Справа № 804/1678/15
Суддя: Павловський Дмитро Павлович
Дата ухвалення: 2015-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 березня 2015 р. Справа № 804/1678/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
22 січня 2015 року ОСОБА_2 (далі за текстом позивач) звернулась до Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі за текстом відповідач) області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення, в якому просить суд:
- скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 21.03.2014 року № НОМЕР_1 про збільшення грошового зобовязання зі сплати податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на суму 16 437,08 грн., у т.ч. за основним платежем - 13 013,66 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 3 423,42 грн.
- скасувати податкову вимогу Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 08.09.2014 р. № 2660-25 про сплату боргу з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у розмірі 16 372,08 грн., у т.ч. за основним платежем - 12 948,66 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 3 423,42 грн.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області у період з 29.10.2013 р. по 01.11.2013 р. проведено позапланову документальну перевірку діяльності фізичної особи ОСОБА_2, за результатами якої складено акт від 05.11.2013 р. № 967/173-15/НОМЕР_2 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету ОСОБА_2 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2) за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року». На підставі акту перевірки було винесено податкове повідомлення -рішення № НОМЕР_1 від 21.03.2014 року та податкова вимога від 08.09.2014 року № 2660-25 про сплату боргу з податку на доходу фізичних осіб. З даними рішеннями позивач не згоден, та враховуючи порушення своїх прав та інтересів, він звернувся з даним позовом до суду за захистом порушеного права.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.01.2015 р. за даним позовом відкрито провадження у адміністративній справі, та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.
У судове засідання 19.03.2015 р. прибув представник позивача, позивач та представник відповідача.
Позивач заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просив суд позов задовольнити у повному обсязі.
Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, надав усні пояснення в яких наголошувала, що державний орган діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у звязку із чим, у задоволенні позову просила суд відмовити за необгрунтованістю.
Представник позивача, та представник відповідача у судовому засіданні 19.03.2015 р. проти продовження розгляду справи у письмовому провадженні не заперечували.
Відповідно до приписів ст. ст. 122, 128 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративну справу розглянуто у письмовому провадженні.
Враховуючи надані пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та подані до суду докази, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Щодо позовних вимог, з якими звернувся позивач про скасування податкового повідомлення рішення та податкової вимоги Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області суд вважає вимоги такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступних підстав.
Відповідачем у період з 29.10.2013 р. по 01.11.2013 р. було проведено позапланову документальну перевірку діяльності позивача, за результатами якої складено акт від 05.11.2013 р. № 967/173-15/НОМЕР_2 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету ОСОБА_2 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2) за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року».
Податковим органом за результатами проведеної перевірки зроблено висновок, що позивачем не задекларовано у податковій декларації про майновий стан та доходи за 2012 рік отримане додаткове благо у розмірі 77 813,29 грн. (ознака доходу - 126), не задекларовано та не сплачено податок на доходи фізичних осіб з такої суми і не надано до податкового органу податкову декларацію про майновий стан та доходи за 2012 рік.
Позивачем 07.10.2014 року від ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області рекомендованим листом з повідомленням про вручення отримано податкову вимогу від 08.09.2014 р. № 2660-25 про сплату боргу з податку на доходи фізичних то позосіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у розмірі 16 372,08 грн., у т.ч. за основним платежем - 12 948,66 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 3 423,42 грн.
В ході розгляду адміністративної справи судом були досліджені письмові докази, які долучені до матеріалів адміністративної справи, а саме: копія акту перевірки від 05.11.2013 р. № 967/173-15/НОМЕР_2, копія податкового повідомлення-рішення від 21.03.2014 р. № НОМЕР_1 з копією конверту та копією повідомлення про вручення, копія податкової вимоги від 08.09.2014 р. № 2660-25 з копією конверту, копія скарги позивача від 15.10.2014 р. до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, копія рішення ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 06.11.2014 року № 143/10/04-36-25-01-10 про продовження терміну розгляду скарги. копія рішення ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 27.11.2014 року № 744/10/04-36-23-01-11 про результати розгляду скарги, копія скарги позивача від 10.12.2014 р. до ДФС України, копія рішення ДФС України від 23.12.2014 року № 4369/с/99-99-10-01-03-14 про результати розгляду скарги, копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, копія Кредитного договору від 11.08.2008 року № СЬ-301/353/2008 з додатками, копія договору поруки № 8К-301/353/2008 з додатком, копія договору застави автотранспортного засобу № РСЬ-301/353/2008, копія додаткового договору № 1 від 27.03.2009 року з додатками, копія додаткового договору № 3 від 07.12.2012 року, копія довідки від 07.12.2012 року № 1-07-12/12, бланк Податкової декларації про майновий стан і доходи.
Судом встановлено, що позивачем з ПАТ «ОТП Банк» було укладено Кредитний договір від 11.08.2008 року № СL 301/353/2008. За умовами договору отримано кредитні кошти у розмірі 24 040,00 дол. США, цільове використання кредиту - придбання автомобіля Volkswagen Раssаt. Дата остаточного повернення кредиту згідно договору - 11.08.2015 року.
У звязку з різким зростанням, починаючи з осені 2008 року, курсу іноземної валюти у позивача виникли певні труднощі з поверненням кредитних коштів банку. У підсумку між позивачем (Позичальник), ПАТ «ОТП Банк» (Банк) та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (Кредитор) було укладено додатковий договір № 3 від 07.12.2012 року до Кредитного договору від 11.08.2008 року № СL-301/353/2008. За умовами даної додаткової угоди, кредитор набуває усіх прав вимоги за кредитним договором від 11.08.2008 року № СL-301/353/2008. Крім того, у звязку з укладенням між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» договору комісії від 18.03.2011 року, всі права та обовязки за додатковим договором № 3 належать ТОВ «ОТП Факторинг Україна».
Пунктом 2.1.3 додаткового договору № 3 від 07.12.2012 року до Кредитного договору від 11.08.2008 року року № СL-301/353/2008 визначено, що за умови належного виконання Позичальником умов Кредитного договору та цього додаткового договору сторони, серед іншого, домовились, що Кредитор здійснює анулювання (прощення) боргу в розмірі 9 735,18 дол. США, еквівалентному 77 813,29 грн., і позичальник буде вважатись таким, що погасив свої боргові зобовязання перед Кредитором у повному обсязі. Також даний пункт додаткової угоди передбачає, що сторони домовились припинити претензійно-позовну роботу по стягненню боргових зобовязань за Кредитним договором.
Згідно п. 3.4 даного додаткового договору, «підписанням цього додаткового договору Позичальник підтверджує, що Кредитор повідомив його про необхідність відображення суми прощеного боргу у річній податковій декларації» (саме таке формулювання зазначено у додатковому договорі).
У кінцевому підсумку, частину кредиту у розмірі 15 013,14 дол. США (в еквіваленті 120 000, 03 грн.) мною було погашено грошовими коштами, отриманими внаслідок реалізації автомобіля, частину боргу у розмірі 9 735,18 дол. США (в еквіваленті - 77 813,29 грн.) Кредитором було анульовано (прощено), і з підписанням додаткового договору № 3 від 07.12.2012 року до Кредитного договору від 11.08.2008 року № СL-301/353/2008 мої взаємовідносини з кредитором було припинено 07.12.2012 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» мені було видано довідку № 1-07-12/12 яка засвідчує факт повного погашення позивачем заборгованості по кредитному договору від 11.08.2008 року № СL-301/353/2008.
Як зазначалося вище, з 01.01.2013 року, тобто з набранням чинності Законом № 5519-6, законодавець розширив перелік можливих варіантів повідомлення (інформування) кредитором боржника про анулювання (прощення) боргу, а саме: рекомендованим листом з повідомленням про вручення, або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто.
