Справа № 826/18026/14
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2015-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2015 року м. Київ К/800/13094/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: Вербицької О.В.

суддів: Маринчак Н.Є.

Олендера І.Я.

за участю секретаря: Іванова Д.О.

представників:

позивача: Павліка О.М.

відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.01.2015 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03.03.2015 року

у справі № 826/18026/14

за позовом Підприємства зі стопроцентним іноземним капіталом «Віртген Україна»

до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби в м. Києві

про визнання протиправними, скасування податкової вимоги та податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Підприємство зі стопроцентним іноземним капіталом «Віртген Україна» (далі по тексту - позивач, підприємство) звернулось з позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби в м. Києві (далі по тексту - відповідач, ДПІ) про визнання протиправними, скасування податкової вимоги та податкового повідомлення-рішення.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.01.2015 року адміністративний позов задоволено частково.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.03.2015 року апеляційну скаргу ДПІ залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідач, не погоджуючись з вищевказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, оскаржив їх у касаційному порядку, просить скасувати з мотивів порушення норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В запереченні на касаційну скаргу позивач посилаючись на те, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального та процесуального права, просить касаційну скаргу ДПІ залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, представника позивача, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, суд касаційної інстанції дійшов висновку щодо наступного.

Відповідно до частини 1, 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Також, судами попередніх інстанцій встановлено, що ДПІ проведено камеральну перевірку позивача за звітний податковий період 2013 року, уточнюючої податкової декларації з податку на прибуток підприємства від 07.05.2014 року щодо терміну сплати 07.05.2014 року, за результатами якої складено акт від 11.06.2014 року № 789-26-50-15-04-113.

В акті перевірки зазначено порушення позивачем пункту 57.1 статті 57, статті 126 Податкового кодексу України (далі - ПК України) щодо порушення терміну сплати самостійно визначеного грошового зобов'язання з податку на прибуток.

На підставі висновків, що викладені в акті перевірки ДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення від 02.07.2014 року № , яким підприємству нараховано штрафні санкції в розмірі 813 599,41 грн.

За результатами адміністративного оскарження вказане податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скарги позивача - без задоволення.

Суди першої та апеляційної інстанцій визнали необґрунтованими висновки податкового органу, з чим погоджується суд касаційної інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 50.1 статті 50 ПК України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Пунктом 102.1 статті 102 ПК України у разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов'язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

Відповідно до пункту 126.1 статті 126 ПК України, які застосовані при розрахунку штрафних санкцій, заснованих до позивача оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, передбачено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, позивачем подано до контролюючого органу податкову декларацію з податку на прибуток підприємства за 2013 рік, якою визначено розмір грошового зобов'язання з податку на доходи (прибуток) страховика за спірний період.

07.05.2014 року платником податків подано відповідачу уточнюючу податкову декларацію з податку на прибуток підприємства за 2013 рік, якою визначено податок на прибуток за звітний період у розмірі 12 233 779,00 грн.

Також, 21.05.2014 року підприємством подано до ДПІ уточнюючу податкову декларацію з податку на прибуток підприємства за 2013 рік, в якій податок на прибуток за звітний період визначено в розмірі «- 541 539,00 грн.».

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач 12.05.2014 року звернувся до ДПІ з листом, в якому зазначено про помилкові дані вказані в уточнюючій податковій декларації від 07.05.2014 року, у зв'язку зі збоями у роботі електронної системи.

Листом від 06.06.2014 року № 644-26-50-15-04-22 податковий орган повідомив позивача, що в силу пункту 48.7 статті 48 Кодексу податкова звітність, складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією, крім випадків, встановлених пунктом 46.4 статті 46 ПК України, та запропонував подати уточнюючу декларацію з податку на прибуток за 2013 рік оформлену належним чином.

Відтак, на момент проведення перевірки, податковому органу було відомо про уточнення від 21.05.2014 року задекларованих показників з податку на прибуток підприємства за 2013 рік, поданих в межах граничних строків, визначених податковим законодавством.

Колегія суддів приходить до висновку, що саме за вищевказаних обставин справи, суди першої та апеляційної інстанцій вірно застосували норми матеріального права, отже, прийняте податковим органом спірне рішення є неправомірним.

В частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкової вимоги від 12.05.2014 року № 4175-25, сторонами рішення в касаційному порядку не оскаржувалось.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судами першої та апеляційної інстанцій порушення норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено, правова оцінка обставин у справі дана вірно.

В свою чергу, доводи касаційної скарги не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються вищезазначеними нормами права, отже, відсутні підстави для її задоволення.

За таких обставин, касаційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, а постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.01.2015 року та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 03.03.2015 року - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 210, 214-215, 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.01.2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03.03.2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, установленому статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Вербицька
Судді Н.Є. Маринчак
І.Я. Олендер