1 20.06.2014 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

20.06.2014 року державним виконавцем Кушнір С.Т. проведено опис та арешт квартири АДРЕСА_1, загальною площею 101,5 кв.м. в тому числі 63,0 кв.м. житлової площі, що належить на праві спільної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_1.

06.08.2014 року ОСОБА_1 звернулась до ВДВС Дрогобицького міськрайонного управління юстиції із заявою про надання для ознайомлення матеріалів виконавчого провадження про стягнення боргу.

06.08.2014 року ОСОБА_1 звернулась до ВДВС Дрогобицького міськрайонного управління юстиції із заявою про надання пояснення причини відмови зробити фотокопії зі справи.

Супровідним листом від 06.08.2015 року № 09-377/09-13/7981 ВДВС Дрогобицького міськрайонного управління юстиції надіслано на адресу позивача завірені ксерокопії виконавчого провадження № 43389188.

Завірені ксерокопії виконавчого провадження № 43389188 вручено ОСОБА_1 08.08.2014 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

13.08.2014 року ТОВ «ГАЛ-СВІТ» складено висновок про вартість майна, відповідно до якого станом на 11.08.2014 року ринкова вартість квартири загальною площею 101,5 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 становить 563900 грн.

Відповідно до заяви ЛОУ ПАТ «Державний ощадний банк України» від 25.02.2015 року ТОВ «КРАБ ЛТД», в особі ОСОБА_4 25.02.2015 року добровільно погашено борг за виконавчим документом в повній мірі, тому керуючись п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" просить винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 43389188.

25.02.2015 року заступником начальника ВДВС Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Кушнір С.Т., керуючись п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 43389188. Постанови про стягнення з боржника виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій виведено в окремі виконавчі провадження.

25.02.2015 року заступником начальника ВДВС Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Кушнір С.Т., керуючись ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору ВП № 43389188, якою постановлено стягнути з ОСОБА_1. виконавчий збір у розмірі 13670 грн.

26.03.2015 року заступником начальника ВДВС Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Кушнір С.Т., керуючись ст.ст. 17,19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 46995418 з виконання постанови № 43389188, виданої 25.02.2015 року ВДВС Дрогобицького міськрайонного управління юстиції, про стягнення з ОСОБА_1. в дохід держави виконавчого збору в розмірі 13670,90 грн.

Постанову від 26.03.2015 року про відкриття виконавчого провадження № 46995418 скеровано ОСОБА_1 рекомендованою кореспонденцією згідно списку від 28.08.2015 року № 711.

Позивач не погоджується з постановою від 26.03.2015 року про відкриття виконавчого провадження № 46995418 та вказує, що оскарженою постановою порушено її права, тому звернулась до суду з вимогою про її скасування.

При вирішенні спору суд керувався наступним.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно.

Виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання. Для застосування виконавчого збору виконавець приймає постанову, яка, у разі її невиконання самостійно, виконується примусово в установленому Законом України «Про виконавче провадження».

За змістом пункту 7 частини другої статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій є виконавчими документами.

Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Тому юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Згідно з ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Окрім того, положеннями ч. 1 ст. 27 цього Закону передбачено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

При цьому, заходами примусового виконання рішень, відповідно до ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Отже, у випадку невиконання боржником рішення майнового характеру у встановлений державним виконавцем строк, який не має перевищувати семи днів з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Постановою Верховного Суду України від 28.01.2015 у справі № 3-217гс14 встановлено наступне: «Сплив строку, наданого для добровiльного виконання рiшення суду, сам по собi не є тiєю достатньою пiдставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збiр стягується на пiдставi постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рiшення добровiльно не виконано, а державним виконавцем вчинено дiї, спрямованi на примусове виконання».

Частиною першою статті 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Частинами 1 та 2 ст. 57 зазначеного Закону встановлено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Таким чином арешт майна є дією спрямованою на звернення стягнення на майно боржника, а отже проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту є діями державного виконавця спрямованою на примусове виконання рішення суду.

Виходячи з аналізу вказаних норм права, вбачається, що законодавець чітко визначив термін, з якого розпочинається виконання виконавчого документу в примусовому порядку, а саме, після закінчення семиденного строку, встановленого для добровільного його виконання.

Одночасно, з початком примусового виконання виконавчого документа, у державного виконавця виникає право на стягнення з боржника виконавчого збору в силу ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до копії матеріалів виконавчого провадження № 43389188, наявних в матеріалах справи, заступником начальника ВДВС Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Кушнір С.Т. 22.05.2014 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 43389188, якою встановлено строк для самостійного виконання виконавчого напису протягом семи днів з моменту отримання постанови про відкриття виконавчого провадження.

Як зазначає державний виконавець з огляду на відсутність фінансування постанова про відкриття виконавчого провадження була надіслана боржникові із запізненням та вручена лише 20.06.2014.

Разом з тим, як підтверджується заявою стягувача, ЛОУ ПАТ «Державний ощадний банк України», від 25.02.2015 року ТОВ «КРАБ ЛТД», в особі ОСОБА_4, добровільно погашено борг за виконавчим документом в повній мірі лише 25.02.2015, тобто через вісім місяців після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження.

У ході здійснення примусового виконання вказаного вище виконавчого документа головним державним виконавцем здійснювались заходи примусового виконання виконавчого листа, встановлені Законом України «Про виконавче провадження».

Так, згідно акта від 20.06.2014 здійснено опис та арешт квартири по АДРЕСА_1 яка належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_1

Також, з метою проведення експертної оцінки арештованого майна, постановою державного виконавця від 02.07.2014 залучено суб'єкта оціночної діяльності-експерта ТОВ «Гал-Світ».

З огляду викладене, а також враховуючи те, що позивачем рішення, за яким було відкрито виконавче провадження № 43389188 у встановлений державним виконавцем строк виконано не було, а також, те, що державним виконавцем в рамках зазначеного виконавчого провадження було вчинено дії спрямовані на примусове виконання рішення, за яким відкрито виконавче провадження, суд дійшов висновку про наявність у відповідача правових підстав для стягнення з позивача виконавчого збору та винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 26.03.2015 року № 46995418.

Крім того, згідно з ч. 6 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» у разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 47, пунктами 2 і 8 частини першої статті 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

Тобто, законодавець передбачив право на стягнення виконавчого збору після закінчення основного виконавчого провадження.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що оскаржена постанова прийнята державним виконавцем ВДВС Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Кушнір С.Т. правомірно.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, а суд згідно ст. 86 зазначеного Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За результатами судового розгляду справи позивачем не доведено підставності позовних вимог, натомість відповідач належними та допустимими доказами підтвердив, що у спірних правовідносинах він діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, встановлений законом, обґрунтовано, з урахуванням усіх необхідних обставин.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Щодо судового збору, то такий на підставі статті 94 КАС України покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 6-8, 71, 86, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

постановив :

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Судові витрати покласти на позивача.

Постанова суду першої інстанції може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього ж Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 254 КАС України.

Суддя Кедик М.В.

Повний текст постанови складено 09.11.2015 р.