Справа № 826/15877/15
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2015-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

24 вересня 2015 року 15:47 № 826/15877/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шулежка В.П.,

за участю секретаря судового засідання Суховій О.В.,

за участю сторін:

представник позивача - Карлін О.В.,

представник відповідача - Кривенко В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом приватного підприємства «Блок Баг Сістемс» до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києвіпро визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось приватне підприємство «Блок Баг Сістемс» (надалі - ПП «Блок Баг Сістемс», позивач) до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві (надалі - ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві, відповідач) про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення від 08.07.2015 № 2, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 1 158 333,00 грн., та нараховано штрафні санкції у розмірі 579 167 грн.

Свої позовні вимоги ПП «Блок Баг Сістемс» обґрунтовує тим, що висновки акту перевірки, на підставі яких винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення, не відповідають дійсним обставинам справи та нормам чинного законодавства, і тому позивач вважає прийняте рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Позивач зазначає, що при проведенні перевірки ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві не аналізувало фінансово-господарську діяльність позивача, а лише використала висновки довідки про результати проведення зустрічної звірки його контрагента, діяльність якого жодним чином не впливає на формування податкового кредиту та валових витрат позивача у періоді, що перевірявся.

Зокрема, позивач зазначає, що первинні бухгалтерські документи, отримані від ТОВ «Техпром-Буд» відповідають вимогам закону та мають усі необхідні реквізити. Таким чином, зазначені суми по податкових накладних правомірно включені позивачем до податкового кредиту відповідного періоду.

Під час здійснення господарських операцій контрагент позивача мав належну й необхідну цивільну правоздатність, чинну державну реєстрацію, реєстрацію платника податків та не був позбавлений прав та не мав обмежень укладати будь-які договори у відповідності з діючим законодавством України.

Крім того, отримані товари і послуги (виконані роботи), які були придбані під час виконання договорів щодо надання послуг, укладених ПП «Блок Баг Сістемс» з його контрагентом, використовувались у подальшій господарській діяльності позивача.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі з підстав, зазначених у письмових запереченнях, пояснив суду, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте відповідачем з підстав та у межах повноважень, визначених чинним законодавством України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено наступне.

ПП «Блок Баг Сістемс» зареєстроване ДПА Печерського району у місті Києві, за номером 1016576 від 26.12.2005 р. Код за .

ПП «Блок Баг Сістемс» взято на податковий облік в ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві 28.12.2005р. за номером 39965.

Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість від 28.10.2011р. № 200006992 позивача зареєстровано платником ПДВ в ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві. Індивідуальний податковий номер платника ПДВ: 51.

ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПП «Блок Баг Сістемс» () з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських відносин з ТОВ «Техпром-Буд» (код за ), ПАТ «Херсонський КХП» (код за ЄДРПОУ 0952367), ДП «Говерла» () за період жовтень 2014 року.

За результатами перевірки складено Акт документальної позапланової виїзної перевірки від 24.06.2015р. №135/26-55-02/33939104 (надалі - Акт перевірки).

Відповідно до висновків, наведених в Акті, перевіркою встановлено порушення ПП «Блок Баг Сістемс» ст.185, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.4, п.201.10 ст.201 Податкового Кодексу України, п.5 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 01.11.2011р № 1379, в результаті чого ПП «Блок Баг Сістемс» безпідставно сформовано податковий кредит за рахунок сум ПДВ по податкових накладних, отриманих від ТОВ "Техпром-Буд" у жовтні 2014 року на суму ПДВ 1 158 333,00 грн.

Висновки Акту перевірки зроблені на підставі довідки про результати проведення зустрічної звірки ТОВ «Техпром-Буд» щодо документального підтвердження по взаємовідносинам з контрагентами за серпень, вересень, жовтень 2014 року, та обґрунтовані тим, що операції між позивачем та зазначеним контрагентом є нереальними, а укладені договори є нікчемними, а отже ПП «Блок Баг Сістемс» протиправно віднесло до складу податкового кредиту суми за операціями із зазначеним контрагентом.

