Справа № 331/3692/14-а(6а/331/34/15)
Суддя: Богданенко І.Ю.
Дата ухвалення: 2015-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

10 листопада 2015 рокусправа № 331/3692/14-а(6а/331/34/15)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Богданенка І.Ю.,

суддів: Уханенка С.А. Дадим Ю.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30 вересня 2015 року

у справі № 331/3692/14-а(6а/331/34/15)

за поданням старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про зміну способу і порядку виконання рішення

у справі за позовом ОСОБА_1

до управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Жовтневому району

про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області звернувся у Жовтневий районний суд м. Запоріжжя з поданням про зміну способу і порядку виконання рішення.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30 вересня 2015 року відмовлено у задоволенні подання.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою задовольнити подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги заявник, зокрема, посилається на рішення Європейського суду з прав людини від 20 червня 2013 року у справі «Цибулько та інші проти України», в якому зазначено, що мало місце тривале невиконання рішення суду, ухвалене, зокрема, й на користь заявника.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 червня 2014 року у справі № 331/3692/14-а(6а/331/34/15), залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2015 року, визнано протиправними дії та зобов'язано управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Жовтневому району здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 недорахованої щорічної разової допомоги до 5-го травня, як інваліду війни 2-ї групи за 2014 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком з урахуванням виплачених сум.

На підставі виконавчого листа, виданого 16 квітня 2015 року, старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 10 липня 2015 року.

Відповідачем постанова виконана частково, а саме здійснено перерахунок щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2014 рік, з урахуванням раніше проведених виплат у розмірі 5342,00 грн., але грошові кошти не перераховано.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що виконання постанови суду є неможливим без зміни способу її виконання, а саме шляхом стягнення нарахованої суми.

Частиною 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Підставою для застосування правил цієї норми є обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в адміністративній справі: ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення такою обставиною може бути недостатність коштів на рахунку, стихійне лихо, для зміни способу чи порядку виконання судового рішення - неможливість виконання судового рішення внаслідок відсутності, пошкодження або знищення об'єкта стягнення або з інших причин.

Відповідно до статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з пунктом 2 частини 4 статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може містити вимоги про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії (пункт 2 частина 2 статті 162 КАС України).

У справі, що розглядається, суд для відновлення права ОСОБА_1 прийняв постанову про зобов'язання управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Жовтневому району здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 недорахованої щорічної разової допомоги до 5-го травня, як інваліду війни 2-ї групи за 2014 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, що відповідало заявленим у позові вимогам. Розрахунок суми належного позивачу перерахунку суди не здійснювали, тому, якщо змінити спосіб виконання такої постанови із зобов'язання виплатити зазначений перерахунок на стягнення конкретної суми цього перерахунку, суд змінить постанову по суті, вийшовши при цьому за межі позовних вимог та вирішивши питання, що не були предметом дослідження судами всіх інстанцій при розгляді справи.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зміна на підставі статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України способу і порядку виконання судового рішення не передбачає зміни обраного судом, відповідно до статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, при ухваленні рішення способу відновлення порушеного права.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду України при вирішенні спорів цієї категорії була неодноразово викладена, зокрема, у постановах від 11 листопада 2014 року №№ 21-394а14, 21-475а14, 13 січня та 17 лютого 2015 року №№ 21-604а14, 21-622а14 відповідно.

При цьому, посилання ОСОБА_1 на рішення Європейського суду з прав людини від 20 червня 2013 року у справі «Цибулько та інші проти України» є безпідставними з огляду на наступне.

За змістом пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження - це завершальна стадія судового провадження. Наведене узгоджується з практикою Європейського суду щодо застосування статті 6 Конвенції, яка гарантує право на справедливий суд. Так, у справі «Горнсбі проти Греції» цей суд у своєму рішенні від 19 березня 1997 року зазначив, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

Порядок виконання рішення Європейського суду, яке набуло статусу остаточного, визначається Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Законом України «Про виконавче провадження» та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до абзацу 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» виконання рішення Європейського суду включає в себе: а) виплату стягувачеві відшкодування та вжиття додаткових заходів індивідуального характеру; б) вжиття заходів загального характеру.

Згідно зі статтею 10 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» з метою забезпечення відновлення порушених прав стягувача, крім виплати відшкодування, вживаються додаткові заходи індивідуального характеру: а) відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який стягувач мав до порушення Конвенції і протоколів до неї (restitutio in integrum); б) інші заходи, передбачені у рішенні Європейського суду. Відновлення попереднього юридичного стану стягувача здійснюється, зокрема, шляхом: а) повторного розгляду справи судом, включаючи відновлення провадження у справі; б) повторного розгляду справи адміністративним органом.

Згідно з рішенням Європейського суду від 20 червня 2013 року у справі «Цибулько та інші проти України» та Додатком 2 до нього ОСОБА_1 подав до Європейського суду заяву про тривале невиконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2011 року (справа №2-86/10р) у справі за його позовом до управління праці та соціального захисту населення Жовтневої районної адміністрації Запорізької міської ради про зобов'язання здійснити нарахування та виплату щорічної разової допомоги до 5-го травня за 2009-2010 роки.

Рішенням П'ятої секції Європейського суду від 20 червня 2013 року у справі «Цибулько та інші проти України»: оголошено прийнятними скарги заявників, у тому числі ОСОБА_1, за пунктом 1 статті 6, статтею 13 Конвенції та за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції щодо тривалого невиконання рішень, ухвалених на їхню користь, та щодо відсутності ефективних національних засобів юридичного захисту стосовно цих скарг; постановлено, що було порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а також постановлено, що: (a) протягом трьох місяців держава-відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалених на користь заявників, які досі підлягають виконанню, та сплатити 2000 (дві тисячі) євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю у заявах, зазначених у Додатку 2, в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди, та компенсації судових витрат, а також будь-який податок, що може нараховуватись; ці суми мають бути конвертовані в національну валюту за курсом на день здійснення платежу; (b) зі спливом зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на ці суми нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, що діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти.

Враховуючи те, що рішенням Європейського суду, прийнятого 20 червня 2013 року, розглянуто питання щодо тривалого невиконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2011 року (справа №2-86/10р), а подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про зміну способу і порядку виконання рішення суду стосується постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 червня 2014 року (справа №331/3692/14-а(6а/331/34/15), обставини стосовно недотримання Конвенції у справі про тривале невиконання постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 червня 2014 року, як зміну способу і порядку виконання даного рішення, не були предметом розгляду Європейського суду.

Відповідно, в межах виконання рішення Європейського суду від 20 червня 2013 року у справі «Цибулько та інші проти України» обов'язок держави стосовно застосування додаткових заходів індивідуального характеру виникає щодо виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2011 року у справі №2-86/10р.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про відмову в задоволенні подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції повно встановлені обставини справи та надана правильна юридична оцінка, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 197, 199, 200, 205, 206, 212, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30 вересня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: І.Ю. Богданенко

Суддя: С.А. Уханенко

Суддя: Ю.М. Дадим