Справа № 813/3616/15
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2015-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2015 року Справа № 813/3616/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грень Н.М.,

суддя Кузан Р.І.,

суддя Кухар Н.А.,

секретар судового засідання Кіщак К.В.,

позивач ОСОБА_1,

представник позивача ОСОБА_2,

представник відповідача ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України з вимогами:

- визнати дії Державної міграційної служби щодо ненадання повної відповіді на запит протиправними;

- зобовязати Державну міграційну службу надати повну (таку, що охоплює відповіді на всі поставлені запитання) відповідь на запит позивача.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 16.06.2015 року надіслав запит до Державної міграційної служби України з метою отримання інформації щодо внутрішніх паспортів у вигляді картки та закордонних біометричних паспортів. Однак, за наслідками розгляду його інформаційного запиту, Державна міграційна служба України не надала чіткої вмотивованої відповіді. В листі від 02.07.2015 року № ЗПІ-З-261/9/315-15 позивачу надано інформацію лише по третьому питанню, а на решту питань відповідач інформації не надав. Відтак, позивач звернувся із позовною заявою до суду.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав аналогічних, викладеним у позовній заяві, просили позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив, долучив до матеріалів справи письмові заперечення проти адміністративного позову в яких зазначено, що ДМС України відповідно до покладених на неї завдань виконує функції замовника з виготовлення та постачання бланків паспортних та інших документів, що посвідчують особу. Розробка промислового зразка паспорта громадянина України не віднесена до передбачених законодавством завдань і функцій ДМС України. Зазначає, що у відповіді на запит позивача ДМС України вказала, що не є автором на промислові зразки паспорта громадянина України для виїзду за кордон та паспорта громадянина України та не планує здійснювати видатки на сплату роялті, тобто надала інформацію щодо бланків паспортів. Інформація щодо промислових зразків паспорта громадянина України для виїзду за кордон та паспорта громадянина України не була заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним ДМС України в процесі виконання своїх обовязків. Володіння інформацією про володільця промислових зразків паспорта громадянина України та паспорта громадянина України для виїзду за кордон виходить за межі повноважень ДМС. Відтак, просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Суд, заслухав пояснення представників сторін, зясував обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги і заперечення та ті, які мають інше значення для вирішення справи, повно, всебічно та обєктивно дослідив докази у справі, та встановив наступне.

ОСОБА_1 16 червня 2015 року звернувся з інформаційним запитом до Державної міграційної служби України, Кабінету Міністрів України, Міністерства юстиції України та Міністерства внутрішніх справ України, з метою отримання інформації щодо майбутніх внутрішніх паспортів у вигляді картки та існуючих біометричних закордонних паспортів. Вказаний запит був поділений на пункти, кожен із яких містив запитання, зокрема:

«Майбутні внутрішні паспорти у вигляді картки. Плануються до введення.

1.Чи вигляд майбутніх внутрішніх паспортів є зареєстровано як промисловий зразок на якусь приватну компанію чи особу?;

2. Чи вигляд існуючих біометричних закордонних паспортів (обкладинка чи вкладка (полікарбонатна сторінка) чи внутрішні сторінки) є зареєстровано як промисловий зразок на якусь приватну компанію чи особу?;

3.Чи плануються сплачуватись якісь кошти за виготовлення кожного примірника паспорта (внутрішнього у вигляді картки, чи закордонного) у формі роялті недержавній організації чи особі?;

4. Чи зважаючи на єдину компанію яка володіє промисловим зразком паспорта, небхідним є проведення закупівлі виготовлення «біометричного» паспорта (внутрішнього або закордонного) в одного учасника?

Дії вашої установи

5. Прошу перерахувати звернення чи дії (в тому числі нормативно правові документи) вашої установи направлені для усунення зайвої оплати коштів приватній компанії чи особі чи демонополізації (замовлення в одного учасника) під час виготовлення паспорта (внутрішнього або закордонного);

6. Чи було вашою установою подано пропозиції для зміни нормативно правових документів для унеможливлення реєстрації на приватних осіб чи організацій форм державних бланків та документів?».

