Справа № 817/3829/13-а
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2015-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2015 року м. Київ К/800/13586/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Черпіцької Л.Т.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою Державної фінансової інспекції в Житомирській області на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2013 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2014 року у справі №817/3829/13-а за позовом Управління земельних відносин виконавчого комітету Рівненської міської ради до Державної фінансової інспекції в Житомирській області про визнання протиправними дій, скасування розпорядження та вимоги, -

в с т а н о в и л а:

Управління земельних відносин виконавчого комітету Рівненської міської ради звернулось до суду з позовом до Державної фінансової інспекції в Житомирській області про визнання протиправними дій відповідача щодо формування висновків в акті ревізії від 09.09.2013 №06-07-09/080, скасування розпорядження відповідача від 08.10.2013 № 101 «Про зупинення операцій з бюджетними коштами», скасування вимоги відповідача від 08.10.2013 № 06-07-17/7347 «Про усунення порушень, виявлених ревізією фінансово-господарської діяльності Управління земельних відносин виконавчого комітету Рівненської міської ради».

Позовні вимоги мотивовано протиправністю вимоги від 08.10.2013 № 06-07-17/7347 як такої, що винесена на підставі хибних висновків акту ревізії щодо порушення позивачем: вимог земельного законодавства в частині не вжиття заходів щодо стягнення з орендарів недоотриманої орендної плати за землю; вимог бюджетного законодавства в частині безпідставного покриття витрат Рівненської міської ради; вимог трудового законодавства в частині безпідставної виплати премії власному працівнику.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2014 року, позов задоволено частково: визнано протиправною та скасовано вимогу Державної фінансової інспекції у Житомирській області «Про усунення порушень, виявлених ревізією фінансово-господарської діяльності Управління земельних відносин виконавчого комітету Рівненської міської ради» від 08.10.2013 №0607-17/7347.

У поданій касаційній скарзі Державна фінансова інспекція в Житомирській області із посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального та матеріального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Державною фінансовою інспекцією України проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Управління земельних відносин виконавчого комітету Рівненської міської ради за 2011-2012 та з 01.01.2013 по 01.08.2013, за результатами якої складено акт ревізії від 09.09.2013 № 06-07-09/080.

За змістом акта ревізії Інспекція дійшла висновку про порушення позивачем вимог земельного законодавства в частині не вжиття заходів щодо стягнення з орендарів орендної плати за землю; вимог бюджетного законодавства в частині безпідставного покриття витрат Рівненської міської ради; вимог трудового законодавства в частині безпідставної виплати премії та матеріальної допомоги власному працівнику.

На підставі акту ревізії Державною фінансовою інспекцією у Житомирській області на адресу позивача направлено вимогу «Про усунення порушень, виявлених ревізією фінансово-господарської діяльності Управління земельних відносин виконавчого комітету Рівненської міської ради» від 08.10.2013 №06-07-17/7347, за змістом якою вимагалось у позивача:

опрацювати матеріали ревізії та вжити заходи щодо усунення виявлених порушень, розглянути питання, щодо притягнення до відповідальності осіб, зазначених в акті ревізії, з вини яких допущено порушення, про що видати відповідні накази. Привести ведення бухгалтерського обліку управління відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (пункти 1-2 Вимоги);

вжити заходів щодо стягнення до бюджету м. Рівного несплаченої орендної плати (пункти 3, 4 Вимоги);

відобразити в обліку дебіторську заборгованість по взаєморозрахункам з Рівненською міською радою та вжити заходів щодо стягнення коштів в сумі 1717,72 грн. (пункт 5 Вимоги);

стягнути зайво виплачену працівнику премію, матеріальну допомогу, компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку в сумі 1624,64 грн. Провести перерахунок та відповідні взаємозвірки щодо сум внесків до Фонду та повернути зайво сплачені кошти в сумі 589,72грн. (пункт 6 Вимоги);

в подальшому дотримуватись вимог бюджетного законодавства (пункт 7 Вимоги).

Також, розпорядженням відповідача від 08.10.2013 № 101 зупинено операції позивача з бюджетними коштами.

