Справа № П/811/1346/15
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2015-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

28 жовтня 2015 рокусправа № П/811/1346/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Баранник Н.П.

суддів: Малиш Н.І. Щербака А.А.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 червня 2015 року у справі № П/811/1346/15 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми "ТСН" ЛТД до Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "ТСН" ЛТД (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області (далі - відповідач), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 06 січня 2015 року, яким збільшено суми грошових зобов'язань з податку на додану вартість на суму 20 592 грн. та накладено штрафну санкцію - 10 296 грн..

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 червня 2015 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми "ТСН" ЛТД задоволено.

Кіровоградська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області не погодилась із рішенням суду першої інстанції та подала апеляційну скаргу. В скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, відповідач просить оскаржене рішення скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженої постанови, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що у грудні 2014 року податковим органом проведено позапланову невиїзну документальну перевірку діяльності Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "ТСН" ЛТД по взаємовідносинах з ПМП «Домінанта» за липень-серпень 2014 року.

Під час перевірки досліджено первинні документи бухгалтерського та податкового обліку платника податків.

За результатами перевірки складено акт, в якому відображено виявлені порушення. Зокрема, відповідачем зроблено висновок, що правочин, укладений позивачем з ПМП "Домінанта", є недійсним (нікчемним), оскільки не був спрямований на настання реальних наслідків, які обумовлювалися ним.

На думку податкового органу, доказом того є акт про неможливість проведення перевірки діяльності контрагента позивача.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 06 січня 2015 року №, яким позивачу збільшено суми грошових зобов'язань з податку на додану вартість на суму 20 592 грн. та накладено штрафну санкцію - 10 296 грн..

Позивач, вважаючи рішення відповідача протиправним, звернувся до суду з позовом про його скасування.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, яким позовні вимоги задоволено, враховуючи наступне.

Так, судом встановлено, що 22 липня 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "ТСН" ЛТД (покупець) та ПМП "Домінанта" (продавець) уклали догорів поставки автозапчастин до вантажних автомобілів (Том 1 а.с.82-85).

Упродовж липня 2014 року позивач придбав у ПМП "Домінанта" продукцію на загальну суму 153547 грн. (з урахуванням податку на додану вартість 20591,17 грн.).

На підтвердження реальності господарських операції позивачем надано первині документи бухгалтерського та податкового обліку. Зокрема, видаткові та податкові накладні від 28 липня 2014 року, копії яких приєднано ждо матеріалів справи.

На підтвердження факту перевезення придбаного товару позивач наддав товарно-транспортну накладну. Розрахунки між підприємствами здійснювалися у безготівковій формі, що доводиться випискою з банку.

Судом встановлено, що придбані автозапчастини встановлювались позивачем на транспортні засоби, які належать та орендуються останнім, тобто використовувалися безпосередньо у господарській діяльності.

Суму податку на додану вартість позивач включив до податкового кредиту декларацій з податку на додану вартість у відповідному періоді.

Згідно п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку, зокрема, з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Аналіз наведеної норми дає підстави вважати, що для віднесення платником податку до податкового кредиту суми податку на додану вартість необхідно, зокрема, підтвердити відповідними бухгалтерськими документами факти отримання товару та його оплати, а також наявність мети отримання товару, пов'язаної із подальшим використанням отриманих товарів в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати виписки податкової накладної.

Згідно п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій позивача з його контрагентом ПМП «Домінанта» є належні первинні документи, які містять всі необхідні реквізити та відповідають вимогам, встановленим чинним законодавством для первинних документів, які фіксують факт здійснення господарської операції.

Позивачем дотримано всіх вимог закону, пов'язаних з формуванням податкового кредиту та виникненням податкового зобов'язання.

Слід зазначити, що будь-яка неправомірна діяльність контрагента не може впливати на результати діяльності позивача і не може бути підставою для притягнення до відповідальності платника податку, оскільки згідно ч. 2 ст. 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або, якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідач, приймаючи оскаржене податкове повідомлення - рішення, не міг керуватися лише припущеннями щодо нереальності здійснення господарських відносин позивача з вказаним вище контрагентом, його позиція щодо таких висновків не підтверджена належними доказами чи рішенням суду про визнання угод недійсними.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо не доведеності відповідачем правомірності прийнятого податкового повідомлення-рішення, а тому заявлені позивачем вимоги про його скасування підлягали задоволенню.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.197, п.1 ч.1 ст. 198, ст.ст. 200, 205, 206 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області - залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 червня 2015 року у справі № П/811/1346/15 - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий: Н.П. Баранник

Суддя: Н.І. Малиш

Суддя: А.А. Щербак