У відповідь на вищевказаний інформаційний запит ДМС України на адресу ОСОБА_1 надіслано відповідь №ЗПІ-З-261/9/315-15 від 02.07.2015 року, в якій зазначено, що бланки документів виготовляються за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України за поданням уповноваженого органу та інших уповноважених субєктів. Бланки паспорта громадянина України для виїзду за кордон виготовляються на замовлення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства. Зразки бланка, технічний опис та Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення, а також зразок бланка, технічний опис та Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України затверджені Постановами Кабінету Міністрів України від 07 травня 2014 року №152 та від 25 березня 2015 року №302. ДМС приймала безпосередню участь у підготовці вказаних актів Уряду. Зразки бланків паспорта громадянина України для виїзду за кордон та паспорта громадянина України виготовляються державним підприємством «Поліграфічний комбінат «Україна» по виготовленню цінних паперів». ДМС не є автором на промислові зразки паспорта громадянина України для виїзду за кордон, паспорта громадянина України. Видатки на сплату роялті, як винагороду за користуванням авторським (суміжним) правом на твори запатентовані промислові зразки паспорта громадянина України ДМС не плануються.

При вирішенні спору суд враховує наступне.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів, згідно з ч. 2 цієї ж статті, можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, згідно з ч. 3 цієї ж статті, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Юрисдикція адміністративних судів, відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України, поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Зокрема, у п. 1 ч. 2 ст. 17 встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до вимог ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобовязані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 13.01.2011 року №2939-VI «Про доступ до публічної інформації», публічна інформація це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання субєктами владних повноважень своїх обовязків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні субєктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим законом.

Метою Закону України «Про доступ до публічної інформації» є забезпечення прозорості та відкритості субєктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

Відповідно до п. 2 ст. 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» право на доступ до публічної інформації забезпечується шляхом надання відповіді на інформаційний запит.

Нормами ст. 4 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється на принципах прозорості та відкритості діяльності суб'єктів владних повноважень.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 10 цього ж Закону розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов'язані надавати її безперешкодно і безкоштовно на вимогу осіб, яких вона стосується, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України від 02.10.1992 року №2657-ХІІ «Про інформацію», право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує

всім суб'єктам інформаційних відносин рівні права і можливості

доступу до інформації.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб'єкти владних повноважень органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

Відповідно до положень Закону України «Про доступ до публічної інформації» усі розпорядники інформації незалежно від нормативно правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим законом. Пунктом 6 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що розпорядники інформації зобов'язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та обєктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Згідно зі ст. 19 цього ж Закону запит на інформацію це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Статтею 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобовязаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини 2 статті 6 цього закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, повязані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог запиту на інформацію, передбачених частиною 5 статті 19 цього Закону.

У відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено: прізвище, ім'я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; дату відмови; мотивовану підставу відмови; порядок оскарження відмови; підпис.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Згідно з ч. 3 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов'язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача.

Судом встановлено, що відповідач у своїй відповіді не посилався на причини, які у встановленому законом порядку обмежували доступ позивача до запитуваної інформації, не вказав чи остання відноситься до його компетенції, не вказав чи така відноситься до категорії інформації з обмеженим доступом, не вказав які запитання що містились в інформаційному запиті не можуть бути розглянуті у межах його компетенції та не направив вказаний запит належному розпоряднику інформації з повідомленням про це запитувача.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Оскільки позивачем документально підтверджено сплату судового збору в сумі 73,08 грн., такий відповідно до ст. 94 КАС України слід стягнути з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 7-14, 17-20, 50, 69-72, 86, 94, 138, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в :

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Державної міграційної служби України щодо ненадання повної відповіді на запит.

3. Зобовязати Державну міграційну службу України надати повну (таку, що охоплює відповіді на всі поставлені запитання) відповідь на запит позивача.

4. Стягнути з Державного бюджету на користь ОСОБА_1 (м. Новий Калинів, площа Авіації, 14/27; РНОКПП НОМЕР_1) 73 (сімдесят три) грн. 08 коп. судового збору.

Постанову може бути оскаржено, згідно зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з дня її проголошення чи отримання копії постанови, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили, згідно зі ст. 254 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Головуючий суддя Грень Н.М.

Суддя Кузан Р.І.

Суддя Кухар Н.А.

Повний текст постанови складено та підписано 11.11.2015 року.