Справа № 803/265/15-а
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2015-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" листопада 2015 р. м. Київ К/800/34536/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - Смоковича М.І.,

суддів: Сороки М.О., Чумаченко Т.А.,

розглянувши у письмовому провадженні в касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОШЕ" до Волинської митниці Державної фіскальної служби про визнання бездіяльності протиправною та скасування рішення, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Волинської митниці Державної фіскальної служби на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 13 березня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2015 року,

у с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ДОШЕ" (далі - ТОВ "ДОШЕ") звернулось до суду з адміністративним позовом до Волинської митниці Державної фіскальної служби (далі - Волинська митниця ДФС), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № 205000004/2014/000244/2 від 14 листопада 2015 року;

- визнати протиправною бездіяльність Яготинської митниці Міндоходів, правонаступником якої є Волинська митниця ДФС, стосовно безпідставного нездійснення митного оформлення товару за вантажною митною декларацією № 205070000/2014/049795 від 13 листопада 2014 року у строк, передбачений частиною першою статті 255 Митного кодексу України.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що під час здійснення митного контролю ТОВ "ДОШЕ" було подано для митного оформлення на митний пост "Луцьк" Яготинської митниці Міндоходів вантажну митну декларацію № 205070000/2014/049795 разом із товаросупровідними документами на товар, який заявлений в режимі "ІМ-40".

Позивач вказує, що митна вартість під час митного оформлення товарів, які ввозились на територію України визначалась за основним методом, тобто за ціною договору (контракту).

Однак, застосувавши інший метод ніж заявлений ТОВ "ДОШЕ" відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів.

Підставою для прийняття оскаржуваного рішення Волинська митниця ДФС вважає те, що метод визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, не може бути прийнятий у зв'язку із наданням декларантом або уповноваженою ним особою документів, які містять розбіжності, що призвело до виникнення сумнівів у правильності визначення позивачем митної вартості товарів.

З метою запобігання псування товару позивач був змушений у відповідності до пункту 2 частини третьої статті 52 Митного кодексу України здійснити подальше митне оформлення товару зі сплатою митних платежів згідно з другорядним методом, який визначено органом доходів і зборів в оскаржуваному рішенні.

Позивач вказує, що 08 грудня 2014 року звернувсь до Яготинської митниці Міндоходів із заявою щодо незаконності дій та рішень органу доходів і зборів, в якій просив вирішити питання стосовно повернення внесеної ТОВ "ДОШЕ" грошової застави, однак, за наслідками розгляду заяви відповідачем проінформовано про неможливість застосування основного методу митної вартості товарів, оскільки товариством не було подано документів, які документально підтверджують витрати, понесені на транспортування в країні експортера.

Вважаючи, що такі дії та рішення відповідача не відповідають вимогам чинного законодавства стосовно порядку митного оформлення товарів та застосування методів визначення митної вартості товарів, позивач звернувсь до суду з вимогою про скасування рішення про коригування митної вартості товарів № 205000004/2014/000244/2 від 14 листопада 2015 року та визнання бездіяльності, яка полягає у нездійснення митного оформлення товару за вантажною митною декларацією № 205070000/2014/049795 від 13 листопада 2014 року у строк, передбачений частиною першою статті 255 Митного кодексу України, протиправною.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 13 березня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2015 року, адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення відповідача про коригування митної вартості товарів № 205000004/2014/000244/2 від 14 листопада 2015 року.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ТОВ "ДОШЕ" судові витрати по сплаті судового збору у сумі 73,08 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У своїй касаційній скарзі Волинська митниця ДФС, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їх рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

В свою чергу, представник ТОВ "ДОШЕ" у своїх запереченнях зазначає на необґрунтованість касаційної скарги і просить залишити її без задоволення, а судові рішення без змін.

Касаційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між ТОВ "ДОШЕ" та компанією "DOSSCHE" (Польща) укладено контракт купівлі-продажу № 1/2014 від 07 лютого 2014 року щодо поставки корму (концентрати, премікси), відповідно до якого позивач придбаває товар за кількістю, асортиментом і вартістю, вказаній в специфікаціях щодо кожної поставки, які є невід'ємними частинами даного контракту.

Пунктом 6 зовнішньоекономічного контракту визначено, що поставка товару здійснюється автотранспортом за умовою CPT місто Луцьк згідно з Incoterms-2010. Разом з цим, умови поставки можуть бути змінено за згодою сторін контракту.

З метою митного оформлення ввезеного на територію України товару, а саме: "продукт, що використовується для відгодівлі поросят, без вмісту молочних продуктів, з вмістом крохмалю до 5 %, без додавання глюкози, мальтодекстрину та їх сиропів: концентрована суміш органічних поживних речовин, збагачена білками, амінокислотами, вітамінами та мінеральними елементами у вигляді порошку: 5220 концентрат Піггімакс 25 % призначений для відгодівлі" позивачем надано органу доходів і зборів вантажну митну декларацію № 205070000/2014/049795, в якій зазначено митну вартість за основним методом, тобто за ціною договору щодо товарів, які імпортуються.

На підтвердження вартості позивачем одночасно подано: міжнародну товаротранспортну накладну СМR від 12 листопада 2014 року; калькуляцію транспортних витрат від 06 листопада 2014 року; рахунок-фактуру (інвойс) № FSE-117/14/SZ від 12 листопада 2014 року; специфікацію № 87 від 12 листопада 2014 року; контракт № 1/2014 від 07 лютого 2014 року; ветеринарні свідоцтва ЕРД-00 № 492376 від 13 листопада 2014 року; сертифікат походження товару РL/МF/АК 0339355 від 12 листопада 2014 року; сертифікат якості від 12 листопада 2014 року.

Так, заявлена митна вартість товару по вантажній митній декларації № 205070000/2014/049795 від 13 листопада 2014 року у відповідності до інвойсу № FSE-117/14/SZ від 12 листопада 2014 року та специфікації № 87 від 12 листопада 2014 року склала 49600,00 польських злотих, який станом на момент подання декларації становив 4,632966 грн. за 1 польський злотий.

Не погоджуючись із визначеною декларантом митною вартістю товарів у декларації, органом доходів і зборів прийнято рішення № 205000004/2014/000244/2 про коригування митної вартості із застосуванням методу визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів.

Таким чином, прийняття контролюючим органом оскаржуваного рішення слугувало наслідком збільшення митних платежів за товари, задекларовані позивачем на загальну суму 1120,00 польських злотих, що еквівалентно в національній валюті склало - 5188,92 гривень.

Зі змісту оскаржуваного рішення контролюючого органу вбачається, що митна вартість не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операцій), оскільки документи, які подані до митного оформлення документи містять розбіжності, а саме: транспортні витрати, що заявлені в калькуляції не відповідають транспортним витратам, які зазначені у рахунку-фактурі. Разом з цим, декларантом не було подано витребуваний документ про транспортні перевезення (договір).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку про необґрунтованість застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості товару, ніж заявлений декларантом у вантажній митній декларації № 205070000/2014/049795 від 13 листопада 2014 року.

Таку позицію Волинського окружного адміністративного суду підтримав і Львівський апеляційний адміністративний суд, який здійснив перегляд цієї справи.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погоджується з висновками судів першої і апеляційної інстанцій, виходячи з наступного.

Згідно із частиною 8 статті 257 Митного кодексу України митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться відомості про митну вартість товарів та метод її визначення.

Відповідно до частини 2 статті 264 Митного кодексу України митна декларація та інші документи подаються до органу доходів і зборів в електронному вигляді з дотриманням вимог цього Кодексу або на паперових носіях. Митна декларація на паперовому носії супроводжується її електронною копією. Разом з митною декларацією органу доходів і зборів подаються рахунок або інший документ, що визначає вартість товару, та, у випадках, встановлених цим Кодексом, - декларація митної вартості. Відомості про документи, визначені частиною третьою статті 335 цього Кодексу, зазначаються декларантом або уповноваженою ним особою у встановленому порядку в митній декларації. На вимогу органу доходів і зборів декларант або уповноважена ним особа зобов'язані надати органу доходів і зборів оригінали таких документів або засвідчені в установленому порядку їх копії, якщо законодавством не передбачено подання оригіналів.

Згідно із статтею 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є:

- декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

- рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

- якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

- за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу частин першої та другої статті 53 Митного кодексу України вбачається, що Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур"" від 15 лютого 2011 року, якими запроваджено стандартні правила, а саме на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Крім того, це узгоджується з проголошеними у статті 8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності, гласності та прозорості.

В силу частини 3 статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

За нормами статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Так, контроль правильності визначення митної вартості товарів включає в себе контроль правильності обрання декларантом методу визначення митної вартості товарів.

Згідно із пунктом 2 частини 6 статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частини 1 статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до поданої ТОВ "ДОШЕ" декларації, поставка товару ввезеного на митну територію України здійснювалася на умовах CPT UA Луцьк, Україна згідно із Incoterms 2010, що відповідає укладеному між компанією "DOSSCHE" та позивачем зовнішньоекономічному контракту № 1/2014 від 07 лютого 2014 року.

Так, пунктом 6 вищевказаного контракту обумовлено, що поставка товару здійснюється автотранспортом за умовою CPT місто Луцьк згідно з Incoterms-2010. Разом з цим, умови поставки можуть бути змінено за згодою сторін контракту.

Згідно із додатком № 1 від 14 липня 2014 року та додатком № 2 від 07 серпня 2014 року до контракту № 1/2014 від 07 лютого 2014 року визначено, що у зв'язку зі змінами цін на складові продукції, яка постачається у відповідності до контракту встановлено інші ціни на умовах поставки EXW м. Сандомеж (Польща).