Кредитор ні у 2012 році, ні протягом 2013 року не повідомляв мене рекомендованим листом з повідомленням про вручення про факт анулювання боргу.
Повідомлення про факт анулювання боргу кредитором мені особисто під підпис у цих періодах також не надавалось.
Контролюючим органом в ході проведення перевірки не здійснено жодних заходів з метою підтвердження або спростування факту повідомлення мене кредитором рекомендованим листом з повідомленням про вручення про факт анулювання боргу, в акті перевірки відсутня будь-яка інформація щодо направлених на адресу кредитора запитів про надання відповідної інформації та отримання відповідей.
Податковий орган, наводячи на сторінці 5 акту перевірки від 05.11.2013 року інформацію про додатковий договір № 3 від 07.12.2012 року до кредитного договору від 11.08.2008 року № СL - 301/353/2008, вважає факт укладення такої додаткової угоди у грудні 2012 року доказом обізнаності як платника податку (боржника) стосовно анулювання боргу, а також беззаперечним доказом обовязку з мого боку відобразити суму анульованого боргу у річній декларації про майновий стан і доходи за 2012 рік та самостійно сплатити податок з такого доходу.
Однак, як уже зазначалося вище, законодавча норма стосовно укладення відповідного договору як форми повідомлення боржника про анулювання (прощення) боргу набрала чинності лише з 01.01.2013 року, тобто з початку наступного податкового періоду (річного податкового періоду - 2013 року). Тому факт укладення додаткової угоди у грудні 2012 року не являється законодавчо закріпленою формою інформування боржника про анулювання боргу, а отже, не є беззаперечною підставою (зобовязанням) для подання боржником у 2013 році річної декларації про майновий стан і доходи за 2012 рік з відображенням у ній суми анульованого боргу, та подальшою сплатою податку з доходів фізичних осіб.
Форма податкової декларації про майновий стан і доходи затверджена наказом Міністерства фінансів України від 07.11.2011 року № 1395 (із змінами - у редакції наказу Міністерства фінансів України від 03.02.2012 року № 84), цим же наказом затверджено порядок її заповнення. Зазначений наказ втратив чинність згідно наказу Міністерства фінансів від 11.12.2013 року № 1054. Тобто, саме за формою, затвердженою наказом від 07.11.2011 року № 1395, декларація подавалася фізичними особами до податкових органів у 2013 році за звітний 2012 рік (бланк декларації наведено у додатках до позову).
Згідно п. 3.4 додаткового договору № 3 від 07.12.2012 року до Кредитного договору від 11.08.2008 року № СL -301/353/2008, Кредитор повідомив Позичальника (боржника) про необхідність відображення суми прощеного боргу у річній податковій декларації, але при цьому Кредитор не зазначив у даному додатковому договорі про необхідність (обовязок) Позичальника (боржника) самостійно нарахувати та сплатити податок на доходи фізичних осіб із суми прощеного боргу, або про необхідність (обовязок) Позичальника (боржника) відобразити у річній податковій декларації суми сплаченого податку на доходи фізичних осіб.
Зважаючи на дані вимоги, суд зазначає, що Податковий кодекс України у редакції, чинній у грудні 2012 року, прямо і однозначно передбачав необхідність повідомлення кредитором боржника про факт анулювання боргу рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Зважаючи на вимоги п. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони при укладанні додаткової угоди № 3 від 07.12.2012 року до кредитного договору від 11.08.2008 року № СL-301/353/2008 відступили від вимог чинного податкового законодавства, у звязку з чим положення додаткової угоди № 3 від 07.12.2012 року до кредитного договору від 11.08.2008 року № СL-301/353/2008 щодо обізнаності Позичальника (боржника) про необхідність подання річної декларації з податку на доходи фізичних осіб та сплати податку є неправомірним.
Так, згідно п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Відповідно ч. 4 п. 58.1 ст. 58 Податкового кодексу України, Форма та порядок надіслання податкового повідомлення-рішення і розрахунку грошового зобов'язання визначається центральним органом виконавчої влаяи. що забезпечує Формування державної фінансової політики.
