Справа № 154/1762/15-а 2-а/165/39/15
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2015-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2015 р. № 876/8296/15
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гінди О.М.

суддів: Качмара В.Я., Ніколіна В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Володимирі-Волинському та Володимир-Волинському районі Волинської області на постанову Нововолинського міського суду Волинської області від 7 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Володимирі-Волинському та Володимир-Волинському районі Волинської області про визнання протиправною відмови та зобов'язання до вчинення дій,-

встановив:

02.06.2015 ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом у якому просить: визнати протиправною відмову УПФ України в м. Володимирі-Волинському та Володимир-Волинському районі Волинської області в проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці; зобов'язати відповідача провести перерахунок і виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% грошової винагороди судді, який працює на відповідній посаді, відповідно до довідки ТУ ДСА України в Волинській області від 10.02.2015 № 61, без обмеження граничного розміру щодо місячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 19.02.2015, з урахуванням проведених виплат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він є суддею у відставці, з травня 2013 року перебуває на обліку у відповідача та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці призначене відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в розмірі 90% від отримуваної ним винагороди на посаді заступника голови Володимир-Волинського міського суду, що складається з 10 мінімальних заробітних плат - 11470 грн та доплат за вислугу років - 8029 грн і перебування на адміністративній посаді - 573,50 грн. У зв'язку з тим, що з 01.01.2013 збільшилася винагорода працюючого судді на відповідній посаді, що підтверджується довідкою ТУ ДСА України у Волинській області від 10.02.2015 № 61, 19.02.2015 він звернувся із заявою до відповідача про проведення перерахунку щомісячного грошового утримання. Однак, листом від 26.02.2015 № 45/с-02 у проведенні вказаного перерахунку відмовлено, з посиланням на те, що після 25.01.2008 не приймались нормативні акти, які б передбачали такий перерахунок.

Постановою Нововолинського міського суду Волинської області від 07.07.2015, яка прийнята у порядку скороченого провадження, позов задоволено повністю.

Із постановою суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

Враховуючи те, що особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України апеляційний розгляд справи проведено у порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи та обговорив підстави і межі апеляційних вимог, вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач є суддею в відставці, перебуває на обліку у відповідача і з 03.06.2013 отримує щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 90% (18065 грн без урахування утримуваних щомісячно податку і військового збору) від отримуваної ним на посаді заступника голови Володимир-Волинського міського суду суддівської винагороди в сумі 20072,50 грн, що складалася з посадового окладу в розмірі 10 мінімальних заробітних плат - 11 470 грн та доплат за вислугу років у сумі 8029 грн і перебування на адміністративній посаді 573,50 грн, що підтверджується довідкою відповідача від 19.05.2015 № 1666/06-10-14 (а.с. 29).

У зв'язку із збільшенням розміру мінімальної заробітної плати з 01 грудня 2013 року, з 1147 грн до 1218 грн, розмір суддівської винагороди працюючого судді Володимир-Волинського міського суду на відповідній посаді також збільшився і відповідно до довідки ТУ ДСА України в Волинській області від 10.02.2015 № 61 (а.с. 5) складає 21315 грн, у зв'язку з чим 19 лютого 2015 року позивач звернувся з письмовою заявою до відповідача щодо здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді в відставці відповідно до довідки ТУ ДСА України в Волинській області від 10.02.2015 № 61 (а.с. 6), що підтверджено також письмовим запереченням на адміністративний позов від 26.06.2015 № 2087/09-08.

Листом відповідача від 26 лютого 2015 року № 45/С-02 позивачу було відмовлено у задоволенні його заяви з тих підстав, що після 25.01.2008 і по теперішній час нормативно-правові акти, що передбачали б перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання суддям в відставці, не приймались (а.с. 7).

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позов належить задовольнити, оскільки відповідно до положень ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції чинній на час звернення позивача із заявою про проведення перерахунку пенсії) розмір довічного грошового утриманні суддів у відставці залежав від розміру грошового утримання діючого судді, а тому у разі зміни останнього перший підлягає перерахунку.

Суд апеляційної інстанції з такими висновками суду першої інстанції погоджується, з огляду на таке.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що до спірних правовідносин не можуть застосовуватися положення статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 № 192-VІІI із змінами, внесеними Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII, оскільки цей Закон набрав чинності 28 березня 2015 року, тобто після відмови відповідача у задоволенні заяви позивача щодо здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України.

Забезпечення суддів та статус суддів у відставці визначено Законом України «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 2453-VІ). Так, відповідно до пункту 8 частини четвертої статті 47 зазначеного Закону незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (частина шоста статті 47 цього Закону).

1 січня 2012 року введено в дію статтю 129 Закону № 2453-VІ, якою по-новому врегульовано питання, пов'язані із суддівською винагородою, та запроваджено поетапне збільшення посадових окладів суддів.

Частиною першою статті 129 Закону № 2453-VІ визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України від 16 жовтня 1996 року № 422/96-ВР «Про Конституційний Суд України» та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Розділом Х Закону № 2453-VІ визначено статус судді у відставці. Зокрема, передбачено, що судді, який вийшов у відставку, при досягненні пенсійного віку виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу» або, за його вибором, щомісячне довічне грошове утримання (частина перша статті 138 Закону № 2453-VІ).

Відповідно до частини третьої статті 138 Закону № 2453-VІ щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

З 1 жовтня 2011 року набрали чинності зміни до вищезазначеної статті, внесені Законом № 3668-VІ, згідно з якими щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді.

Частиною п'ятою цієї ж статті визначено, що максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Проте Конституційний Суд України Рішенням від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013 частину третю та перше, друге, третє речення частини п'ятої статті 138 Закону № 2453-VI у редакції Закону № 3668-VI визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Тобто, з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного Рішення відновили дію частини третя та перше, друге, третє речення частини п'ятої статті 138 Закону № 2453-VI в редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 3668-VI.

У зазначеному Рішенні Конституційний Суд України вказав на те, що Законом № 3668-VI змінено визначений Законом № 2453-VI порядок нарахування щомісячного довічного грошового утримання, внаслідок чого зменшено розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів. Залишивши незмінним зміст права на щомісячне довічне грошове утримання суддів, Закон № 3668-VI звузив обсяг цього права, встановивши обмежену базу для нарахування суддям щомісячного довічного грошового утримання і його максимальний розмір, та скасував право суддів на одержання щомісячного довічного грошового утримання без обмеження граничного розміру, чим знизив і досягнутий рівень гарантій незалежності суддів, що не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів.

Ухвалюючи зазначене Рішення, Конституційний Суд України врахував попередні позиції стосовно гарантій незалежності суддів, викладені ним у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, які полягають у тому, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Таким чином, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці. Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

У Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки від 17 листопада 2010 року № (2010)12 зазначено: «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці» (пункт 54).

Таким чином, з моменту ухвалення Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013 підлягає застосуванню частина третя статті 138 Закону № 2453-VI в редакції до змін, внесених Законом № 3668-VI: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання».

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач звернувся до відповідача із заявою про здійснення перерахунку належного йому як судді у відставці щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90 відсотки суддівської винагороди працюючого судді на відповідній посаді згідно з довідкою ТУ ДСА України у Волинській області 10.02.2015 № 61, проте відповідач листом від 26.02.2015 відмовив йому у такому перерахунку.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку висновку, що оскільки розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці законодавцем визначено у відсотковому співвідношенні до грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, то у разі зміни (у напрямі збільшення) вказаної винагороди, у судді, який вийшов у відставку, з'являється право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, в той час як у пенсійного органу - обов'язок здійснити відповідний перерахунок.

З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 183-2, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд -

ухвалив:

апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Володимирі-Волинському та Володимир-Волинському районі Волинської області - залишити без задоволення, а постанову Нововолинського міського суду Волинської області від 7 липня 2015 року № 154/1762/15 (2-а/154/31/15) - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після надіслання її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.М. Гінда

Судді: В.Я. Качмар

В.В. Ніколін