Справа № 812/2245/13-а
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2015-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2015 року м. Київ К/800/34203/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
ГоловуючогоНечитайла О.М.
СуддівЛанченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.
розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Лисичанську Луганської області Державної податкової служби

на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2013 року

та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2013 року

у справі №812/2245/13-а

за позовом Державної податкової інспекції у місті Лисичанську Луганської області Державної податкової служби

до Виконавчого комітету Лисичанської міської ради Луганської області

та Лисичанської міської ради Луганської області

за участю третьої особи на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Комунального підприємства «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора №6»,

про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ :

Державна податкова інспекція у місті Лисичанську Луганської області Державної податкової служби (далі - позивач) звернулась до Виконавчого комітету Лисичанської міської ради Луганської області (відповідач-1) та Лисичанської міської ради Луганської області (відповідач-2) про стягнення податкового боргу з Комунального підприємства «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора №6».

Луганський окружний адміністративний суд постановою від 01 квітня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2013 року, відмовив у задоволенні адміністративного позову.

Вважаючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Відповідач-1 та третя особа заперечень на касаційну скаргу позивача на адресу суду касаційної інстанції не надіслали.

Відповідач-2 надіслав на адресу суду касаційної інстанції письмові заперечення на касаційну скаргу позивача, за змістом яких просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили такі фактичні обставини справи.

Підставою для звернення позивача до суду з даним позовом слугувала наявність у третьої особи податкового боргу у розмірі 829 612,30 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, третя особа зареєстрована Лисичанською міською радою 09 вересня 2004 року як суб'єкт підприємницької діяльності - юридична особа та перебуває на податковому обліку у позивача.

Відповідно до пункту 3.1 розділу III Статуту третьої особи, майно підприємства є комунальною власністю відповідача-2.

Позивач у порядку статті 96 Податкового кодексу України, звернувся до відповідача-2 з поданням від 05 грудня 2012 року №10720/19 щодо прийняття рішення про виділення коштів місцевого бюджету на сплату податкового боргу підприємства, майно якого належить до сфери управління органу місцевого самоврядування, на який відповіді не надано.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з відсутності у позивача права на стягнення суми податкового боргу з органу місцевого самоврядування, у зв'язку з порушенням податковим органом процедури погашення податкового боргу, необхідність дотримання якої передбачена податковим законодавством.

Так, положеннями пункту 41.5 статті 41 Податкового кодексу України передбачено, що органами стягнення є виключно органи державної податкової служби, які уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу в межах їх повноважень, а також державні виконавці в межах своїх повноважень. Стягнення податкового боргу за виконавчими написами нотаріусів не дозволяється.

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Пунктом 95.1 статті 95 Податкового кодексу України передбачено, що орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

У пункті 95.2 цієї ж статті зазначено, що стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги.

З метою погашення податкового боргу, позивачем була виставлена перша податкова вимога від 12 квітня 2007 року № 1/39 на суму 6 251,82 грн. та друга податкова вимога від 12 травня 2007 року № 2/46 на суму 21 343,30 грн.

Майно третьої особи передано у податкову заставу у розмірі 389 086,20 грн., про що свідчить витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 11 лютого 2011 року №30297231, рішення про опис майна в податкову заставу від 31 січня 2011 року та акт опису майна третьої особи від 02 лютого 2011 року.

Позивач звернувся до відповідача-2 з листом від 08 лютого 2012 року №114/24/3 щодо надання згоди на реалізацію майна третьої особи переданого у податкову заставу.

Орган місцевого самоврядування на звернення позивача надав відповідь від 16 березня 2012 року №1006-01/18, за змістом якої повідомив про підготовку пропозиції з погашення податкового боргу комунальним підприємством.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Луганського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2011 року у справі № 2а-3898/11/1270, яка набрала законної сили, стягнуто з третьої особи податковий борг в розмірі 464 168,41 грн., при цьому даним судовим рішенням встановлений спосіб, строк і порядок її виконання шляхом сплати суми боргу рівними частками протягом 120 місяців, починаючи з 01 вересня 2011 року по 31 серпня 2021 року по 3 868,07 грн. щомісяця.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що сума податкового боргу у розмірі 131 849,44 грн. не стягувалась за судовим рішенням з розрахункових рахунків комунального підприємства.

Позивачем на підставі договору від 31 січня 2013 року №2, розстрочена сума податкового боргу комунального підприємства у розмірі 291 402,63 грн. строком з 28 лютого 2013 року по 16 грудня 2013 року.

