Справа № 513/663/15-а
Суддя: Жук С.І.
Дата ухвалення: 2015-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2015 р. Справа № 513/663/15-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Смірнова І.О.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -Жука С.І.
судді - Потапчука В.О.
судді - Шеметенко Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області на постанову Саратського районного суду Одеської області від 20 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії, -

встановиЛА:

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії.

Суд першої інстанції своєю постановою від 20 липня 2015 року адміністративний позов ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області задовольнити частково.

Визнав неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області щодо відмови ОСОБА_4 включити суму індексації заробітної плати і матеріальну допомогу на оздоровлення до заробітної плати для призначення пенсії.

Зобов'язав Управління Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області здійснити належним чином розрахунок пенсії ОСОБА_4, включивши суму індексації заробітної плати і матеріальну допомогу на оздоровлення до заробітної плати для призначення пенсії.

В іншій частині позовних вимог - відмовив.

Управління Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області не погодившись з постановою суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги Управління Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, або у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали та доводи апелянта в межах апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 є інвалідом другої групи довічно і звільнена з посади головного спеціалісту відділу контролю якості сільськогосподарської продукції та декларування Державної інспекції сільського господарства в Одеській області за власним бажанням, у зв'язку з виходом на пенсію державного службовця, відповідно до статті 38 Кодексу законів про працю України, з 21.08.2014 року.

З 01 вересня 2014 року управлінням Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області відповідно до частини 3 статті 45 Закону України від 09.07.2003 року "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" ОСОБА_4 було призначено пенсію в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу" у розмірі 70 відсотків суми її заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

У зв'язку з чим, до Пенсійного фонду України в Саратському районі позивачка надала довідки, затверджені постановою правління Пенсійного фонду України від 04.02. 2011 року № 15-1, про складові заробітної плати (посадовий оклад, надбавки за ранг, або кваліфікаційні класи, або класний чин, або спеціальні звання, або дипломатичний ранг, надбавка (винагорода) за вислугу років), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" - інші виплати 14223 гривні 39 копійок: матеріальна допомога на оздоровлення - 2437 гривень; індексація заробітної плати - 11786 гривень 39 копійок.

Довідку про розмір інших виплат, зокрема, матеріальної допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально - побутових питань, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу", та з яких сплачено страхові внески, а з 01 січня 2011 року - єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до ч.2ст. 33 Закону України «Про державну службу», заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Відповідно до ч.6ст. 33 Закону України «Про державну службу», державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.

Відповідно до ч.7ст. 33 Закону України «Про державну службу», умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно статті 2 Закону України «Про оплату праці», який є загальним законом та розповсюджує свою дію в тому числі на визначення заробітної плати державних службовців, структура заробітної плати складається з основної, додаткової та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-ІVне містить визначення заробітної плати, на підставі якої здійснюється розрахунок пенсії. Із змісту статті 40 вказаного Закону вбачається, що з середньої заробітної плати (доходу) повинні бути сплачені страхові внески.

Пунктом 1Постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2000 р. № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» встановлено, що розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг або кваліфікаційні класи, класний чин або спеціальні звання, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право па даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі. Середньомісячна сума зазначених виплат за 24 або 60 календарних місяців визначається шляхом ділення загальної суми цих виплат за 24 календарні місяці роботи підряд перед зверненням за пенсією чи за 60 календарних місяців роботи підряд відповідно на 24 або на 60.

Отже, чинне законодавство як загальне, так і спеціальне, відносить до складу заробітної плати також інші виплати. При цьому слід врахувати, що надбавки, запроваджені нормативно-правовими актами, матеріальна допомога належать до додаткових видів грошового забезпечення й приймаються в розрахунок при нарахуванні пенсії лише особам, які отримували такі надбавки під час перебування на державній службі та були звільнені зі служби після їх запровадження.

Отже, надбавки, запроваджені нормативно-правовими актами, та матеріальна допомога належать до додаткових видів грошового забезпечення і мають прийматися в розрахунок при нарахуванні пенсії позивачеві, оскільки були запроваджені із вступом в силу Закону України «Про державну службу», тобто 28.12.1993 року.

Таким чином, позивач отримувала такі надбавки під час перебування на державній службі та була звільнена зі служби після їх запровадження.

Отже, неврахування відповідачем складових заробітної плати, на підставі якої встановлюється пенсія, здійснюється перерахунок пенсії, запроваджених нормативно-правовими актами, які фактично виплачувались державним службовцям під час проходження ними державної служби, не відповідає правовим актам вищої юридичної сили -Закону України «Про державну службу», Закону України «Про оплату праці», а також Постанові Кабінету Міністрів України від 31 травня 2000 р. № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії», на яку посилається відповідач в обґрунтування відмови.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року та від 28 травня 2013 року, яка відповідно до ч. 1ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

У відповідності до ч.1, ч.2ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав у встановлений ст. 99 КАСУ строк, тому не може прийняти до уваги клопотання представника відповідача залишити адміністративну позовну заяву без розгляду.

На підставі матеріалів справи та оцінки представлених доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії - підлягають частковому задоволенню.

Розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що судом першої інстанції повно і всебічно досліджено обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначено характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Отже судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області, - залишити без задоволення.

Постанову Саратського районного суду Одеської області від 20 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням до Вищого адміністративного суду України в порядку статті 212 КАС України.

Головуючийсуддя С.І. Жук
суддя В.О. Потапчук
суддя Л.П. Шеметенко