Справа № 2а/2470/2786/11
Суддя: Григораш Віталій Олександрович
Дата ухвалення: 2011-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2011 р. м. Чернівці Справа №2а/2470/2786/11

Чернівецький окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Григораша В.О.;

секретаря судового засідання - Дячуку Д.А.;

з участю:

позивача - ОСОБА_1;

представника позивача - ОСОБА_2;

представника відповідача - ОСОБА_3;

представника третьої особи - ОСОБА_4

розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5 Управління Державного казначейства України в м. Чернівці про стягнення незаконно отриманого 3% збору на обов'язкове державне пенсійне страхування при купівлі автомобіля,

ВСТАНОВИВ :

13.10.2011 р. ОСОБА_1 звернулась до суду із адміністративним позовом (далі-позивач) в якому просить визнати незаконними та протиправними дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі-відповідач) щодо стягнення збору на обов'язкове державне пенсійне страхування при купівлі автомобіля, стягнути з відповідача 3% збору у сумі 3836,00 грн., зобов'язати ОСОБА_5 Управління казначейства України в м. Чернівці виплатити позивачу безпідставно та незаконно отримані 3% збору на обов'язкове державне пенсійне страхування при купівлі автомобіля в розмірі 3836,00 грн.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що у серпні 2011 року ним придбано у ТДВ Буковина-Авто автомобіль Нива Шевроле. При реєстрації легкового автомобіля в Чернівецькому реєстраційному відділі ДАІ позивачем сплачено збір на обовязкове державне пенсійне страхування в розмірі 3836,00грн. (3% вартості автомобіля).

Позивач не погоджуючись з тим, що стягнення збору на обовязкове державне пенсійне страхування покладено на покупця автомобіля, 22.08.2011року звернувся до відповідача з заявою про повернення сплаченого збору посилаючись на те, що відповідно до пункту 7 статті 1 Закону України від 26 червня 1997 року №400/97-ВР "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" (далі-Закон №400/97-ВР) визначено виключний перелік осіб - платників збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, відповідно до якого платниками збору є юридичні та фізичні особи при відчуженні легкових автомобілів, крім легкових автомобілів, якими забезпечуються інваліди, та тих автомобілів, які переходять у власність спадкоємцям за законом. Натомість, відповідно до пункту 12 Порядку сплати збору на обовязкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 року №1740 (далі-Порядок №1740) платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій з відчуження легкових автомобілів є підприємства, установи та організації всіх форм власності, а також фізичні особи, які набувають право власності на легкові автомобілі шляхом купівлі легкових автомобілів, у тому числі у виробників або торгівельних організацій (крім випадків забезпечення автомобілями інвалідів згідно із законодавством).

Листом від 20.09.2011року за №792/03 відповідачем надано позивачу відповідь на його заяву від 22.08.2011року, якою відмовлено в поверненні сплаченого збору на обовязкове державне пенсійне страхування в розмірі 3836,00грн.

Позивач вважає таку відмову незаконною та протиправною, оскільки відповідачем в даних спірних правовідносинах мають застосовуватись положення Закону №400/97-ВР, які відповідно до ч.4 ст.9 КАС України є пріоритетними положенням Порядку №1740.

Відповідач не погоджуючись із позовними вимогами надав суду письмові заперечення в яких зазначив наступне. Вважає, що порядок сплати збору визначений Порядком №1740 сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій згідно із законом. Платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій з відчуження легкових автомобілів є підприємства, установи та організації всіх форм власності, а також фізичні особи, які набувають право власності на легкові автомобілі шляхом: купівлі легкових автомобілів, у тому числі у виробників або торгівельних організацій.

Також відповідач посилається на те, що позивачем не дотримана процедура повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, оскільки таке повернення здійснюється органами Державного казначейства України з відповідних рахунків.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав посилаючись на обставини викладені в запереченнях.

Представник третьої особи на стороні відповідача проти позову заперечував, просив в позові відмовити з підстав, викладених у запереченні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, встановивши фактичні обставини у справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини.

11.08.2011 року ОСОБА_1 придбала автомобіль "Нива Шевроле" у ПАТ "Галичина-Авто" за ціною 153440,00 грн., про що між покупцем і продавцем укладено договір купівлі-продажу від 11.08.2011 року (а.с. 12-14).

13.08.2011 року при реєстрації автомобіля у ВРЕР УДАІ УМВС України в Чернівецькій області, позивач сплатив до Пенсійного фонду України збір на обов'язкове державне пенсійне страхування в розмірі 3% вартості автомобіля, що складає 3836,00 грн. та підтверджується квитанцією №1-18 від 13.08.2011року (а.с. 11).

22.08.2011 року позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення сплачених коштів (а.с.6-7). На вказану заяву відповідач надав відповідь від 20.09.2011 року №7923/03, якою відмовлено в поверненні сплачених коштів та зазначив, що збір на обов'язкове державне пенсійне страхування сплачено до спеціального фонду державного бюджету відповідно до вимог чинного законодавства (8-9).

Відповідно до частини 4 статті 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

У роз'ясненні Пленуму Верховного Суду України, яке міститься в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 (пункт 5) зазначено, що судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону. Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Законом України від 26 червня 1997 року №400/97-ВР "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон України №400/97-ВР) визначено порядок справляння та використання збору на обов'язкове державне пенсійне страхування. Так, пунктом 7 ст. 1 вказаного Закону визначено виключний перелік осіб - платників збору на обов'язкове державне пенсійне страхування та встановлено, що платниками збору є юридичні та фізичні особи при відчуженні легкових автомобілів, крім легкових автомобілів, якими забезпечуються інваліди, та тих автомобілів, які переходять у власність спадкоємцям за законом.

Відповідно до п. 9 ст. 1 Закону України №400/97-ВР платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Отже, відповідно до Закону України №400/97-ВР обовязок зі сплати збору на обовязкове державне пенсійне страхування покладається на осіб, які відчужують автомобіль. Відчуження - перехід прав власності від однієї особи, до іншої. Відчуження проводиться головним чином по волі первинного власника на основі договору з набувачем майна. Трактуючи поняття відчуження, окремо суд звертає увагу на основні положення права власності у цивільному праві, оскільки дане поняття закріплено саме там. Так, в цивільному праві, відчуження майна - це передача майна у власність іншій особі шляхом його продажу або безоплатної передачі. Відчуження майна може здійснюватися на основі договору або в примусовому порядку (наприклад, реквізиція майна у власника). Відчуження майна пов'язане з припиненням права власності на нього. З огляду на цю правову норму, позивач не підпадає під жодну категорію осіб, визначених законом, як платники збору.

Натомість, відповідно до пункту 12 Постанови №1740 платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій з відчуження легкових автомобілів є підприємства, установи та організації всіх форм власності, а також фізичні особи, які набувають право власності на легкові автомобілі шляхом купівлі легкових автомобілів, у тому числі у виробників або торгівельних організацій (крім випадків забезпечення автомобілями інвалідів згідно із законодавством).

Відповідно до п.15 Постанови Кабінету Міністрів України від 3 листопада 1998 р. N 1740 "Про затвердження Порядку сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій" суми збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій з відчуження легкових автомобілів сплачується платниками цього збору на рахунки з обліку коштів спеціального фонду державного бюджету, відкритті в Управліннях державного казначейства в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та Севастополі, за місцем реєстрації легкового автомобіля.

Зважаючи на зазначену суперечність між законом та підзаконними актами, які по-різному врегульовують одне й те саме правовідношення, суд дав оцінку правозастосування, виходячи з вимог частини 4 статті 9 КАС України та вищезгаданого роз'яснення Пленуму Верховного Суду України.

Законом України від 26 червня 1997 року №400/97-ВР "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №400/97) передбачена сплата збору лише при відчуженні автомобіля, а не при його купівлі (придбанні). За таких обставин, пункт 12 Постанови №1740 не відповідає нормативно-правовому акту вищої сили Закону №400/97, а тому суд приходить до висновку про необґрунтованість та протиправність заперечень відповідача, щодо відсутності правових підстав у поверненні сплачених позивачем 3% збору на обов'язкове державне пенсійне страхування при купівлі автомобіля, а кошти у сумі 3836,00 грн. (3% вартості автомобіля) підлягають поверненню.

Враховуючи наведене, суд вважає, що у звязку із невідповідністю підзаконних актів, нормативно-правовим актам вищої сили, позивач був вимушений сплатити збір на обовязкове державне пенсійне страхування з метою реєстрації автомобіля.

Згідно п. 3 Наказу Державного казначейства України від 10 грудня 2002 року N226 "Про затвердження Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів" (далі Наказ №226) повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державного казначейства України з відповідних рахунків, відкритих в органах Державного казначейства України згідно з Планом рахунків бухгалтерського обліку виконання державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Державного казначейства України від 28.11.2000 N 119, зі змінами (далі - План рахунків), шляхом оформлення розрахункових документів. Повернення платежів здійснюється на рахунки одержувачів коштів, відкриті в банках або органах Державного казначейства України, вказані у поданні або заяві платника. Повернення платежів фізичним особам, що не мають рахунків у банках, може здійснюватись у готівковій формі через банки або підприємства поштового зв'язку, вказані у поданні або заяві платника (його довіреної особи).

Відповідно до п.5 Наказу №226 повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету. Подання надається до органу Державного казначейства України за формою, передбаченою відповідними спільними нормативно-правовими актами Державного казначейства України та органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, з питань повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів, або в довільній формі на офіційному бланку установи, за підписом керівника установи або його заступників відповідно до їх компетенції з обов'язковим зазначенням такої інформації: обґрунтування необхідності повернення коштів з бюджету, найменування (П.І.Б.) платника, ідентифікаційного коду за ЄДРПОУ або реєстраційного номера облікової картки платника податків з ДРФО, або серії та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті), суми платежу, що підлягає поверненню, дати та номера розрахункового документа, який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.

Відповідно до Положення "Про Пенсійний фонд України", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24.10.2007 № 1261, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра праці та соціальної політики. Пенсійний фонд України організовує у межах своїх повноважень виконання актів законодавства, здійснює контроль за їх реалізацією, узагальнює практику застосування законодавства з питань, що належать до його компетенції, розробляє пропозиції з питань вдосконалення цього законодавства і в установленому порядку вносить їх на розгляд Міністра праці та соціальної політики. Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань організовує, координує та контролює роботу головних управлінь Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та Севастополі, управлінь в районах, містах і районах у містах щодо повного і своєчасного обліку платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, забезпечення збирання та акумулювання страхових внесків, інших коштів, що надходять до бюджету Пенсійного фонду України відповідно до законодавства.

Суд не приймає до уваги позицію відповідача, що він є неналежним відповідачем у даній адміністративній справі, оскільки, незважаючи на те, що сплачений збір перерахований до Державного бюджету України, контролюючим органом щодо сплати збору на обовязкове державне пенсійне страхування є Пенсійний фонд України та його регіональні управління. У відповідності до пункту 10 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 жовтня 2007 р. № 1261, кошти Пенсійного фонду України, що зараховуються на єдиний рахунок Фонду і зберігаються на окремих рахунках його органів в уповноваженому банку, визначеному Кабінетом Міністрів України, обслуговують органи Державного казначейства.

Виходячи із положень вказаних норм законодавства, суд робить висновок про те, що повернення позивачу коштів у сумі 3836,00 грн. здійснюється органами Державного казначейства України з відповідних рахунків, відкритих в органах Державного казначейства України на підставі подання Головного Управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області. Відповідно сплачений збір в сумі 3836,00 грн., слід стягнути з Головного Управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області.

З огляду на викладене не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо зобов'язання Головного Управління Державного казначейства України в м. Чернівці виплатити позивачу безпідставно та незаконно отриманих 3% збору на обов'язкове державне пенсійне страхування при купівлі автомобіля в розмірі 3836,00 грн., оскільки останнім не порушено права позивача.

Згідно положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України). В ході судового розгляду відповідач, як субєкт владних повноважень не довів суду правомірність своїх дій, щодо відмови у поверненні сплачених позивачем 3% збору на обов'язкове державне пенсійне страхування при купівлі автомобіля.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Таким чином, повно та всебічно дослідивши докази по справі, обєктивно оцінивши їх, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

У відповідності до ч. 3 ст. 94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. 70, 71, 86, 94, 159-163, 167 КАС України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо відмови ОСОБА_1 у поверненні сплаченого 3% збору на обов'язкове державне пенсійне страхування при купівлі автомобіля

3. Стягнути з Головного Управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 3% збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, сплаченого при купівлі автомобіля у сумі 3836,00 грн.

4. В решті позовних вимог відмовити.

5. Стягнути з державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1 грн. 70коп.

Порядок і строки оскарження постанови визначаються ст.ст. 185, 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанови суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанову в повному обсязі виготовлено 05 грудня 2011 року (04.12.2011 року - вихідний день).

Суддя В.О. Григораш