З урахуванням умови поставки EXW, що насамперед передбачає припинення виконання продавцем своїх зобов'язань щодо поставки в момент, коли він надав товар у розпорядження покупця на площах свого підприємства чи в іншому названому місці (на заводі, фабриці, складі, тощо), без здійснення митного очищення товару для експорту та завантаження його на будь-який приймаючий транспортний засіб.

Однак, у поданій декларації № 205070000/2014/049795 від 13 листопада 2014 року поставку товару здійснено на умовах CPT, що означає здійснення продавцем поставки товару шляхом його передання перевізнику, призначеному ним самим.

Разом з цим, продавець зобов'язаний оплатити витрати перевезення товару до названого місця призначення, що в свою чергу означає прийняття покупцем всіх ризиків та будь-яких витрат, що можуть виникнути після здійснення поставки товару у вищезазначений спосіб.

Отже, орган доходів і зборів має права вимагати від декларанта документи пов'язані зі здійсненням доставки товару до моменту завантаження у разі завантаження товару не на площах продавця, завантаження і розвантаженням товару, а також перевезення/фрахту товару, оскільки вони є складовими митної вартості товару за таких умов поставки.

Проте, судами попередніх інстанцій не було враховано вищевикладене.

З оскаржуваного рішення контролюючого органу вбачається, що митна вартість не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операцій), оскільки документи, які подані до митного оформлення документи містять розбіжності, а саме: транспортні витрати, що заявлені в калькуляції не відповідають транспортним витратам, які зазначені у рахунку-фактурі. Разом з цим, декларантом не було подано витребуваний документ про транспортні перевезення (договір).

Так, транспортні витрати, що заявлені в калькуляції на перевезення по території України нараховує 1120,00 польських злотих та по території Польщі - 1680,00 польських злотих. Розрахунок вартості перевезення здійснювався, виходячи із загальних складових витрат на 1 км.

Однак, з огляду на рахунок-фактуру № FSE-117/14/SZ від 12 листопада 2014 року транспортні витрати на перевезення по території Польщі складають 1640,00 польських злотих, а витрати по території Україні - 1160,00 польських злотих.

Таким чином, розбіжність транспортних витрат за перевезення товару по Польщі та по Україні в документах, які надано разом із декларацією є достатнім для виникнення сумнівів про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, оскільки, враховуючи розрахунок кілометражу по територіях України та Польщі, вартість транспортування повинна була збільшитись пропорційно.

На виконання вимог органу доходів і зборів позивачем витребуваний документ, зокрема договір про транспортні перевезення надано не було, що слугувало прийняттю оскаржуваного рішення.

Разом з цим, слід зазначити, що в матеріалах справи вказаний документ також відсутній.

Крім цього, колегія суддів Вищого адміністративного суду України звертає увагу на те, що в специфікації № 87 та рахунку-фактурі № FSE-117/14/SZ від 12 листопада 2014 року до контракту № 1/2014 від 07 лютого 2014 року вартість за одиницю товару Піггімакс 25 % концентрат для поросят № 5220, який заявлено за умовами поставки CPT складає 2,340 PLN.

Проте, згідно із додатком № 1 від 14 липня 2014 року до контракту № 1/2014 від 07 лютого 2014 року вартість за одиницю товару Піггімакс 25 % концентрат для поросят № 5220, який заявлено за умовами поставки EXW складає 2,500 PLN, а в додатку № 2 від 07 серпня 2014 року до контракту № 1/2014 від 07 лютого 2014 року за аналогічний товар визначена за умовами поставки EXW - 2,420 PLN.

Враховуючи, що за умовами поставки EXW митна вартість товару складається лише із вартості безпосередньо самого товару, то заявлена декларантом митна вартість у сумі 2,340 PLN за умовами поставки CPT підлягає підтвердженню числових значень її складових.

Слід зазначити, що в оскаржуваному рішенні контролюючого органу вказано, що за результатами проведеної процедури консультації з декларантом досягнуто згоди стосовно застосування методу визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів.

З огляду на наведене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що суди попередніх інстанцій передчасно прийшли до висновку про задоволення адміністративного позову ТОВ "ДОШЕ".

Враховуючи викладене, судами першої та апеляційної інстанцій не з'ясовано обставини справи, що мають значення для правильного її вирішення, що є порушенням статей 159, 195 Кодексу адміністративного судочинства України.

При встановленні наведених фактів судами першої та апеляційної інстанцій порушені норми матеріального та процесуального права, які призвели до прийняття необґрунтованого судового рішення і не можуть бути перевірені та усунуті судом касаційної інстанції.

За встановленим частиною другою статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України правилом, підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки для вирішення цього спору необхідно встановлювати нові обставини, чого відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України не може робити суд касаційної інстанції, справу необхідно направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 222, 223, 227, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Волинської митниці Державної фіскальної служби задовольнити частково.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 13 березня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2015 року скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді М. О. Сорока

Т. А. Чумаченко