Справа № 826/8258/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2015-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

826/8258/15

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 листопада 2015 року № 826/8258/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Іщука І.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Ялта Град Строй»

до

Державної податкової інспекції у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві

про

зобов’язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ялта Град Строй» звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві, в якому просить зобов’язати відповідача укласти з позивачем договір про визнання електронних документів.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі з огляду на те, що відповідачем не укладено з позивачем договір про визнання електронних документів.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та просив суд відмовити в їх задоволенні з огляду на те, що до ЄДР внесено запис про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу.

Відповідно до ч. 4 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України, у судовому засіданні 06.08.2015 року, за згодою сторін, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва суд дійшов висновку про наступне.

З урахуванням зміни юридичної адреси та, керуючись положеннями Закону України «Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців», 17.03.2015 р. в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб-підприємців було зареєстровано зміни щодо місцезнаходження позивача.

З метою подання позивачем податкових декларацій в електронній формі засобами телекомунікаційного зв’язку до ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві позивачем було направлено договір № 101220141 про визнання електронних документів з наданням електронного цифрового підпису.

Натомість, як зазначає позивач, вказаний договір підписаний відповідачем не був. Причин відмови в його підписанні відповідачем не наведено.

У зв’язку із наведеним вище, позивачем було надіслано до ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві лист від 25.03.2015 р. № 25/03 щодо підписання договору № 101220141 про визнання електронних документів.

Однак, як зазначає позивач, відповідь на вказаний вище лист не надходила, договір не підписано, причин та підстав відмови від укладення договору не зазначено.

Позивач, вважаючи, що відповідачем такими діями порушено його права та законні інтереси, звернувся до суду із позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до пп. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

У той же час, на контролюючі органи покладено функції з надання послуг електронного цифрового підпису (пп. 191.1.44 п. 191.1 ст. 19 ПК України), а також пп. 20.1.7 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючим органам надано право на отримання від платників податків, платників єдиного внеску та надання у межах, передбачених законом, документів в електронному вигляді.

Пунктом 1 розділу 2 названої Інструкції закріплено, що платник податків здійснює формування та подання податкових документів в електронному вигляді відповідно до законодавства із застосуванням спеціалізованого програмного забезпечення формування податкових документів, засобу КЗІ, керуючись цією Інструкцією та договором.

Для подання податкових документів в електронному вигляді платник податків, серед іншого, має заповнити та подати до органу ДПС за місцем реєстрації підписані та скріплені печаткою два примірники договору про визнання електронних документів.

Відповідно до пункту 6 Інструкції № 233, орган ДПС, де зареєстрований платник податків, на його запит, видає два примірники договору; записує на електронний носій платника податків безкоштовне спеціалізоване програмне забезпечення формування та подання до органів ДПС податкових документів в електронному вигляді; приймає від платника податків підписані та скріплені печаткою (для фізичної особи суб'єкта підприємницької діяльності за наявності печатки) два примірники договору та електронний носій з посиленими сертифікатами відкритих ключів; звіряє реквізити, вказані у договорі, з реєстраційними даними платника податків в органах ДПС; після підписання договору вносить відповідний запис до журналу обліку договорів про визнання електронних документів з платниками податків та видає платнику податків один примірник договору.

Позивачем було надіслано до ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві лист від 25.03.2015 р. № 25/03 щодо підписання договору № 101220141 про визнання електронних документів.

Натомість відповідачем договір про визнання електронних документів підписаний не був.

В судовому засіданні представник відповідача пояснив, що підставою для відмови у підписанні вказаного договору стало те, що до ЄДР внесено запис про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу.

Наведене обумовлене тим, що ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві було отримано довідку від СВ ФР ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві від 04.02.2015 р. № 391, відповідно до якої місцезнаходження платника податків ТОВ «Ялта Град Строй» не встановлено.

У зв’язку із вищенаведеним, відповідачем було направлено повідомлення до Відділу державної реєстрації юридичних та фізичних осіб підприємців Дніпровського району реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві від 04.02.2015 р. № 1961/26-53-11-01-22 про відсутність юридичної особи за місцезнаходженням для проведення заходів, згідно із ч. 12 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців».

Однак, дослідивши фактичні обставини справи та норми чинного законодавства, суд не може погодитися з висновками відповідача про що зазначає наступне.

За визначенням ч. 1 ст.1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» від 15 травня 2003 року N 755-IV (надалі – Закон N 755-IV) єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (далі - Єдиний державний реєстр) - автоматизована система збирання, накопичення, захисту, обліку та надання інформації про юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців.