На підставі висновків, викладених у Акті перевірки, ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві винесено податкове повідомлення-рішення від 08.07.2015р. №2, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 1 737 555,00 грн., в тому числі за основним платежем - 1 158 388,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 579 167,00 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до ст. 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/ орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів (супутніх послуг) на митну територію України в митному режимі імпорту або реімпорту (далі - імпорт); г) вивезення товарів (супутніх послуг) у митному режимі експорту або реекспорту (далі - експорт); ґ) з метою оподаткування цим податком до експорту також прирівнюється постачання товарів (супутніх послуг), які перебувають у вільному обігу на території України, до митного режиму магазину безмитної торгівлі, митного складу або спеціальної митної зони, створених згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного кодексу України; д) з метою оподаткування цим податком до імпорту також прирівнюється постачання товарів (супутніх послуг) з-під митного режиму магазину безмитної торгівлі, митного складу або спеціальної митної зони, створених згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного кодексу України, для їх подальшого вільного обігу на території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати виписки податкової накладної.

Відповідно до п. 201.4 ст. 201 Податкового кодексу України від податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Відповідно до положень ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

У відповідності до ч.1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, законодавцем визначено підставу виникнення права у платника податку на отримання податкового кредиту, пов'язану з отриманням таким платником податку податкової накладної, оформленої належним чином із зазначенням усіх обов'язкових реквізитів, визначених Податковим кодексом України та видану суб'єктом підприємницької діяльності, зареєстрованим платником податку на додану вартість.

З матеріалів справи вбачається, що між ПП «Блок Баг Сістемс» (Замовник) та ТОВ «Техпром-Буд» (Виконавець) укладено ряд договорів щодо надання послуг.

Зокрема, відповідно до договору про надання сервісних послуг № 980/09/14 від 15.09.2014р. Замовник доручає, а Виконавець зобов'язується надати власними або залученими силами послуги з організації та здійснення інформаційно-диспетчерського обслуговування господарської діяльності Замовника, пов'язаної з фумігацією вантажів, а Замовник зобов'язується прийняти та оплатити їх відповідно до умов Договору.

На виконання цього договору контрагентом виписана податкова накладна від 30.10.2014р. №3011, між сторонами складено та підписано акт виконаних робіт №2 від 30.10.2014р. ТОВ «Техпром-Буд» надано реєстр від 30.10.2014р. з назвою суден, порту та датою заходу в порт суден за жовтень 2014р.

Відповідно до договору щодо надання послуг № 981/09/14 від 22.09.2014р. Замовник доручає, а Виконавець зобов'язується надати власними або залученими силами послуги з організації та проведення заходів щодо безпечної поведінки працівників Замовника на робочому місці, заходів з правильного поводження працівників Замовника з технологічним обладнанням, а Замовник зобов'язується прийняти послуги та оплатити їх відповідно до умов цього договору.

На виконання цього договору контрагентом виписана податкова накладна від 30.10.2014р. №3010, між сторонами складено та підписано акт виконаних робіт №1 від 30.10.2014р., ТОВ «Техпром-Буд» надано детальний звіт від 30.10.2014р. про проведену роботу.

Відповідно до договору про надання послуг №982/09/14 від 26.09.2014р. Виконавець зобов'язується на власний ризик, власними силами та засобами на підставі заявок Замовника надати останньому послуги в стоки та на умовах Договору, а Замовник зобов'язується своєчасно прийняти та сплатити комплекс послуг: - огляд цінової політики конкурентів на ринку України; - огляд та виявлення потенційних клієнтів Замовника на надання послуг з фумігації вантажів в морських портах Чорноморського регіону; - огляд платоспроможності потенційних клієнтів на надання послуг по фумігації вантажів; пошук та залучення нових клієнтів на фумігаційні послуги; - сприяння в пошуку транспортно-експедиційних компаній для перевезення вантажів;- виявлення потенційних проблем у Замовника при наданні послуг по фумігації вантажів; - підвищення якості надання Замовником послуг по фумігації вантажів; - огляд ринку України та надання рекомендацій відносно можливості появи на ньому нових фумігаційних технологій, обладнання та ядохімікатів; - інші послуги за заявками Замовника.

