Справа № 826/14041/15
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2015-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

06 листопада 2015 року № 826/14041/15

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Мазур А.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доДніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві
про визнання відмови в реєстрації недійсною та зобов'язання вчинити дії ,
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, в якій просить: визнати протиправною відмову Дніпровського районного відділу Державної міграційної служби Головного управління в м. Києві щодо проведення реєстрації ОСОБА_1 за місцем проживання у будинку АДРЕСА_1, зобов'язати Дніпровський районний відділ державної міграційної служби Головного управління в м. Києві зареєструвати ОСОБА_1 та членів його сім'ї ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за місцем проживання у будинку АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він, як особа, що не має постійного місця реєстрації, звернувся із заявою до відповідача про проведення реєстрації місця його проживання в садовому будинку за адресою: АДРЕСА_1, який належить йому на праві приватної власності згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.03.2015 року серії та номеру НОМЕР_1, виданого Реєстраційною службою Головного управління юстиції в м. Києві. Проте відповідач, керуючись ст. 4 Житлового Кодексу України відмовив йому у проведенні такої реєстрації, посилаючись на те, що садовий будинок не входить до складу житлового фонду. Вважає вказане рішення незаконним, таким, що порушує його права передбачені ЦК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з тих же підстав та просив їх задовольнити..

У судове засідання відповідач не з'явився, про дату, час та місце якого був належним чином повідомлений у відповідності до вимог КАС України, надіслав заяву про розгляд справи за відсутності його представника

Згідно ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Суд, керуючись ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Вислухавши пояснення представника позивача, його доводи, дослідивши матеріали справи, у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві із заявою щодо реєстрації його місця проживання за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1.

За результатами розгляду заяви позивача Дніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві листом від 03.04.2015 року року за № 05/вх.2195 повідомив ОСОБА_1 про те, що йому відмовлено в реєстрації місця проживання в садовому будинку за адресою: АДРЕСА_1, оскільки садовий будинок не входить до житлового фонду Дніпровського району м. Києва та вказано про те, що згідно статті 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" та статті 4 Житлового кодексу України передбачена реєстрація місця проживання у житловому будинку.

Правовідносини щодо реєстрації особи за місцем її проживання регулюються ЦК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», іншими підзаконними актами, прийнятими на підставі їх виконання.

Відповідно до ст. 3 «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року №1382-IV (далі - Закон №1382), вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати.

Статтею 3 Закону № 1382 визначено, що вільний вибір місця проживання чи перебування - це право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, на території якої вони хочуть проживати чи перебувати; місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік; реєстрація - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції.

Згідно статті 11 Закону № 1382 реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації.

Указом Президента України від 6 квітня 2011 року № 405/2011 затверджене Положення про Державну міграційну службу України, відповідно до якого Державна міграційна служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України.

У відповідності до підпункту 20 пункту 4 Положення про Державну міграційну службу України, Державна міграційна служба України відповідно до покладених на неї завдань здійснює реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб, веде відповідні реєстраційні обліки.

Згідно пункту 20 Положення про Державну міграційну службу України, Державна міграційна служба України здійснює свої повноваження безпосередньо та через головні управління (управління) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, управління, відділи (сектори) міграційної служби в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення.

Як встановлено під час розгляду справи, позивачу відмовлено у реєстрації його місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 з тих підстав, що садовий будинок не належить до житлового фонду.

За приписами ст. 6 Закону №1382, громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання.

Згідно статті 4 Житлового кодексу Української РСР (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд.

Житловий фонд включає:

- жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд);

- жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об'єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд);

- жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово-будівельних кооперативів);

- жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд);

- квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибні (одноквартирні) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях усіх форм власності, що надаються громадянам, які відповідно до закону потребують соціального захисту (житловий фонд соціального призначення).

Статтею 6 Житлового кодексу Української РСР встановлено, що жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Надання приміщень у жилих будинках для потреб промислового характеру забороняється.

Разом з тим, згідно пункту 1.2 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19 березня 2013 року № 95, садовий будинок - це будинок для літнього (сезонного) використання.

З урахуванням наведеного та з огляду на те, що садовий будинок передбачений для тимчасового проживання у літній період та не відноситься до житлового фонду, суд приходить до висновку про правомірність відмови Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві щодо проведення реєстрації місця проживання ОСОБА_1 в садовому будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Разом з тим суд зазначає про наступне.

Позивач під час розгляду справи зазначив, що він та його сім'я постійно проживає у садовому будинку за адресою: АДРЕСА_1 та вказав про відсутність іншого житла для проживання.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником садового будинку АДРЕСА_1.

Так, вказаний садовий будинок загальною площею 184,4 кв. м., складається із двох поверхів, що підтверджується технічним паспортом на будинок, виготовленим КМБТІ 01 серпня 2014 року, має всі зручності для проживання, оснащений опаленням, підключений до електропостачання, водовідведення.

Таким чином зазначений будинок не підпадає під ознаки садового будинку, оскільки може використовуватися не тільки в літній період, а має ознаки жилого будинку.

З урахуванням наведеного та з огляду на те, що позивач постійно проживає в будинку АДРЕСА_1 суд приходить до висновку про наявність права у позивача на реєстрацію його місця проживання за адресою: АДРЕСА_1, оскільки особа, яка постійно проживає на території України, має бути зареєстрованою.

Крім того суд вважає за необхідне зазначити про наступне.

Згідно Закону України від 02.09.2014 № 1673-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо переведення садових і дачних будинків у жилі будинки та реєстрації в них місця проживання" (який набрав чинності на день ухвалення рішення суду) у Житловому кодексі Української РСР перше речення статті 6 після слів "для постійного" доповнити словами "або тимчасового".

Абзаци п'ятий і сьомий статті 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" викладено в такій редакції:

"місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово";

"реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла".

Таким чином, з набранням чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо переведення садових і дачних будинків у жилі будинки та реєстрації в них місця проживання" фізичним особам надано право на реєстрацію місця їх проживання в житлі, в якому вони проживають тимчасово.

Згідно з частиною першою статті 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися і обирати собі місце проживання у межах кожної держави.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

З огляду на встановлені в суді обставини та з метою належного захисту права позивача на реєстрацію його місця проживання, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині зобов'язання Дніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві здійснити реєстрацію місця проживання в садовому будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Разом з тим, суд звертає увагу, що вимоги щодо реєстрації ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в садовому будинку за адресою: АДРЕСА_1 в межах даного адміністративного провадження не підлягають задоволенню, оскільки вони за захистом своїх прав, свобод та інтересів до суду не звертались. Позивачем в даній справі є лише ОСОБА_1.

Відповідно до частини 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, тому позов визнається таким, що підлягає задоволенню частково.

Відповідно до частини третьої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись статтями 98, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Зобов'язати Дніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві здійснити реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 в садовому будинку за адресою: АДРЕСА_1.

3. В решті позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленим статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя А.С. Мазур