Справа № 808/5414/14
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2015-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2015 року м. Київ К/800/12249/15

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача), Карася О.В., Рибченка А.О.,

секретар судового засідання Загородній А.А.,

за участю представника відповідача Дрозд І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів, правонаступником якої на час касаційного розгляду є Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління ДФС, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління ДФС на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 7 жовтня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 5 березня 2015 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Запоріжтрансформатор» (далі - позивач, ПАТ «Запоріжтрансформатор») звернулося до суду першої інстанції з позовом в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів (далі - відповідач, СДПІ з ОВП у м. Запоріжжі) від 27.05.2014 року № та № .

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 7 жовтня 2014 року, залишеною без змін ухвалю Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 5 березня 2015 року, адміністративний позов задоволено.

Суди попередніх інстанцій мотивували свої рішення тим, що позивачем належним чином підтверджено реальність господарських операцій з його контрагентами, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню

Спеціалізовану державну податкову інспекцію з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів замінено правонаступником на Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління ДФС (далі - відповідач) відповідно до ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України)

Не погоджуючись із судів попередніх інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить про їх скасування, як таких, що ухваленні із порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог. У доводах касаційної скарги зазначає, що позивачем порушено вимоги пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 138.1 пп. 138.5.1 п. 138.5 ст. 138, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.4, п. 201.6, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України (далі - ПК України), що призвело до заниження податкових зобов'язань зі сплати податку на додану вартість. Посилається на те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Касаційний розгляд справи проведено у відкритому судовому засіданні, відповідно до ст. 221 КАС України.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступні обставини.

Посадовими особами відповідача в період з 16.04.2014 по 30.04.2014 проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питання правильності обчислення від'ємного значення ПДВ за грудень 2013, січень 2014, лютий 2014 ррку та достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за січень 2014 року, яка виникла за рахунок від'ємного значення з ПДВ, що декларувалось у грудні 2013 року, суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за лютий 2014 року, яка виникла за рахунок від'ємного значення з ПДВ, що декларувалось у грудні 2013 року, січні 2014 року, результати якої оформлено актом перевірки від 12.05.2014 № 167/28-04-48-20/00213428 (а.с.27-97).

У вказаному акті зазначено про порушення позивачем:

- п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.3 ст. 200 Податкового кодексу України, в наслідок чого завищено суму від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за лютий 2013 року у розмірі 108051 грн.;

- п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.3 «а» п. 200.4 ст. 200 ПК України, внаслідок чого завищено заявлено суму бюджетного відшкодування ПДВ за січень 2014 року у розмірі 93877 грн.

За наслідками перевірки відповідач прийняв податкові повідомлення-рішення від 27.05.2014 року № , яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за січень 2014 року на 93877 грн. та застосовано штрафні санкції в сумі 46938,50 грн.; податкове повідомлення-рішення від 27.05.2014 № , яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за лютий 2014 року на 108051,00 грн.(а.с.12 том 1).

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що зазначена касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Позивачем на підтвердження здійснення господарських операцій та правомірності включення до складу податкового кредиту з податку на додану вартість по господарських операціях з ТОВ «Аріона-Торг», використання у власній господарській діяльності товару і послуг подано суду копії: договорів купівлі-продажу природного газу, податкових накладних, акту приймання-передачі природного газу, акту наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами, актом надання послуг з транспортування і розподілу природного газу, акту взаємозаліку зустрічних вимог, яким підтверджуються розрахунки між позивачем та ТОВ «Аріона-Торг», договору про переведення боргу, банківських виписок. Крім того, матеріали справи містять документи, що свідчать про використання придбаного природного газу у господарській діяльності позивача.

Також, на підтвердження здійснення господарських операцій та правомірності включення до складу податкового кредиту з податку на додану вартість по господарських операціях позивача з придбання послуг з організації заходів з переробки відпрацьованих мастил (олив) у ТОВ «НВП «Запоріжметрологія» і ТОВ «Ойл Інвест» подано до суду копії: договорів, платіжних доручень, податкових накладних. Крім того, зазначені господарські операції вчинені позивачем на виконання Постанови Кабінету Міністрів України від 17.12.2012 року № 1221 «Деякі питання збирання, видалення, знешкодження та утилізації відпрацьованих мастил (олив)» при здійсненні митного оформлення імпортованої трансформаторної оливи.

Вказані документи оформлені належним чином, що встановлено судами попередніх інстанцій.

Позивач здійснював оплату за отримані товари і послуги шляхом безготівкових розрахунків через банківську установу з урахуванням ПДВ.

Крім того, на момент здійснення господарських операцій позивач та його контрагенти ТОВ «Аріона-Торг», ТОВ «НВП «Запоріжметрологія» та ТОВ «Ойл Інвест» були включені до Єдиного державного реєстру та перебували на обліку платників податків.

Відповідачем не спростовано достовірності розрахункових документів, поданих платником податків, не доведено неможливості проведення господарських операцій з урахуванням фізико-хімічних та експлуатаційних властивостей електроізоляційних мастил та терміну їх служби, просторових та часових факторів, економічних чинників, не подано доказів відсутності руху активів у процесі здійснення господарської операції, доказів відсутності зміни стану та структури активів, зобов'язань чи власного капіталу сторін спірних правочинів, доказів отримання майнової вигоди чи права на таку вигоду будь-кого з учасників операції виключно шляхом зменшення бази оподаткування з певного податку та/або отримання коштів із Державного бюджету України за одночасної відсутності об'єктивної можливості отримати майнову вигоду від цієї операції в інший спосіб.

Судами попередніх інстанцій не встановлено порушення позивачем вимог законодавства, яким регламентується порядок формування податкового кредиту з податку на додану вартість, які б позбавляли позивача права на податковий кредит за наслідками здійснення господарських операцій із зазначеними контрагентпми.

З огляду на викладене, колегія суддів касаційної інстанції вважає правильним висновок судів попередніх інстанцій щодо правомірності формування позивачем податкового кредиту по господарським операціям з ТОВ «Аріона-Торг», ТОВ «НВП «Запоріжметрологія» та ТОВ «Ойл Інвест», оскільки реальність виконання взятих зобов'язань позивачем за укладеними договорами, підтверджується належно оформленими первинними документами, які у повній мірі відображають зміст господарської операції та її вартісні показники, а також підтверджують факт використання товару у господарській діяльності позивача.

Крім того, колегія суддів не бере до уваги посилання відповідача на акт перевірки (акти неможливості проведення звірки) контрагентів позивача, яким встановлено їх відсутність за місцезнаходженням, оскільки цей факт не може однозначно свідчити про невиконання цим суб`єктом договірних зобов`язань перед позивачем, на момент виникнення спірних правовідносин вказана юридична особа не була позбавлена права укладати з іншими суб`єктами господарювання договори з метою використання відповідних основних фондів, устаткування та інших ресурсів для забезпечення власної господарської діяльності, була належним чином зареєстрована. У зазначеному акті не досліджувалась поставка товару та правильність формування показників податкової звітності.

Доводи касаційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права та установленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування оскаржуваних судових рішень.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 223 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди попередніх інстанцій не допустили порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 221, 223, 224, 231, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління ДФС залишити без задоволення, а постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 7 жовтня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 5 березня 2015 року у справі № 808/5414/14 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної з моменту проголошення, оскарженню не підлягає та може бути переглянута в порядку передбаченому ст.ст. 235 - 244-2 КАС України.

Судді: І.Я. Олендер

О.В. Карась

А.О. Рибченко

Повний текст виготовлено 10.11.2015 року.