З викладеного вбачається, що податковий борг з податку на додану вартість у розмірі 829 612,30 грн. складається з: 131 849,44 грн. - сума податкового зобов'язання, самостійно визначеного платником податків у податкових деклараціях з податку на додану вартість та несплачена у встановлений законодавством строк; 8 011,16 грн. - пеня; 398 349,07 грн. - податковий борг, який стягнуто з третьої особи постановою Луганського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2011 року у справі №2а-3898/11/1270 (з урахуванням здійснених платником податків виплат станом на 01 січня 2013 року); розстрочена сума податкового боргу у розмірі 291 402,63 грн. відповідно до договору від 31 січня 2013 року.

Порядок погашення податкового боргу державних підприємств, які не підлягають приватизації, та комунальних підприємств, визначений статтею 96 Податкового кодексу України.

За змістом положень пункту 96.1 статті 96 Податкового кодексу України у разі якщо сума коштів, отримана від продажу внесеного в податкову заставу майна комунального підприємства, не покриває суму його податкового боргу і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням публічних торгів, або у разі відсутності у такого боржника власного майна, що відповідно до законодавства України може бути внесено в податкову заставу та відчужено, орган державної податкової служби зобов'язаний звернутися до органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить майно такого платника податків, з поданням щодо прийняття рішення про:

- виділення коштів місцевого бюджету на сплату податкового боргу такого платника податків. Рішення про фінансування таких витрат розглядається на найближчій сесії відповідної ради (пункт 96.1.1);

- затвердження плану досудової санації такого платника податків, який передбачає погашення його податкового боргу (пункт 96.1.2);

- ліквідацію такого платника податків та призначення ліквідаційної комісії (пункт 96.1.3);

- прийняття сесією відповідної ради рішення щодо порушення справи про банкрутство платника податків (пункт 96.1.4).

Відповідь щодо прийняття одного із зазначених рішень, згідно положень пункту 96.3 статті 96 Податкового кодексу України надсилається органу державної податкової служби протягом 30 календарних днів з дня направлення звернення. У разі неотримання зазначеної відповіді у визначений цим пунктом строк або отримання відповіді про відмову у задоволенні його вимог, орган державної податкової служби зобов'язаний звернутися до суду із позовною заявою про звернення стягнення податкового боргу на кошти державного органу, в управлінні якого перебуває таке державне (комунальне) підприємство або його майно.

Отже, вказані норми передбачають особливий порядок погашення податкового боргу, виходячи з принципу збереження цілісних майнових комплексів названих підприємств та участі у процесі погашення органів виконавчої влади та місцевого самоврядування, до сфери управління яких належить майно платника податків.

Разом з тим, обов'язок податкового органу звернутися до суду із позовною заявою про звернення стягнення податкового боргу на кошти державного органу, в управлінні якого перебуває таке державне (комунальне) підприємство або його майно, виникає, зокрема, у разі отримання відповіді про відмову у задоволенні його вимог, за умови що сума коштів, отримана від продажу внесеного в податкову заставу майна комунального підприємства, не покриває суму його податкового боргу або у разі відсутності у такого боржника власного майна, що відповідно до законодавства України може бути внесено в податкову заставу та відчужено.

Судами попередніх судових інстанцій встановлено недотримання позивачем передбаченої статтею 96 Податкового кодексу України процедури щодо погашення податкового боргу платника податків, зокрема відсутність доказів відносно здійснення податковим органом заходів щодо стягнення всієї суми податкового боргу з рахунків підприємства, заходів щодо реалізації майна комунального підприємства, переданого в заставу, а також не перевірено наявність у підприємства власного майна.

Крім того, судами попередніх судових інстанцій обґрунтовано не взято до увагу доводи податкового органу відносно відсутності згоди органу місцевого самоврядування на реалізацію майна комунального підприємства, переданого у податкову заставу, як підставу для звернення з позовом щодо стягнення такого боргу, оскільки така згода для податкового органу, у разі стягнення податкового боргу шляхом продажу майна платника податків, законодавством не передбачена.

Беручи до увагу те, що зверненню стягнення на кошти органу місцевого самоврядування, в управлінні якого перебуває майно комунального підприємства, передує реалізація такого майна, зважаючи на відсутність з боку позивача вчинених заходів визначених Податковим кодексом України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно пункту 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Мотивація та докази, наведені у касаційній скарзі, не дають адміністративному суду касаційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію судів попередніх інстанцій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Лисичанську Луганської області Державної податкової служби залишити без задоволення.

2. Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2013 року у справі №812/2245/13-а залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.