Справа № 298/146/15а,2а/298/3/15
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2015-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 року Справа № 876/3629/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Коваля Р.Й., Судової-Хомюк Н.М.

за участі секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 25 лютого 2015 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Великоберезнянському районі Закарпатської області про визнання права на пенсію, визнання неправомірними дій та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії,

встановив:

У лютому 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача УПФ України в Великоберезнянському районі Закарпатської області, в якому просив : 1) визнати право позивача на отримання заробленої і призначеної пенсії по Закону України «Про державні пенсії» в 1989 р.; 2) визнати перерахунок пенсії відповідачем за період з 1991-2015 рр. таким, що порушує ст. 22 Конституції України, який звужує зміст і обсяг права на отримання заробленої і призначеної по Закону України пенсії; 3) зобов'язати відповідача перерахунок пенсії із 132 рублів СРСР виконати без звуження змісту і обсягу права на отримання пенсії в державній грошовій одиниці.

Відповідач позовних вимог не визнав, подав письмові заперечення, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Постановою Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 25.02.2015 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

З цією постановою суду від 25.02.2015 року не погодився позивач ОСОБА_1 та оскаржив її в апеляційному порядку. Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на те, що висновки суду першої інстанції суперечать вимогам ст. 22 Конституції України. Зазначає апелянт, що пенсія позивачу призначена до прийняття Закону України «Про загальнодержавне пенсійне страхування», а тому згідно роз'яснень Мінсоцполітики у листі № 904/039/161-15 від 23.02.2015 р. пенсія позивача не підлягала перерахунку по законам та іншим нормативно-правовим актам прийнятим після 1991 року. Також вказує апелянт, що позивач має право на отримання пенсії за віком в максимальному розмірі в національній валюті, оскільки за часів СРСР йому було призначено пенсію за віком саме у максимальному розмірі.

За наслідками апеляційного розгляду апелянт просить скасувати постанову Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 25.02.2015 року та прийняти нову постанову суду, якою позовні вимоги задоволити.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і які з'явились на апеляційний розгляд справи, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави і межі апеляційної скарги, вважає, що таку апеляційну скаргу слід задоволити частково.

Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач перебуває на обліку в УПФ України в Великоберезнянському районі та з 01.02.1989 року отримує пенсію за віком, яку йому призначено згідно Закону СРСР «Про державні пенсії».

У подальшому УПФ України в Великоберезнянському районі Закарпатської області здійснювало перерахунки пенсії позивача, з урахуванням Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Також встановлено, що позивач неодноразово звертався до відповідача з письмовими заявами та скаргами щодо правильного нарахування пенсії за період з 1991-2015 рр., за результатами розгляду яких відповідачем, зокрема, роз'яснено, що розмір пенсії позивача станом на 01.01.2015 р. обчислено відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а тому відсутні підстави для перерахунку пенсії (а.с. 3, 6-9, 12-16, 21-22).

Судом першої інстанції вірно враховано, що на підставі ст.ст. 98, 99 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням Указу Президента України «Про грошову реформу в Україні» № 762/96 від 25.08.1996 року та Постанови Кабінету Міністрів України «Про переоцінку товарів (робіт, послуг) та механізм контролю за переглядом цін та формуванням вартісних показників в умовах грошової реформи» № 1002 від 26.08.1996 року, позивачу перерахована пенсія на грошову одиницю України - гривню, яка становила 159,96 грн., в тому числі: 150 грн. - основний розмір пенсії (максимальний); 9, 96 грн. - підвищення до пенсії, як учаснику війни.

У зв'язку з набранням чинності Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», позивачу проведено перерахунок пенсії з 01 січня 2004 року з врахуванням стажу роботи та середньомісячного заробітку. Таким чином, розмір пенсії позивача з 01.01.2004 року складав 185,55 грн..

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет на 2005 рік» та деяких інших законодавчих актів України» були внесені зміни до ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», якими передбачено, що розмір пенсії збільшується за кожен рік страхового стажу понад необхідний на 1 % розміру пенсії, обчисленої відповідно до ст. 27 цього Закону, але не більше ніж на 1 % від мінімального розміру пенсії на рівні прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

На підставі вказаних вище змін позивачу проведено перерахунок пенсії з 12 січня 2005 року, у результаті якого розмір пенсії збільшився до 373,57 грн.. Станом на 01.01.2015 року позивач отримує пенсію у розмірі 1281,77 грн., основний розмір якої обчислено відповідно до ст.27 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи видно, що перерахунок пенсії позивача проводився з урахуванням норм законодавства чинного на момент здійснення такого перерахунку та на підставі документів про вік, стаж, заробіток та інших документів, наявних на час перерахунку в пенсійній справі.

Крім цього, суд апеляційної інстанції зазначає, що у 1989 році позивачем було реалізовано своє право на отримання пенсії відповідно до Закону СРСР «Про державні пенсії», таке право позивача не заперечується відповідачем.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог про визнання права на отримання пенсії згідно Закону «Про державні пенсії», визнання неправомірними дій відповідача по перерахунку пенсії та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії.

Однак, суд апеляційної інстанції не може погодитись з висновком суду першої інстанції щодо не застосування строку звернення до адміністративного суду.

Так, відповідно до ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Згідно матеріалів справи, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом 09.02.2015 року. У заявлених позовних вимогах позивач оскаржує дії відповідача щодо перерахунку пенсії за період 1991 - 2015 роки.

Суд апеляційної інстанції враховує, що пенсія виплачувалася позивачу періодично, тобто про розмір щомісячної пенсії позивач дізнавався та міг дізнатись кожного місяця при її нарахуванні та отриманні.

В матеріалах справи немає і позивачем не наведено поважності причин пропуску строку звернення до суду за період до 09.08.2014 року.

Тому, пропуск шестимісячного строку звернення до адміністративного суду є підставою для залишення без розгляду позовних вимог за період з 1991 року по 08.08.2014 року включно.

Отже у задоволенні позовних вимог слід відмовити за період із 09.08.2014 року.

З врахуванням наведеного вище, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанову суду першої інстанції від 25.02.2015 року слід скасувати та прийняти нову постанову про залишення без розгляду частини позовних вимог та про відмову у задоволенні частини позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 202, 203, 205, 207, 254 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволити частково.

Постанову Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 25 лютого 2015 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Великоберезнянському районі Закарпатської області про визнання права на пенсію, визнання неправомірними дій та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії - скасувати та прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії за період з 1991 р. по 08 серпня 2014 року включно - залишити без розгляду.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права на пенсію, визнання неправомірними дій та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії за період із 09 серпня 2015 року - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

На постанову протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: В.В. Гуляк

Судді: Р.Й. Коваль

Н.М. Судова-Хомюк

Повний текст постанови виготовлено та підписано 09.11.2015 року.