На виконання цього договору контрагентом виписана податкова накладна від 30.10.2014р. №3012, між сторонами складено та підписано Акт виконаних робіт №3 від 30.10.2014р. ТОВ «Техпром-Буд» надано детальний звіт від 30.10.2014р. про проведену роботу.

Відповідно до договору про надання послуг на проведення передінвестиційних досліджень № 983/09/14 від 29.09.2014р. Виконавець зобов'язується на власний ризик, власними силами та засобами, на підставі заявок Замовника надати останньому послуги в строки та на умовах Договору , а Замовник зобов'язується своєчасно прийняти та сплатити комплекс послуг: аналіз ринку України по здійсненню капіталовкладень з метою розширення господарської діяльності; надання консультацій відносно шляхів здійснення капіталовкладень та можливостей залучення позичкового капіталу; розробка проекту бізнес плану на капіталовкладення ; розрахунок окупності капіталовкладень; сприяння в пошуку транспортно-експедиційних компаній для перевезення вантажу; надання рекомендацій доцільності здійснення капіталовкладень; інші послуги за заявками Замовника.

На виконання цього договору контрагентом виписана податкова накладна від 30.10.2014р. №3013 та між сторонами складено та підписано Акт виконаних робіт №4 від 30.10.2014р. ТОВ «Техпром-Буд» надано Інвестиційний проект.

За результатами здійснення господарської діяльності, ПП «Блок Баг Сістемс» враховано податок на додану вартість по податкових накладних, отриманих від ТОВ "Техпром-Буд" до складу податкового кредиту у жовтні 2014 року у сумі 1 158 333,33 грн.

В той же час, відповідач стверджує, що позивачем за допомогою укладення фіктивних правочинів, виключно з метою штучного формування валових витрат та податкового кредиту, заниження об'єкту оподаткування, несплати податків, проведено документально фактично нездійснені господарські операції з ТОВ «Техпром-Буд», яке має ознаки фіктивності та яке не виконує свої податкові зобов'язання.

Зокрема, заперечуючи правомірність відображення господарських операцій з ТОВ "Техпром-Буд", ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві вказує на факт існування довідки Індустріальної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області від 12.12.2014р. №551/20-36-22-03/39072643 «Про результати проведення зустрічної звірки ТОВ "Техпром-Буд" (код за ), щодо документального підтвердження по взаємовідносинам з контрагентами за серпень, вересень, жовтень 2014 року, за висновками якої звіркою ТОВ «Техпром-Буд» () не встановлено відображення в бухгалтерському обліку взаємовідносин з контрагентами на суму податкового кредиту за жовтень 2014 - 2 426 069,25 грн. Звіркою ТОВ «Техпром-Буд» не встановлено відображення в бухгалтерському обліку взаємовідносин з контрагентами на суму податкових зобов'язань за жовтень 2014 - 1 808 929,54 грн.

Акт перевірки від 24.06.2015р. повторює положення Довідки про проведення зустрічної звірки в частині аналізу придбання товарів та послуг (податкового кредиту) ТОВ "Техпром-буд" від контрагентів та поєднує цей факт з наданням послуг, здійснених в бік ПП «Блок Баг Сістемс», поряд з тим, аналіз документів фінансово-господарської діяльності між ТОВ "Техпром-Буд" та ПП «Блок Баг Сістемс» співробітниками Індустріальної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області в ході проведення зустрічної звірки не проводився.

Окрім того, податковий орган не надав суду будь-яких доказів, яким чином діяльність контрагентів ТОВ «Техпром-Буд», а саме ТОВ «ЕНЕРГОСЕРВІС-ХОЛДІНГ», ТОВ фірма «Харківагроснаб», ТОВ «Ескомсервіс», ПП «Мегастро-2012», ТОВ «К.І.П.» та ТОВ «Елпро-ЕМ» пов'язана із фінансово-господарською діяльністю позивача.

З іншої сторони, ПП «Блок Баг Сістемс» пояснило суду, отримувало від ТОВ «Техпром-Буд» передбачені договорами послуги, виконання яких було здійснено без залучення інших сторін, а тому пов'язати цей факт з будь-якими іншими постачальниками (у 3-4 ланцюгах постачання товарів (послуг) є недоцільним.

Враховуючи зазначене, висновок відповідача в Акті перевірки про наявність зв'язку між господарськими операціями ТОВ «Техпром-Буд» та ТОВ «ЕНЕРГОСЕРВІС-ХОЛДІНГ», ТОВ фірма «Харківагроснаб», ТОВ «Ескомсервіс», ПП «Мегастро-2012», ТОВ «К.І.П.» та ТОВ «Елпро-ЕМ» з господарською діяльністю позивача є безпідставним і необґрунтованим.

З огляду на таке, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Законодавством України на одну із сторін цивільно-правової угоди - покупця товару (робіт, послуг), яка є платником податків, не покладено обов'язку здійснення контролю за дотриманням усіма виконавцями, постачальниками по ланцюгу постачання вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, сплати податку і в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії будь-кого з виконавців, постачальників у ланцюгу постачання або через відсутність висновків зустрічних перевірок, зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на декларування валових витрат та права на податковий кредит з податку на додану вартість, яке виникло в результаті сплати податку на додану вартість при придбанні товарів (робіт, послуг).

Так само і відповідальність за порушення норм податкового законодавства є самостійним видом юридичної відповідальності і застосовується незалежно від відповідальності за порушення правил здійснення господарської діяльності. Отже, в даному разі для перевірки законності здійснених донарахувань оспорюваних сум податкових зобов'язань позивачеві дослідженню підлягають обставини щодо реальності здійснення господарських операцій та правильності формування даних податкового обліку за наслідками виконання цих операцій.

Як зазначено в Інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 20.07.2010р. № 1112/11/13-10 «Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби», якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії, у випадку за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського Суду з прав людини.

Так, в пункті 71 рішення у справі «Булвес» АД проти Болгарії» Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку: "…Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності".

Вищенаведений висновок Європейський Суд з прав людини повторно підтвердив у рішенні по справі "Бізнес СепортСентре проти Болгарії", у пункті 23 якого зазначено, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов'язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес СепортСентре) це не мало б.

Отже, Європейський Суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.

Вказаний підхід до визначення недопустимості порушення майнових прав особи знаходить своє продовження у праві Європейського союзу, зокрема у Шостій Директиві № 77/388/ЄЕС від 17.05.1977р. щодо гармонізації законодавства держав-членів стосовно податків з обороту (надалі - також "Шоста Директива").

Закон України «Про Загальнодержавну програму адаптації законодавства України до законодавства Європейського Союзу» визначає сферу оподаткування (зокрема, непрямі податки) як пріоритетну сферу для виконання програми адаптації українського законодавства. Даний закон визначає, що елементом адаптації законодавства має стати перевірка проектів законів України та інших нормативно-правових актів на їх відповідність acquiscommunautaire (право ЄС) з метою недопущення прийняття актів, які суперечать acquis Європейського Союзу. Тобто, податкове законодавство України, а, відповідно, його тлумачення та застосування, не може суперечити положенням Шостої Директиви. Це підтверджується позицією Суду Європейського Союзу (Суд ЄС), яка відповідно застосовується ЄСПЛ для вирішення справи "Булвес"АД проти Болгарії", а саме: "…Операції самі по собі не визнаються недійсними через шахрайство з ПДВ, складають поставки товарів чи послуг особою, яка виступає у ролі платника податку, та економічну діяльність в розумінні статей 2(1). 4 та (1) Шостої Директиви, де такі поставки і така діяльність відповідають об'єктивним критеріям, на яких базуються визначення даних термінів, незважаючи на наміри іншого продавця, який приймає участь у тій самій низці поставок та/або потенційно шахрайський характер будь-якої іншої операції платником податку, який розглядається, про що платник податку не знав і не міг знати. Право на податковий кредит особи зі статусом платника податку, яка здійснює такі операції, не може залежати від факту, що у низці поставок, в яку входять ці операції, попередня чи наступна операція є недійсною через шахрайство з ПДВ, про яке платник податку не знав і не міг знати".

Рішення Європейського Суду з прав людини згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" мають в Україні значення джерела права. Більше того, частина 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України вимагає врахування практики Європейського Суду з прав людини при вирішенні справ.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину визначені статтею 203 ЦК України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до положень ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Обов'язковість установлення умислу поширюється на визнання недійсними правочинів, вчинених із метою, що суперечить інтересам держави і суспільства (ч. 3 ст. 228 ЦК України).

Суд звертає увагу, що доказом наявності вини сторони у формі умислу може бути лише вирок по кримінальній справі відносно посадових осіб товариства, який набрав законної сили.

Матеріали справи таких відомостей не містять.

Окрім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо невідповідності податкових накладних, виписаних на ім'я позивача його контрагентом, вимогам чинного законодавства України.

Відповідно до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011р. № 742/11/13-11 з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість належить з'ясовувати, зокрема, обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції, установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції, установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

При цьому для висновків про наявність порушень податкового законодавства в діях платника податків в обов'язковому порядку необхідно з'ясувати можливу обізнаність такого платника щодо дефектів у правовому статусі його контрагентів (відсутність реєстрації їх як платників податку на додану вартість, відсутність у відповідних посадових осіб чи інших представників контрагента повноважень на складання первинних, розрахункових документів, податкових накладних тощо).

Відповідні обставини можуть бути з'ясовані, зокрема, з використанням даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також офіційно оприлюднених даних щодо анульованих свідоцтв платника податку на додану вартість.

Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» встановлено, що якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, були внесені до нього, то вони вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Суд звертає увагу, що станом на дату укладення і виконання договорів між позивачем та ТОВ «Техпром-Буд» вказаний суб'єкт господарювання був зареєстрований у передбаченому законодавством порядку і був платниками ПДВ, тобто мав спеціальну податкову та цивільну правосуб'єктність.

В Акті перевірки немає жодних посилань на те, що свідоцтво про державну реєстрацію та свідоцтво платника податку на додану вартість контрагента були скасовані чи визнані недійсними за рішенням суду на момент укладання чи виконання договору.

Окрім того, відповідно до правової позицій Вищого адміністративного суду України, викладеного в ухвалі від 03.05.2012р. по справі № К/9991/11271/12, наявність реєстрації контрагента на час вчинення спірних операцій є свідченням наявності у них необхідного обсягу правосуб'єктності для здійснення таких операцій, тоді як перевірка проведення такої реєстрації з дотриманням вимог законодавства перебуває поза межами можливого контролю платника.

Щодо посилання відповідача в Акті перевірки на довідку про результати проведення зустрічної звірки суд окремо зазначає наступне.

Згідно з п. 73.5 Податкового кодексу України зустрічні звірки проводяться органами державної податкової служби виключно з метою отримання податкової інформації.

При цьому, зустрічною звіркою вважається співставлення даних первинних бухгалтерських та інших документів суб'єкта господарювання, що здійснюється органами державної податкової служби з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків.

Зустрічні звірки не є перевірками і проводяться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, висновки про порушення платником податків вимог податкового законодавства можуть робитися контролюючим органом виключно на підставі проведеної перевірки, а не звірки.

Крім того, як звертає увагу Вищий адміністративний суд України в Ухвалі від 10.06.2013р. у справі № К/9991/69832/12, п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України право платника податку на податковий кредит ставить в залежність від отримання податкової накладної, а не від проведення зустрічних звірок контрагентів платника податку (позивача) та знаходження їх посадових осіб за юридичними адресами.

Окрім того, висновки акту перевірки, на підставі яких винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення, ґрунтуються виключно на аналізі господарської діяльності контрагента позивача з його постачальниками, які не мають жодного відношення до фінансово-господарської діяльності позивача, а отже висновки акту перевірки не містять жодного доказу щодо встановлення наявності умислу посадових осіб позивача на ухилення від оподаткування.

Суд також звертає увагу на те, що відповідачем в Акті перевірки не зазначається про наявність розбіжностей в реєстрі виданих і отриманих податкових накладних позивача і ТОВ «Техпром-Буд», а отже, такі розбіжності відсутні.

Окрім того, при перевірці господарських операцій між позивачем та його контрагентами слід застосовувати доктрину «Ділова мета» (business purpose).

Так, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Зміст господарської операції може встановлюватися з урахуванням змісту цивільно-правових чи господарсько-правових зобов'язань сторін, але не вичерпується останнім. Господарська операція може мати місце навіть за відсутності цивільно-правових чи господарсько-правових відносин між платниками податків. Із наведеного можна зробити висновок про те, що господарські операції (поставка, продаж, фінансова допомога, інвестиція тощо) є самостійним поняттям, відмінним від правочинів або господарських зобов'язань. Наслідки в податковому обліку створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто ті, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника податків. Презумпція дійсності, притаманна цивільним правочинам, не може бути автоматично поширена на реальність господарських операцій. Слід зазначити, що до загальновизнаних у світі дієвих механізмів, завдяки яким здійснюється аналіз господарських угод, виявлення та класифікація протиправних схем та методик незаконного ухилення від сплати податків відносяться спеціальні судові доктрини. Щодо правочину між позивачем та зазначеним контрагентом, доречним є застосування доктрини «Ділова мета» (business purpose) та «Реальність господарської операції». Суть доктрини полягає у тому, що діяльність платника податків не ставиться під сумнів, якщо у неї є розумна ділова мета, крім мінімізації оподаткування. В іншому випадку податкові наслідки переосмислюються у відповідності з економічною сутністю операцій та такий правочин визнається недійсним. При цьому обов`язок доказування розумного змісту покладається на учасників правочину.

Вказана доктрина базується на прецедентах Верховного Суду США (US Supreme Court. Moline Properties, Inc. v. Commissioner, 319 US 436 (1943)); US Supreme Court. US v. Phellis, 257 US 156 (1921)), Європейського Суду Справедливості European Court of Justice. Halifax v. Commissioners, Case C-255/02 ("Halifax").

Положення щодо ділової мети та розумного змісту господарської операції широко застосовуються в судовій практиці на підставі судових узагальнень.

Верховний Суд України, скасовуючи рішення судів у справах про відшкодування ПДВ, неодноразово зазначав, що в справах не встановлено наміру одержати економічний ефект у результаті підприємницької або іншої економічної діяльності.

Вперше доктрину «ділова мета» в Україні використано Верховним Судом України у Постанові його Судової палати в адміністративних справах від 12.02.2008р. у справі № 08/28 за позовом ТОВ «Метпромсервіс» до ДПІ у Шевченківському районі м. Запоріжжя про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення.

Зокрема, позивач довів суду наявність ділової мети при укладанні договорів із зазначеним контрагентом.

ПП «Блок Баг Сістемс» здійснює організацію перевезення вантажів та знезараження вантажу. Загальна чисельність працюючих ПП «Блок Баг Сістемс» - 59 осіб, господарські операції з наведеним контрагентом здійснювалися в межах господарської діяльності, є реальними, а надані послуги придбавалися з метою використання та були використанні у власній господарській діяльності, що є свідченням добросовісності ПП «Блок Баг Сістемс» при здійсненні вказаних операцій.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що волевиявлення позивача і ТОВ «Техпром-Буд» на укладення договорів про надання послуг було вільним та відповідало їх внутрішній волі, а договори спрямовані на реальне настання передбачених ним наслідків.

За таких обставин, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та з урахуванням п.1 ч.2 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 08.07.2015р. № 2.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку відповідач, як суб'єкт владних повноважень не виконав покладений на нього законом обов'язок і не довів правомірність винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і наявність підстав для їх задоволення.

Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов приватного підприємства «Блок Баг Сістемс» задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 08.07.2015р. № 2.

Присудити з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань на користь приватного підприємства «Блок Баг Сістемс» (код СДРПОУ 33939104) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 487,20 грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Повний текст постанови складений та підписаний 29.09.2015р.

Суддя В.П. Шулежко