Справа № 22-а/0690/1767/11
Суддя: Гансецька І. А.
Дата ухвалення: 2011-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Житомирської області
Справа № 22-а/0690/1767/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2011 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Гансецької I.A.

суддів: Микитюк О.Ю., Товянської О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Коростень Житомирської області на постанову Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 11 листопада 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради, Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради в м.Житомирі, та управління Пенсійного фонду України в м.Коростень про визнання дій неправомірними та стягнення коштів,-

в с т а н о в и л а :

Позивач звернулась до суду із позовом до Управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради, Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради в м.Житомирі, та управління Пенсійного фонду України в м.Коростень . Просила визнати неправомірними дії відповідачів у неправильному нарахуванні коштів та стягнути з них недоплачені кошти, виплата яких передбачена ст.ст.37, 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 01.12.2007 по 01.12.2008р.

Постановою Коростенського міськрайонного суду від 11.11.2009 року позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії відповідачів. Стягнуто з УПСЗН Коростенської міської ради на користь позивача кошти, передбачені ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі 1263,40 грн. за період з 01.06.2008 року по 01.12.2008 року та з управління Пенсійного фонду України в м.Коростень на користь позивача кошти відповідно до вимог ст.39 зазначеного Закону 7226,50 грн. за період з 01.12.2007 по 31.12.2007року та з 01.06.2008 по 01.12.2008 року.

В апеляційній скарзі УПФ України в м.Коростень Житомирської області просить скасувати постанову. Апелянт посилається на те, що він є неналежним відповідачем і згідно вимог ст.63 Закону України № 796-12 фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, у тому числі і підвищення до пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на території радіоактивного забруднення, здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України. Кошти Пенсійного фонду України не включаються до складу Державного бюджету України. Розрахунки конкретних компенсацій та надбавок зроблено відповідно до положень Постанови КМУ №836 від 26.07.1996р. та №1 від 03.01.2002 р. , тому управління проводить безпосередню їх виплату в межах даних розрахунків та виділених з державного бюджету грошових коштів.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач є непрацюючим пенсіонером і має статус потерпілої від аварії на ЧАЕС 3-ї категорії, яка постійно проживає на території зони гарантованого добровільного відселення.

Частиною 1 ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в чинній на час існування спірних правовідносин редакції встановлено, що громадянам, які проживають на території зони гарантованого добровільного відселення виплачується щомісячна грошова допомога у звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва в розмірі 40 процентів від мінімальної заробітної плати.

Частиною 2 ст.39 цього Закону, в чинній на час існування спірних правовідносин редакції передбачено, що пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають у зоні гарантованого добровільного відселення, підвищуються у розмірах, визначених ч. 1 ст.39 Закону, тобто на дві мінімальних заробітних плати.

У період, за який заявлені вимоги про стягнення допомоги та доплати до пенсії, розміри мінімальної заробітної плати постійно змінювались. Водночас, розміри допомоги і доплати були сталими і здійснювались на підставі Постанови КМ України «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 26.07.1996 року № 836.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції з огляду на загальні засади пріоритету законів над підзаконними нормативними актами обґрунтовано визнав, що при визначенні розміру згаданих виплат застосуванню підлягають саме ст. 37,39 Закону, а не постанова Кабінету Міністрів України № 836.

Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік від 16.05.2008року № 279-УІ дію ч.1 ст. 37 та ч.2 ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зупинено на 2008 рік в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати.

Рішенням Конституційного суду України від 22.05.2008 року №10-рп/2008 зупинення дії положень ст.ст.37,39 Закону України № 796-ХІІ, передбачене пунктом 28 розділу II Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано визнав неправомірними дії відповідачів по застосуванню Постанови КМ України № 836 в частині визначення позивачу розміру виплат відповідно до вимог ст.ст. 37,39 Закону №796-ХІІ.

Разом з тим, судом встановлено, що позивач звернулась до суду з даним позовом 08.01.2009 року і просила стягнути з відповідача недоплачені кошти за період з 01.12.2007 року.

Відповідно до вимог ст.99 КАС України, в редакції, що діяла на момент розгляду справи, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлювався строк в один рік.

Згідно ст.102 КАС України пропущений з поважних причин процесуальний строк може бути поновлений за клопотанням особи, яка бере участь у справі. Клопотання про поновлення строку звернення до суду позивач не заявляла.

Трудове законодавство і, зокрема, приписи ст.233 КЗпПУ до спірних правовідносини не застосовуються.

Також, суд першої інстанції, задовольняючи вимоги про стягнення недоплачених коштів, помилково виходив з того, що стягнення у визначеній позивачем грошовій сумі підлягають задоволенню, оскільки такі виплати не були йому нараховані, а суд не може перебирати на себе функцію здійснення перерахунку та нарахування коштів замість органу, якому надані такі повноваження.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що постанова ухвалена із порушенням норм процесуального права, а тому її належить скасувати і ухвалити нову постанову про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205,207, 212 КАС України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Коростень Житомирської області задовольнити частково.

Скасувати постанову Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 11 листопада 2009 року в частині стягнення з управління Пенсійного фонду України в м.Коростень Житомирській області недоплачених коштів, передбачених ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі 7226,50 грн. за період з 01.12.2007 по 31.12.2007року та з 01.06.2008 по 01.12.2008року.

Ухвалити в цій частині нову постанову.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в м.Коростень Житомирській області нарахувати та забезпечити виплату ОСОБА_1 недоплачених коштів, передбачених ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 22.05.2008 по 31.12.2008року з урахуванням виплачених коштів.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий:

Судді: