Справа № 2270/5522/11
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2015-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2015 року м. Київ К/9991/9912/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Дунаєвецькому районі

на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 29.06.2011

та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 08.12.2011

у справі № 2270/5522/11

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції у Дунаєвецькому районі

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 29.06.2011, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 08.12.2011, позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Дунаєвецькому районі від 08.04.2011 № /0.

ДПІ у Дунаєвецькому районі подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати вказані судові рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове судове рішення про відмову в задоволенні позову. Посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права: п.п. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2, п.п. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3, п.п. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7, п. 9.3, п. 9.4 ст. 9 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР, абз. «а» п.п. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4, п.п. 17.1.1 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 № 2181-ІІІ, ст.ст. 7, 11 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено такі обставини.

З 01.10.2008 по 31.12.2008 позивач перебував на загальній системі оподаткування.

З 01.01.2009 по 31.12.2009 та з 01.01.2010 по 31.12.2010 позивач перебував на спрощеній системі оподаткування.

Підставою для визначення позивачу за податковим повідомленням-рішенням від 08.04.2011 № /0 грошового зобов'язання зі штрафних (фінансових) санкцій з податку на додану вартість в сумі 2890 грн, слугували висновки виїзної планової перевірки, викладені в акті від 20.07.2010 № 540/1740/, про порушення вимог абз. «а» п.п. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 № 2181-ІІІ, що полягало в неподанні податкових декларацій з податку на додану вартість за 17 місяців.

Порушення позивачем наведених норм законодавства податковий орган пов'язує з тим, що позивач отримав у періоді з 01.10.2008 по 30.09.2009 від здійснення операцій з поставки товарів (послуг) виручку в сумі 642543 грн., тобто перевищив за останні 12 календарних місяців граничний обсяг суми від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), передбачений п.п. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР (далі - Закону № 168/97-ВР), що дозволяв не реєструватися платником податку на додану вартість, що становив 300000 грн. У зв'язку з викладеним податковий орган вважає, що позивач повинен зареєструватися платником податку на додану вартість і подавати податкову звітність з податку на додану вартість.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач не є платником податку на додану вартість, а тому на нього не покладається обов'язку з подання податкової звітності з вказаного податку. Крім того, суди вказали на факт порушення податковим органом строку прийняття податкового повідомлення-рішення, встановленого п. 86.8 ст. 86 Податкового кодексу України.

При перевірці правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки встановлених судами обставин суд касаційної інстанції виходить з такого.

Статтею 1 Указу № 727/98 встановлено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для суб'єктів малого підприємництва фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень.

Відповідно до статті 5 Указу № 727/98 у разі порушення вимог, установлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

Відповідно до ст. 6 Указу № 727/98 суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником, зокрема податку на додану вартість.

Своєю чергою, однією з умов для перебування фізичною особою, яка здійснює підприємницьку діяльність без створення юридичної особи, на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності відповідно до ст. 1 Указу № 727/98 є неперевищення обсягу виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік в 500 тис. гривень.

Таким чином, до перевищення платником єдиного податку граничного розміру виручки, визначеного в ст. 1 Указу № 727/98, у платника єдиного податку не виникає обов'язку переходу на загальну систему оподаткування. Такий платник здійснює діяльність на спрощеній системі оподаткування і не є платником податку на додану вартість. Відповідно на нього не покладається обов'язок з декларування податкових зобов'язань з такого податку.

Обов'язок зареєструватися платником податку на додану вартість та здійснювати декларування податкових зобов'язань з такого податку може виникнути лише після виникнення обов'язку перейти на загальну систему оподаткування і лише з настанням підстав, визначених в Законі України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР (далі - Закон № 168/97 ВР).

Відповідно до п. 2.1 Закону № 168/97-ВР платником податку є будь-яка особа, яка, зокрема підлягає обов'язковій реєстрації як платник цього податку.

Підстави, за якими особа підлягає реєстрації як платник податку, визначені у п. 2.3 ст. 2 Закону.

Відповідно до п.п. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2 Закону № 168/97-ВР (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку у разі коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість).

Системний аналіз наведених норм законодавства дозволяє дійти таких висновків:

- для особи, яка перебуває на загальній системі оподаткування, обов'язок зареєструватися платником податку на додану вартість та відповідно подавати податкову звітність з такого податку виникає, починаючи з періоду, в якому сукупний обсяг оподатковуваних операцій такої особи за останні 12 місяців перевищив 300000 грн. (без урахування податку на додану вартість);

- для особи, яка перебуває на спрощеній системі оподаткування, обов'язок зареєструватися платником податку на додану вартість та відповідно подавати податкову звітність з такого податку виникає, коли з моменту перевищення граничного розміру виручки, визначеного ст. 1 Указу (500 тис. грн.), сукупний обсяг оподатковуваних операцій такої особи за останні 12 місяців перевищив 300000 грн. (без урахування податку на додану вартість).

Податковим органом встановлено перевищення обсягу оподатковуваних операцій, який дозволяв не реєструватися платником податку на додану вартість, за період з 01.10.2008 по 30.09.2009, в якому позивач перебував на загальній системі оподаткування (з 01.08.2008 по 31.12.2008) та на спрощеній системі оподаткування (з 01.01.2009 по 30.09.2009).

Період з 01.08.2008 по 31.12.2008, в якому позивач перебував на загальній системі оподаткування, не охоплює 12-ти місяців, у зв'язку з чим обставини, передбачені п.п. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2 Закону № 168/97-ВР, щодо виникнення у позивача обов'язку зареєструватися платником податку на додану вартість та відповідно декларувати податкові зобов'язання з такого податку відсутні.

Податковим органом не надано доказів щодо факту перевищення позивачем граничного розміру виручки, визначеного ст. 1 Указу (500 тис. грн.), у періоді з 01.01.2009 по 30.09.2009, в якому позивач перебував на спрощеній системі оподаткування, що також виключає наявність підстав для виникнення обов'язку перейти на загальну систему оподаткування та відповідно декларувати податкові зобов'язання з такого податку. Окрім того, період з 01.01.2009 по 30.09.2009, в якому позивач перебував на спрощеній системі оподаткування, також не охоплює 12-ти місяців.

Таким чином, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про недоведеність податковим органом обставин щодо виникнення у позивача обов'язку зареєструватися платником податку на додану вартість та декларувати податкові зобов'язання з такого податку.

З огляду на викладене, суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.

Керуючись ст. ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Дунаєвецькому районі залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 29.06.2011 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 08.12.2011 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, за заявою, поданою безпосередньо до Верховного Суду України у порядку, встановленому статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Н.Г. Пилипчук

Судді Л.В. Ланченко

Ю.І. Цвіркун