Згідно п. 3.5 даного Порядку, після складання не пізніше наступного робочого дня податкове повідомлення-рішення передається структурному підрозділу, до функцій якого входить реєстрація вхідної та вихідної кореспонденції органу державної податкової служби.
Відповідно п. 3.6 того ж Порядку, структурний підрозділ, до функцій якого входить реєстрація вхідної та вихідної кореспонденції органу державної податкової служби, або відповідальна особа, визначена керівником органу державної податкової служби для виконання таких функцій, у день отримання податкового повідомлення-рішення від структурного підрозділу, що його склав, направляє (вручає) податкове повідомлення-рішення платнику податків. При цьому корінець податкового повідомлення-рішення залишається в органі державної податкової служби та долучається до матеріалів перевірки або безпосередньо до справи платника податків.
Згідно п. 3.7 Порядку, податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) хлатнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або «алклано листом з повідомленням про вручення.
Податкова вимога була сформована 08.09.2014 року, а відправлена відповідачем на адресу позивача згідно поштового штемпеля на конверті лише 24.09.14 року, тобто із затримкою на 15 календарних днів.
Також хочу звернути увагу, що сума податкового боргу, визначена у податковій вимозі від 08.092014 р. № 2660-25, становить 16 372,08 грн., в той час як у податковому повідомленні - рішенні - 16 437 08 грн., різниця становить - 65,00 грн., її причини мені незрозумілі. Жодної гривні податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, я не сплачувала, про існування податкового боргу не знала і його не погашала.
Інформація про нарахування за результатами перевірки основного платежу з податку на доходи фізичних осіб у сумі 16 372,08 грн. (основний платіж - 12 948,66 грн., штрафні санкції - 3423,42 грн.), а також включення цієї суми до ППР від 21.03.2014 року № НОМЕР_1, наведена у рішенні ГУ ДФС у Дніпропетровській області про результати розгляду скарги від 27.11.2014 року о 744/10/04-36-23-01-11, жодним чином не обґрунтована, зазначене рішення не містить будь-яких пояснень з цього приводу.
Згідно інформації, наведеної у рішенні ДФС України від 23.12.2014 року № 4369/с/99-99-10- 01-03-14 про результати розгляду скарги, по моєму особовому рахунку обліковувалась переплата у розмірі 65,00 грн.
Таким чином, на підставі викладеного, з урахуванням доводів позивача щодо неправомірності ППР від 21.03.2014 року, податкова вимога від 08.09.2014 р. № 2660-25 про сплату боргу з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у розмірі 16 372,08 грн., у т.ч. за основним платежем - 12 948,66 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 3 423,42 грн., є неправомірною.
Отже, на підставі вищезазначених норм законодавства, встановлених судом обставин справи та наданих сторонами доказів на підтвердження своєї позиції, суд приходить до висновку, що позивачем доведено правомірність своїх дій, що підтверджується письмовими доказами, долученими ОСОБА_2 на підтвердження своєї позиції, та є всі підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Керуючись ст. ст. 11, 69-71, 86, 94, 128, 158-165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Адміністративний позов задовольнити повністю.
Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 21.03.2014 року № НОМЕР_1 про збільшення грошового зобовязання зі сплати податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на суму 16 437,08 грн., у т.ч. за основним платежем - 13 013,66 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 3 423,42 грн.
Скасувати податкову вимогу Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 08.09.2014 р. № 2660-25 про сплату боргу з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у розмірі 16 372,08 грн., у т.ч. за основним платежем - 12 948,66 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 3 423,42 грн.
Присудити на користь ОСОБА_2 документально підтверджені судові витрати повязані із сплатою судового збору з Державного бюджету України у сумі 1827 грн. (тисяча вісімсот двадцять сім грн.).
Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, в порядку та у строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, та набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя ОСОБА_1