Місцезнаходження юридичної особи - адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені (далі - виконавчий орган).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону N 755-IV державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців - засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру.

Зміни до установчих документів юридичної особи, а також зміна прізвища та/або імені, та/або по батькові (далі - імені) або місця проживання фізичної особи - підприємця підлягають обов'язковій державній реєстрації шляхом внесення відповідних змін до записів Єдиного державного реєстру в порядку, встановленому цим Законом (ч. 3 вказаної статті).

Виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців - документ, що містить відомості про юридичну особу або її відокремлені підрозділи, або фізичну особу - підприємця, визначені цим Законом.

Тобто, твердження відповідача про внесення до ЄДР запису про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу – ТОВ «Ялта Град Строй» спростовується матеріалами справи.

Пунктом 5 розділу 3 Інструкції № 233 передбачено чіткий алгоритм дій платника податків при поданні документів електронної звітності, а саме платник податків:

1) отримує в будь-якому включеному до системи подання податкових документів в електронному вигляді акредитованому центрі сертифікат ключів посилені сертифікати відкритих ключів посадових осіб юридичної особи, що мають право підпису (керівника, бухгалтера), та печатку юридичне особи;

2) отримує в органі ДПС за місцем реєстрації або на WEB-сайті ДПА чи регіональної ДПА текст примірного договору про визнання електронних документів (додаток 1 до Інструкції), безкоштовне спеціалізоване програмне забезпечення формування та подання до органів ДПС податкових документів в електронному вигляді;

3) ознайомившись з редакцією договору, заповнює необхідні реквізити, у тому числі вписує свою електронну адресу, підписує та скріплює печаткою два примірники договору;

4) надає до органу ДПС за місцем реєстрації підписані та скріплені печаткою два примірники договору та посилені сертифікати відкритих ключів на електронному носії;

5) після підписання договору в органі ДПС за місцем реєстрації отримує один примірник договору.

Натомість, ДПІ, де зареєстрований платник податків, відповідно до п. 6 Інструкції № 233, на його запит:

1) видає два примірники договору;

2) записує на електронний носій платника податків безкоштовне спеціалізоване програмне забезпечення формування та подання до органів ДПС податкових документів в електронному вигляді;

3) приймає від платника податків підписані та скріплені печаткою (для фізичної особи суб'єкта підприємницької діяльності за наявності печатки) два примірники договору та електронний носій з посиленими сертифікатами відкритих ключів;

4) звіряє реквізити, вказані у договорі, з реєстраційними даними платника податків в органах ДПС. У разі невідповідності реквізитів повертає платнику податків його електронний носій та надані примірники договору;

5) після підписання договору вносить відповідний запис до журналу обліку договорів про визнання електронних документів з платниками податків та видає платнику податків один примірник договору.

Отже, встановлене законом право позивача на подання податкових документів в електронному вигляді безпосередньо залежить від дотримання умови укладення відповідного договору, а саме: договору про визнання електронних документів, а тому право позивача на подання податкових документів в електронному вигляді кореспондує обов'язок податкового органу укласти вказаний договір на вимогу платника податків.

Судом встановлено, що позивачем виконано вимоги Інструкції № 233 та направлено на адресу відповідача лист від 25.03.2015 р. № 25/03 щодо підписання договору про визнання електронних документів, отримання якого не заперечується відповідачем.

Водночас, відповідачем не було виконано вимог Інструкції № 233 та не підписано договір про визнання електронних документів, зокрема, не надано письмової відмови із зазначенням причин за якими вказаний договір не може бути укладений, що суд визнає протиправним.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень не надав до суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності відмови укладати договір з Товариством з обмеженою відповідальністю «Ялта Град Строй» про визнання електронних документів.

На переконання суду, своїми діями відповідач встановив для позивача додаткові обмеження, що не відповідає повноваженням відповідача, передбаченим податковим законодавством, суперечить вимогам статті 19 Конституції України, яка зобов`язує органи державної влади, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись вимогами ст.ст. 69-71, 94, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Ялта Град Строй» задовольнити.

2. Зобов’язати ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві укласти з Товариством з обмеженою відповідальністю «Ялта Град Строй» договір про визнання електронних документів.

3. Судові витрати в сумі 73,08 грн. присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ялта Град Строй» за рахунок асигнувань ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О.Іщук