Вважаючи дії посадових осіб відповідача щодо формування у акті ревізії зазначених висновків незаконними, вказуючи на протиправність розпорядження відповідача від 08.10.2013 № 101 «Про зупинення операцій з бюджетними коштами» та вимоги «Про усунення порушень, виявлених ревізією фінансово-господарської діяльності Управління земельних відносин виконавчого комітету Рівненської міської ради» від 08.10.2013 №06-07-17/7347, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив хибності висновків акту ревізії від 09.09.2013 №06-07-09/080 про порушення позивачем вимог земельного, трудового та бюджетного законодавства.

Колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, погоджується з вказаними висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Щодо висновків Інспекції про порушення позивачем вимог земельного законодавства в частині не вжиття заходів щодо стягнення з орендарів орендної плати за землю, колегія суддів вказує наступне.

За змістом акта ревізії, посадові особи Державної фінансової інспекції в Житомирській області, посилаючись на той факт, що відповідно до пунктів 2.1.7, 2.1.8 Положення про управління земельних відносин, затвердженого рішенням Рівненської міської ради від 30.03.2004 року № 770, до повноважень управління входить контроль за справлянням плати за землю та орендної плати за землю, вжиття заходів до боржників відповідно до законодавства та представлення інтересів Рівненської міської ради та її виконавчого комітету правоохоронних органах і судах з питань примусового стягнення плати за оренду землі, розірвання договорів оренди землі та інших земельних спорів у межах дії чинного законодавства, посадові особи Державної фінансової інспекції в Житомирській області, вказали на бездіяльність Управління земельних відносин виконавчого комітету Рівненської міської ради, що виявилась у не вжитті заходів по стягненню в судовому порядку з орендарів недоотриманої орендної плати.

Відповідно до частини третьої статті 2 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" порядок проведення органом державного фінансового контролю державного фінансового аудиту, інспектування та перевірок державних закупівель установлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 50 Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 №550, за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав контролюючі органи вживають заходів для забезпечення: притягнення до адміністративної, дисциплінарної та матеріальної відповідальності винних у допущених порушеннях працівників об'єкту контролю; порушення перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства; звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства; застосування заходів впливу за порушення бюджетного законодавства.

Вказані вимоги Порядку кореспондуються з пунктом 10 статті 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" відповідно до якого органу державного фінансового контролю надається право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Разом із тим, пунктом 19 Порядку проведення інспектування встановлено, що якщо під час ревізії виявлено факти порушення законодавства, вжиття заходів щодо яких не належить до компетенції контролюючого органу (зокрема, з питань обігу готівки, валютних операцій, формування об'єкта та/або бази оподаткування, ціноутворення, управління державним майном, дотримання антимонопольного законодавства та інших), посадові особи контролюючого органу невідкладно письмово повідомляють про це керівнику контролюючого органу чи його заступнику, які забезпечують інформування відповідних державних органів про такі факти.

За змістом підпунктів 14.1.136 та 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Плата за землю - загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до статті 41 Податкового кодексу України контролюючими органами щодо податків, які справляються до бюджетів є органи державної податкової служби, а також стосовно законодавства контроль за дотриманням якого покладається на органи державної податкової служби.

Згідно з пунктом 41.5 статті 41 Податкового кодексу України органами стягнення є виключно органи державної податкової служби, які уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу, а також державні виконавці в межах своїх повноважень.

Враховуючи викладене, з огляду на встановлене у статті 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" право органу державного фінансового контролю пред'являти вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства лише з питань збереження і використання державної власності та фінансів та, відповідно, звертатися до суду у разі незабезпечення виконання вимоги щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства саме з питань збереження і використання активів, а також зважаючи на межі компетенції органів державної податкової служби (органів доходів і зборів) як органу, який здійснює контроль за дотриманням вимог податкового законодавства, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується із позицією судів попередніх інстанцій щодо протиправності вимоги органу державного фінансового контролю в частині, яка сформована за результати здійснення контролю за дотриманням відповідачем податкового законодавства.

Щодо висновків Інспекції про порушення позивачем вимог бюджетного законодавства в частині безпідставного покриття витрат Рівненської міської ради, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом акта ревізії Інспекцією встановлено, що на виконання заходів щодо забезпечення зустрічі та супроводу заступника мера міста Ашдод (Ізраїль) до аеропорту «Бориспіль» Управлінням понесено фактичних видатків в загальній сумі 1717,72 грн., в тому числі видатків на паливо-мастильні матеріали в сумі 1657,72 грн. та видатків на відрядження водія управління земельних відносин ОСОБА_2 в сумі 60,00 грн. На думку відповідача, Управлінням здійснено покриття витрат Рівненської міської ради за рахунок коштів загального фонду незаконно, без встановлених на те бюджетних асигнувань.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що розпорядженнями міського голови від 06.09.2012 № 626-рк «Про відрядження ОСОБА_3» та від 10.09.2012 № 638-рк «Про відрядження ОСОБА_3», на підставі яких видані накази начальника управління земельних відносин ОСОБА_4 від 06.09.2012 № 9 «Про відрядження ОСОБА_2.» та від 10.09.2012 № 10 ««Про відрядження ОСОБА_2», зазначено: «Відрядити ОСОБА_3, начальника відділу міжнародних зв'язків, 8, 11 вересня 2012 року до міста Київ для зустрічі (супроводу) заступника мера міста Ашдод (Ізраїль) в аеропорт «Бориспіль». Поїздка відбудеться службовим автомобілем управління земельних відносин, ЗАЗ ТF69YO, державний номер НОМЕР_1. Водій - ОСОБА_2.

Розпорядженням міського голови від 26.06.2006 №1127-р «Про встановлення обмежень на користування мобільним зв'язком та службовим автотранспортом» затверджено Порядок користування легковими автомобілями посадовими особами міської ради та її виконавчих органів.

Згідно з пунктом 4 Порядку користування легковими автомобілями посадовими особами міської ради та її виконавчих органів користування легковими автомобілями у вихідні дні, відрядження на автомобілі за межі Рівненської області на відстані більше 200 км. здійснюється за письмовим розпорядженням міського голови в кожному окремому випадку.

Відповідно до частини першої статті 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Згідно з статтею 54 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та пункту 1 Положення про управління земельних відносин Управління є виконавчим органом міської ради, підзвітним та підконтрольним їй. У своїй діяльності Управління підпорядковується виконавчому комітету Рівненської міської ради, міському голові, його першому заступнику.

З огляду на викладене, зважаючи на обов'язковість виконання позивачем розпоряджень міського голови, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій щодо правомірності дій Управління в частині здійснення видатків на виконання заходів щодо забезпечення зустрічі та супроводу заступника мера міста Ашдод (Ізраїль) до аеропорту «Бориспіль» за кошти загального фонду.

Щодо висновку Інспекції про порушення позивачем вимог трудового законодавства в частині безпідставної виплати премії та матеріальної допомоги власному працівнику, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом акта ревізії, відповідач вважає, що оскільки розпорядженнями міського голови від 25.02.2013 № 122-р «Про преміювання працівників за підсумками роботи за січень 2013» та від 25.03.2013 № 192-р «Про преміювання працівників за підсумками роботи за лютий 2013 року» встановлено максимальний розмір премії для працівників Управління на рівні 50% від посадового окладу, виплата позивачем премії водію Управління у розмірі більшому, аніж 50% від посадового окладу, є незаконною.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що зазначені розпорядження міського голови прийняті на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів», яка регулює умови оплати праці посадових осіб місцевого самоврядування.

Порядок оплати інших працівників Управління, зокрема водія, врегульовано наказом Міністерства праці України від 02.10.1996 № 77 «Про умови оплати праці робітників, зайнятих обслуговуванням органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та їх виконавчих органів, органів прокуратури, судів та інших органів», яким надано право керівнику в межах установлених фондів оплати праці та граничної чисельності працівників (п.п.ж) визначати робітникам розмір премії залежно від їхнього вкладу в кінцеві результати роботи. При цьому, конкретний розмір премії робітників граничним розмірам не обмежується.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що преміювання водія Управління ОСОБА_5 здійснено позивачем на підставі відповідних розпоряджень керівника Управління.

