Справа № 464/4776/15а,2а/464/130/15
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2015-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2015 року Справа № 876/9397/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Сихівського районного суду міста Львова від 17 серпня 2015 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Сихівського районного суду міста Львова з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова про визнання дій протиправними, зобов'язання здійснити перерахунок та виплату щомісячної основної державної пенсії по інвалідності як інваліду 3-ї групи, в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком на час виплат, та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком на час виплат відповідно до ст. 50, ч. 4 ст. 54, ст. 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01.01.2014 року по 01.06.2014 року з врахуванням виплачених сум.

Ухвалою Сихівського районного суду міста Львова від 17 серпня 2015 року позовну заяву залишено без розгляду з підстав, передбачених ст. 100 КАС України.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що ухвала постановлена з невідповідністю висновків суду обставинам справи та з порушенням норм процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначено, що з 1998 р. перебуває на диспансерному обліку у Львівському обласному спеціалізованому диспансері радіаційного захисту населення, проходить періодичне обстеження та лікування, про що свідчать медичні довідки за 2015 рік, а також за 25.06.2014 р., 24.06.2014 р., 23.06.2014 р., 10.04.2014 р., перебування в санаторії з 17.12.2013 р. по 03.01.2014 р. Статтею 59 КАС України визначено, що повноваження на ведення справи в суді дає представникові право на вчинення від імені особи, яку він представляє, усіх процесуальних дій, які може вчиняти ця особа. Вказана норма не зобов'язує здійснювати будь-які процесуальні дії представника, не містить обов'язку звертатися з позовною заявою до суду і доручення від 27.02.2014 р. З огляду на вищенаведене не можна ставити в залежність можливість реалізації права на звернення до суду позивача від наявності в нього представника. Крім того, суд не дослідив можливість здійснення представництва ОСОБА_2 (представником/дружиною позивача). Відповідно до довідки Львівського обласного спеціалізованого диспансеру радіаційного захисту населення № 660 від 30.10.2015 р. ОСОБА_3 знаходиться з 1998 року на диспансерному обліку під постійним спостереженням терапевта, невролога, кардіолога, хірурга і потребує постійного амбулаторного та стаціонарного лікування. Також зазначає, що ні позивач ОСОБА_1, ні його представник/дружина не є фахівцями у галузі права. На підставі наведеного просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду.

Представник апелянта ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримала доводи апеляційної скарги та доповнення до неї, просила задовольнити апеляційну скаргу з підстав, що у ній наведені.

Представник відповідача Черевик Є.В. у судовому засіданні заперечила проти доводів апеляційної скарги та просила відмовити у її задоволенні.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 у період з 01.01.2014 р. по 01.06.2014 р. користувався послугами представника. Не маючи можливості по стану здоров'я особисто пред'явити позов про перерахунок та виплату йому пенсії за вказаний період, не звернувся до суду через представника, пропустивши шестимісячний строк на звернення до суду про порушене право.

Однак, колегія суддів з такими доводами суду першої інстанції не погоджується з таких підстав.

Відповідно до вимог частин 1 і 2 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до статті 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 цієї норми Закону встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Згідно ч. 1 ст. 102 КАС України пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

13.11.2014 року ОСОБА_1 звернувся до управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова з заявою про проведення перерахунку пенсії та приведення її у відповідність до вимог Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с. 6).

Листом № 12240/10-14 від 25.11.2014 року управлінням Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова відмовлено у задоволенні вказаної заяви (а.с. 7).

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 є інвалідом і хворіє на цероброваскулярну хворобу, з 1998 р. перебуває на диспансерному обліку у Львівському обласному спеціалізованому диспансері радіаційного захисту населення. У 2014 та 2015 роках проходив періодичне обстеження та лікування, про що свідчать медичні довідки за 2015 рік, а також від 25.06.2014 р., 24.06.2014 р., 23.06.2014 р., 10.04.2014 р., перебування в санаторії з 17.12.2013 р. по 03.01.2014 р. (а.с. 11-30).

Отже, враховуючи наведене, позивач має захворювання, яке значною мірою ускладнює реалізацію його права на захист шляхом особистого звернення з позовом про перерахунок та виплату йому пенсії.

Слід зазначити, що суд першої інстанції встановивши ці обставини і передчасно прийняв оскаржуване рішення, що є суттєвим порушенням процесуального законодавства, яке обмежило права позивача.

Крім того, колегія суддів вважає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що позивач пропустив шестимісячний строк на звернення до суду бо у період з 01.01.2014 р. по 01.06.2014 р. користувався послугами представника та міг звернутися до суду через нього, оскільки стаття 59 КАС України не зобов'язує здійснювати будь-які процесуальні дії представника, також не містить обов'язку звертатися з позовною заявою до суду і доручення від 27.02.2014 року (а.с. 45).

Також судом першої інстанції не враховано, що ні позивач ні його представник - дружина не є фахівцями у галузі права.

Враховуючи наведене, в суду першої інстанції не було достатньо правових підстав стверджувати, що позивачем пропущено строк встановлений ст. 99 КАС України для звернення до суду без поважних причин, а відтак, і не було підстав для залишення позовної заяви без розгляду з підстав передбачених ст. 100 КАС України.

Суд першої інстанції, залишивши позов без розгляду, позбавив позивача можливості захистити свої права та інтереси, відповідно порушив його право на захист прав, свобод та інтересів і розгляд справи в адміністративному суді, гарантовані п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод .

Європейський суд з прав людини також акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 р.).

У Рішеннях у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це слід вважати як порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У Рішенні у справі «Белле проти Франції» від 4 грудня 1995 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми та їх застосування не повинні перешкоджати учасникам провадження використовувати доступні засоби захисту (Рішення у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року).

Суд має перевірити дотримання вимог Конвенції, переконатись що право доступу до суду не було обмежено таким чином, що нанівець зводиться вся його суть, також, обмеження доступі до суду не буде відповідати ч. 1 ст. 6, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (Рішення у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам ІІ проти Німеччини» від 12 липня 2001 року).

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 199 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду.

З огляду на зазначене суд апеляційної інстанції вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, оскільки винесена із порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про залишення позовної заяви без розгляду, а справу слід направити до цього ж місцевого суду для продовження її розгляду.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. 196, п. 3 ч. 1 ст. 199, ст. ст. 204, 205, 206, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу скаргу ОСОБА_1 - задовольнити, ухвалу Сихівського районного суду міста Львова від 17 серпня 2015 року про залишення позовної заяви без розгляду по справі № 464/4776/15-а - скасувати та справу направити до цього ж місцевого суду для продовження її розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді І.В. Глушко

В.Я. Макарик

Повний текст виготовлено 10 листопада 2015 року.