Справа № 820/10184/15
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2015-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

10 листопада 2015 р. № 820/10184/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Зінченка А.В.

При секретарі Алавердян Е.А.

За участі:

Представника позивача ОСОБА_1

Представника відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправним та скасування наказу і рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, фізична особа - підприємець ОСОБА_4 , звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просила суд визнати протиправним та скасувати наказ в.о. начальника Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м, Харкова ДФС у Харківській області від 11.09.2015року № 322 про проведення фактичної перевірки Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 та визнати протиправним та скасувати рішення в.о. начальника Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова ДФС у Харківській області про застосування умовного адміністративного арешту майна фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 від 14 вересня 2015 року № 2861/10/20-30-17-01-14.

Позивач вважає наказ на проведення фактичної перевірки та рішення про застосування умовного адміністративного арешту необґрунтованими та незаконними.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, позов просив задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечували та вказали що дії ДПІ є законними, обґрунтованими, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи.

Матеріалами справи підтверджено, що на адресу Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області надійшла заява громадянки ОСОБА_5 (вх. №17/Т від 09.09.2015), яка містила інформацію про порушення ФО-П ОСОБА_4 вимог законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин працівниками (найманими особами).

Враховуючи наявність обставини, визначеної підпунктом 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 Кодексу, керівником контролюючого органу, прийнято рішення про проведення фактичної перевірки ФО-П ОСОБА_4, яке оформлене наказом від 11.09.2015 №322.

Суд зазначає, що Постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 №160 створено Державну фіскальну службу України як центральний орган виконавчої влади внаслідок реорганізації Міністерства доходів і зборів України шляхом перетворення.

Відповідно до п.1 Положення про Державну фіскальну службу України затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 № 236, Державна фіскальна служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якої спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України і який реалізує державну податкові політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, державну політику у сфері боротьби правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавств з питань сплати єдиного внеску.

Наказом «Про початок діяльності Державної фіскальної служби України» від 18.07.2014 року №2 зобов'язано територіальним органам Міндоходів забезпечити виконання функцій та завдань Міндоходів, що перейшли до Державної фіскальної служби України.

З 01.01.2015 набрав чинності Закон України від 28 грудня 2014 року №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», пунктом 3 «Прикінцевих положень» якого встановлено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або вимогами Кримінального процесуального кодексу України.

При цьому, зазначене обмеження не поширюється, зокрема з 1 січня 2015 року на перевірки суб'єктів господарювання, що ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари; на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість.

Фактична перевірка була ініційована з питання дотримання Позивачем законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами). У відповідності до положень пункту 80.6 ст.80 Кодексу під час проведення фактичної перевірки в частині дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), в тому числі тим, яким установлено випробування, перевіряється наявність належного оформлення трудових відносин, з'ясовуються питання щодо ведення обліку роботи, виконаної працівником, обліку витрат на оплату праці, відомості про оплату праці працівника. Отже, в ході перевірки досліджується питання повноти нарахування податку на доходи фізичних осіб, а наслідком такої перевірки може бути визначення платнику податків податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб.

Таким чином, обмеження встановлені Законом №71 не поширюються на проведення контролюючим органом таких перевірок.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що наказ №322 від 11.09.2015 року прийнято з дотриманням законодавчо визначеної процедури призначення фактичної перевірки, з зазначенням належних підстав для її призначення та дотриманням обовязкових умов для її проведення.

Щодо вимоги позивача про скасування рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна від 14.09.2015 року №2861/10/20-30-17-01-14.

Суд вказує, що підпунктом 16.1.13, 16.1.19 п. 16.1 ст. 16, пп. 20.1.11 п. 20.1 ст. 20 Податкового Кодексу України визначено, що компетенція контролюючих органів та обовязок платників податків є необхідними умовами для забезпечення виконання приписів частини 1 статі 67 Конституції України, згідно з якою кожен зобовязаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до п.94.1 ст.94 Кодексу адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

Підпунктом 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 Кодексу України передбачено, що арешт майна може бути застосовано, якщо з'ясовується одна з таких обставин, зокрема, платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки.

Процедура допуску посадових осіб до проведення перевірки регламентована статтею 81 Кодексу і однаково застосовується як для документальних, так і для фактичних перевірок.

Згідно п.81.1 ст.81 Кодексу, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення фактичної перевірки за наявності підстав для її проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи; платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Суд зазначає, що непред'явлення або не надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки (абзац 5 п.81.1 ст.81 Кодексу).

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється.

Дана норма Кодексу визначає лише обов'язкові реквізити щодо оформлення направлення на проведення фактичної перевірки, жодної вимоги щодо порядку складання наказу на проведення фактичної перевірки положення п.81.1 ст.81 Кодексу не містять, а відтак і не визначає такої підстави для не допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки - як порушення вимог оформлення наказу на проведення такої перевірки.

Матеріалами справи підтверджено, що при виході посадових осіб ДПІ 14 вересня 2015 року для проведення фактичної перевірки ФО-П ОСОБА_4 за адресою провадження господарської діяльності (м. Харків, вул. Клочківська, 65 (3 поверх супермаркету «Рост») уповноваженою особою Позивача ОСОБА_6 відмовлено їм у допуску до проведення фактичної перевірки. Довірена особа Позивача відмовилася від отримання копії оскаржуваного наказу та ознайомлення з направленнями про проведення перевірки.

Відповідно до положень підпункту 81.2 статті 81 Кодексу, у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових") осіб контролюючого органу до проведення перевірки складається акт, який засвідчує факт відмови.

Факт відмови від допуску посадових осіб Відповідача до проведення фактичної перевірки засвідчено актом від 14.09.2015 №306/1701/306441072, який отримано уповноваженою особою ОСОБА_6 про що свідчить її підпис на примірнику даного акту.

Таким чином, Позивачем було відмовлено в допуску фахівців ДПІ до проведення фактичної перевірки, з порушенням вимог статті 81 Кодексу, що підтверджує правомірність та законність прийняття керівником ДПІ рішення про застосування адміністративного арешту майна ФО-П ОСОБА_4В від 14.09.2015 №2861/10/20-30-17-01- 14.

Тобто, Позивачем було відмовлено в допуску посадових осіб ДПІ до проведення фактичної перевірки, з порушенням вимог ст. 81 Кодексу, що підтверджує на думку суду, правомірність та законність прийняття рішення про застосування адміністративного арешту майна.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що наказ ГУ Міндоходів у Харківській області від 11.09.2015 року №322 та рішення від 14.09.2015 року №2861/10/20-30-17-01-14 про застосування адміністративного арешту прийняті у відповідності до норм чинного законодавства, а також на підставі і у межах повноважень та у спосіб, передбачених Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Вирішуючи спір, суд бере до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем надано суду докази правомірності своїх дій.

А тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача є документально та нормативно не обґрунтованими, не законними, не правомірними, а тому не підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2-4, 9, 11, 69-71, 94, 128, 159, 160163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправним та скасування наказу і рішення відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанову у повному обсязі виготовлено 12 листопада 2015 року.

Суддя А.В. Зінченко