За вказаних обставин, колегія суддів вказує на обґрунтованість висновку судів попередніх інстанцій щодо безпідставності тверджень відповідача про порушення Управлінням вимог трудового законодавства в частині виплати премії власному працівнику.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для часткового задоволення позову.

Погоджуючись із позицією судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для частково задоволення позову, колегія суддів також вважає за необхідне зазначити наступне.

Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011 у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, її визначено як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України та який входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (пункт 1 цього Положення).

Держфініспекція утворена шляхом реорганізації Головного контрольно-ревізійного управління України відповідно до Указу Президента України від 09 грудня 2010 року № 1085/2010.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, встановлено, що головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно, виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Пункт 7 статті 10 Закону «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» закріплює право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Процедуру проведення інспектування в міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували в період, який перевіряється) кошти з бюджетів всіх рівнів, державних фондів або використовують (використовували у період, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), а на підставі рішення суду - в інших суб'єктів господарювання визначає Порядок проведення інспектування державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 №550.

За правилами пункту 2 зазначеного Порядку інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об'єкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб.

За змістом частини шостої статті 2 Закону «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» порядок проведення Держфінінспекцією державного фінансового аудиту та інспектування встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, за правилами пунктів 45, 46 Порядку проведення інспектування у міру виявлення ревізією порушень законодавства посадові особи органу державної контрольно-ревізійної служби, не чекаючи закінчення ревізії, мають право усно рекомендувати керівникам об'єкта контролю невідкладно вжити заходів для їх усунення та запобігання у подальшому. Якщо ж вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, контролюючим органом у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об'єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Згідно з пунктом 50 цього Порядку за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав контролюючі органи вживають заходів для забезпечення, зокрема, звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства.

На підставі наведеного колегія суддів вказує на наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання.

У справі, яка розглядається, Інспекція пред'явила вимогу, якою, зокрема, вимагається від позивача вжити заходів щодо стягнення недоотриманих коштів орендної плати; вжити заходів щодо стягнення з осіб, винних у безпідставних виплатах коштів, шкоду у порядку та розмірі встановленому статей 130-136 Кодексу законів про працю України.

Предметом заявленого у справі позову є оскарження зазначеної вимоги з підстав неправомірності висновку Інспекції про наявність з боку позивача порушень земельного, трудового та бюджетного законодавства взагалі. Сума збитків, що визначені Інспекцією, та необхідність їх відшкодування за умови наявності самих порушень, позивачем не оспорюється.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень , крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового оскарження.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктами владних повноважень щодо оскарження його рішень, у тому числі правових актів індивідуальної дії.

Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави дійти висновку, що обов'язкова до виконання вимога державної фінансової інспекції в частині встановлення порушень законодавства, виявлених ревізією та шляхів їх усунення, є правовим актом індивідуальної дії суб'єкта владних повноважень, а отже може бути оскаржена до суду.

При цьому, правильність обчислення збитків перевіряє суд, який розглядає позов органу державного фінансового контролю про їх стягнення.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 15 квітня та 13 травня 2014 року (справи №№ 21-40а14, 21-89а14 відповідно) та у поставної від 20 січня 2015 року у справі №21-603а14.

Відповідно до положень статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що позивачем вимога від 08.10.2013 № 06-07-17/7347 оскаржується з мотивів хибності висновків акту ревізії щодо порушення Управлінням вимоги земельного, трудового та бюджетного законодавства та той факт, що позивачем не ставилось питання щодо протиправності вимоги саме з мотивів розміру збитків, що були, за посиланням органу державного фінансового контролю, заподіяні державі, колегія суддів погоджується із позицією судів попередніх інстанцій щодо протиправності оскаржуваної вимоги як такої, що сформована на підставі хибних висновків щодо недотримання позивачем вимог законодавства.

Доводи касаційної скарги висновків суду першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій дана вірно, порушень норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень судами не допущено.

Відповідно до частини третьої статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Житомирській області відхилити, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2013 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута в порядку статей 235-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: