Справа № 521/8954/15-а
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2015-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2015 р. Справа № 521/8954/15-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Мазун І.А.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Стас Л.В.

суддів - Турецької І.О., Косцової І.П.

розглянувши у порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 25 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси про визнання протиправними дії, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 (далі - позивач), звернулася до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси (далі - відповідач, УПФ України в Малиновському районі м. Одеси), в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення відповідача № 8805 від 11.02.2015 р. про відмову у призначенні пенсії, а також зобов'язати відповідача призначити пенсію за віком відповідно п 7-2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», тобто при досягненні 55 років, при наявності страхового стажу 30 років та за умови звільнення з роботи.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 25 червня 2015 року адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено.

Визнано неправомірним та скасовано рішення управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси № 8805 від 11 лютого 2015 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні дострокової пенсії за віком.

Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 02.12.2014р.

В апеляційній скарзі, УПФ України в Малиновському районі м. Одеси, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 25 червня 2015 року та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які прийняті у порядку скороченого провадження за результатами розгляду справ, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 183-2.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно записів у трудовій книжці від 25 грудня 1978 року ОСОБА_1 у період з 26.06.1978 року по 12.10.2012 року працювала в ОВХФП ТОВ «БІОСТИМУЛЯТОР». Звільнена на підставі п.1 ст. 36 ст. 40 КЗпП України за згодою сторін.

По досягненню 55-ти річного віку позивач 02.12.2014р. звернулась до управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси із заявою про призначення їй пенсії за віком.

Рішенням управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси № 8805 від 11.02.2015 року було відмовлено ОСОБА_1 у призначенні їй пенсії за віком на підставі п. 7-2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у зв'язку із відсутністю необхідного страхового стажу 30 років.

Причиною такого неврахування стажу та заробітної плати стало відсутність сплати страхових внесків ОВХФП ТОВ «БІОСТИМУЛЯТОР». за період з01.09.2007 року по 30.09.2010 року та відсутністю інформації про період з 01.10.2010 року по 12.10.2012 року у системі персоніфікованого обліку.

Вирішуючи справу суд першої інстанції виходив з того, що несплата або несвоєчасна сплата страхових внесків до Пенсійного фонду України не можуть позбавити громадян їх конституційного права на соціальний захист.

Колегія суддів погоджується з вище вказаними висновками суду першої інстанції та вважає, що при винесенні постанови про задоволення позову судом першої інстанції були правильно встановлені обставини справи та застосовані норми матеріального права, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Приписами частини 3 статті 4 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон) встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови та порядок пенсійного забезпечення.

За загальним правилом згідно ст. 26 Закону особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років

Згідно п.7-2 Прикінцевих положень Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» право на достроковий вихід на пенсію за віком мають жінки, яким виповнилося 55 років, за наявності страхового стажу не менше 30 років за умови звільнення з роботи.

У статті 5 цього Закону наголошується, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 11 Закону загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають громадяни України, які працюють на підприємствах, установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання. Частиною 1 статті 15 вказаного закону передбачено, що платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині 1 статті 12 цього Закону.

Пунктом 1 частини 1 статті 14 Закону передбачено, що страхувальниками відповідно до цього Закону є роботодавці, в тому числі на підприємствах, установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України.

Частиною 2 статті 17 Закону до обов'язків страхувальників віднесено, зокрема, нарахування, обчислення і сплата в установлені строки та в повному обсязі страхових внесків.

Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 24 Закону страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. За частиною 2 цієї статті страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку про те, що відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, в якому працює позивач.

Таким чином, задовольняючи позов, суд першої інстанцій дійшов до правильного висновку, що факт неперерахування роботодавцем до Пенсійного фонду відрахованих із зарплати позивача та утриманих страхових внесків не є підставою для відмови у зарахуванні страхового стажу з цих підстав. Із заробітної плати позивача щомісячно утримувалися суми страхових внесків і позивач не може нести відповідальність за неналежне виконання підприємством своїх обов'язків по сплаті обов'язкових платежів.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 197; п.1 ч.1 ст. 198; ст. 200; п.1 ч.1 ст. 205; ст. 206; ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси - залишити без задоволення.

Постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 25 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси про визнання протиправними дії, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: