Справа № 814/3720/15
Суддя: Гордієнко Т. О.
Дата ухвалення: 2015-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

02 листопада 2015 року Справа № 814/3720/15

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Гордієнко Т.О., за участю секретаря судового засідання Ополинського О.В., пр. позивача ОСОБА_1, пр. відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3 розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_4, АДРЕСА_1, 54029

доОбласного центру медико - соціальних експертиз, пров. Корабелів, 1, м. Миколаїв, 54020

провизнання протиправною відмову у встановленні причинного зв'язку інвалідності з травмами, що були отримані під час перебування у Німеччині на примусових роботах у роки Великої Вітчизняної Війни, встановлення факту причинного зв'язку її інвалідності з травмами, отриманими під час виконання примусових робіт, визнання її інвалідом війни відповідно до п. 5 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту",,
ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до адміністративного суду з позовною заявою до Обласного центру медико-соціальних експертиз м. Миколаїв про визнання відмови у встановленні причини інвалідності з травмами, що були отримані під час перебування у Німеччині на примусових роботах у роки Великої вітчизняної війни , встановити факт причинного звязку інвалідності з травмами, отриманими під час виконання примусових робіт у Німеччині в роки Великої вітчизняної війни та Другої світової війни, визнати інвалідом війни відповідно до п.5 ст.7 Закону України « Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що під час перебування на примусових роботах у Німеччині в роки Великої вітчизняної війни та Другої світової війни у неповнолітньому віці отримала травму, тому вважає, що її інвалідність повязана з травмами, отриманими під час війни. Відповідач з 1995 року відмовляє змінити причину інвалідності з «загального захворювання» на «інвалід війни», що порушує її права на отримання соціальних допомог, пільг та інших виплат.

Відповідач надав заперечення проти позову, просить відмовити у задоволенні позову, оскільки у позивача відсутні інвалідизуючі поранення або захворювання, отримані в період Великої вітчизняної війни, тому підстав для зміни причини інвалідності з «загального захворювання» на «інвалід війни» немає.

Дослідив матеріали справи, заслухав пояснення сторін, суд прийшов висновку:

Довідка служби безпеки управління по Луганській області від 5.02.1992 року № 10/3-93275, архівна довідка Державного архіву Луганської області від 15.11.1999 року, 04.11.2005 року, свідчить, що ОСОБА_4 ( дівоче Сохіна) ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка с. Лозова- Павлівка, Кадіївського району, Луганської області 13 жовтня 1942 року з с. Лазова-Павлівка німецькою окупаційною владою була примусово вивезена в Німеччину, де у м. Гюльс з жовтня 1942 по 31.03.1945 року працювала на хімзаводі «Хімінсберг» апаратчицією та утримувалась у концтаборі «Гегенштрасе». 31.03.1945 року звільнена союзними військами та передана радянському командуванню в липні 1945 році.

Пройшла перевірочно-фільтраційну реєстрацію в таборі № 225 у Німеччині, після чого вибула до Радянського союзу по місту народження в жовтні 1945 року.

В судовому засіданні позивач пояснила, що вона в Німеччині працювала на хімзаводі та робила хімічні аналізи аміаку. За час перебування у концтаборі зробила 10 800 аналізів, працювала по 12 годин без вихідних, перерви на обід, свят. У грудні 1942 року вона була жорстоко побита табірним наглядачем за те, що вона хотіла зі своєї напарницею протопити барак, щоб було тепло. Бив довго по голові, після чого вони не могли самостійно пересуватись. Після побиття був перебитий палець на правій руці, перебита скула, струс мозку.

16.08.2002 року Управління праці та соціального захисту населення Заводського райвиконкому ( арк.с.19) прийняло рішення вважати встановленим факт отримання травми голови та пальця ОСОБА_4 в період перебування на примусових роботах у Німеччині з 1942 по 1945 роки. Цей висновок комісія зробила на підставі пояснення свідків ОСОБА_6,1926 року, яка працювала прибиральницею на хімзаводі та перебувала разом з ОСОБА_4 у Німеччині в роки Великої вітчизняної війни. Свідок підтвердила, що ОСОБА_4 була побита поліцаєм та отримала черепно-мозкову травму та перелом пальця правої руки, що підтверджується протоколом допиту свідка та довідкою Управління служби безпеки від 05.02.1992 року, що вони перебували в одному концтаборі, та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка разом перебувала із ОСОБА_4 у концтаборі у Німеччині та підтверджує, що ОСОБА_4 була жорстоко побита поліцаєм, внаслідок чого отримала мозкову травму та перелом пальця, що підтверджується допитом свідка та довідкою УСБУ від 1999 року, що вони разом перебували у концтаборі.

Відповідач у запереченнях зазначає, що позивач в 1995 році визнана інвалідом ІІІ групи від загального захворювання, безстроково по патології зору. В 1999, 2000 роках оглядалась на обласній МСЕК з метою зміни причини інвалідності «Загальне захворювання» на «Інвалід війни». 11.04.2001 року заочний висновок Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності м. Дніпропетровськ: хвора обґрунтовано визнана інвалідом ІІІ групи загального захворювання. Підстав для зміни причини інвалідності немає. 1.07.2002 року позивач була оглянута на розширеній експертній раді при управлінні охорони здоровя Миколаївської облдержадміністрації. Рішення ради : Підстав для зміни причини інвалідності немає. Обґрунтування рішення : причина інвалідності «інвалід війни» учасникам війни встановлюється за прямими наслідками поранення чи інших ушкоджень в період Великої вітчизняної війни або повоєнні роки ( поранення чи інше ушкодження здоровя повинні інвалідизувати). Позивачку інвалідизує вікова патологія зору. 04.10.2002 року ОСОБА_4 оглянута на спеціалізованій кардіо-офтольмологійчній МСЕК, визнана інвалідом ІІ групи від загального захворювання безстроково, по патології зору. В 2007 році оглянута на засіданні розширеної медико-соціальної експертної комісії: підстав для зміни причин інвалідності «загальне захворювання» на « інвалід війни» немає.

З 26.09.2007 року по 10.10.2007 року ОСОБА_4 знаходилась на обстеженні в Українському науково-дослідному інституті медико-соціальних проблем інвалідності м. Дніпропетровська. Комісія дійшла висновку, що підстав для зміни інвалідності немає, оскільки медичні документи за період з 1942 року по 1945 року про інвалідизуючі поранення чи захворювання, отримані в період Великої вітчизняної війни відсутні. 01.06.2010,14.07.2010 ОСОБА_4 була оглянута та комісія не знайшла підстав для підвищення групи інвалідності та зміни причини інвалідності.

Відповідно до ст.1, ч.3 ст.8 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні» медико-соціальна експертиза - визначення на основі комплексного обстеження усіх систем організму конкретної особи міри втрати здоров'я, ступеня обмеження її життєдіяльності, викликаного стійким розладом функцій організму, групи інвалідності, причини і часу її настання, а також рекомендацій щодо можливих для особи за станом здоров'я видів трудової діяльності та умов праці, потреби у сторонньому догляді, відповідних видів санаторно-курортного лікування і соціального захисту для найповнішого відновлення усіх функцій життєдіяльності особи. Рішення медико-соціальних експертних комісій є обов'язковими для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, реабілітаційними установами незалежно від типу і форми власності.

Статтею 3 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» N 875-XII, 21.03.1991 інвалідність, як міра втрати здоров'я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я.

Відповідно до п.5 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551 від 22.10.1993 року до інвалідів війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов'язків військової служби (службових обов'язків) чи пов'язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з'єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Великої Вітчизняної воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

До інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, які стали інвалідами внаслідок воєнних дій громадянської та Великої Вітчизняної воєн або стали інвалідами із зазначених причин у неповнолітньому віці у воєнні та повоєнні роки.

Відповідно до п.15. Постанови Кабінету Міністрів № 1317 від 03.12.2009 року Положення про медико-соціальну експертизу інвалідність, що настала в осіб до 18-річного віку внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), пов'язаного з бойовими діями у період Великої Вітчизняної війни чи з їх наслідками, встановлюється відповідно до медичних документів, які підтверджують факт поранення чи захворювання, або рішення суду щодо зазначених подій та висновків лікувально-профілактичних закладів охорони здоров'я.

Відповідач у запереченнях та в судовому засіданні зазначив, що змінити причини інвалідності позивачу неможливо, оскільки у позивача відсутні інвалідизуючі поранення або захворювання, отримані в період Великої вітчизняної війни, а саме відсутні медичні документи за період з 1942 року по 1945 року.

Відповідач не пояснив суду, які це повинні бути медичні документи, оскільки позивач перебувала у концтаборі у 1942-1945 роках . З 1995 року позивач намагається змінити причину інвалідності, але їй в цьому відмовляють, оскільки у неї відсутня медична довідка про отримання захворювання або поранення.

Усвідомлюючи той факт, що позивач не могла отримати медичну довідку, яка б підтверджувала поранення чи захворювання в період з 1942 по 1945 роки, оскільки вона знаходилась у концтаборі, вона звернулась до суду.

Відповідно до ст.7 Закону України № 2961 медико-соціальні експертні комісії визначають: групу інвалідності, її причину і час настання, причинний зв'язок інвалідності із захворюванням чи каліцтвом, що виникли у дитинстві, вродженою вадою; ступінь втрати професійної працездатності потерпілим від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання. Медико-соціальні експертні комісії: вивчають виробничі, медичні, психологічні, екологічні, соціальні причини виникнення інвалідності, її рівня і динаміки та беруть участь у розробленні комплексних заходів щодо профілактики і зниження рівня інвалідності серед повнолітніх осіб, удосконалення реабілітаційних заходів.

Всі висновки МСЕК свідчать, що інвалідність настала у позивачки внаслідок загального захворювання за віком, а не за наслідком травми побиття, яке було у 1942 році. В наданих висновках МСЕК не зазначається, що комісією досліджувався причинний звязок між захворюванням чи каліцтвом позивачки та інвалідністю, а просто зазначається про відсутність у позивачки довідки , яка б підтверджувала факт поранення чи захворювання в період з 1942 по 1945 роки.

Позивач отримала травму голови у грудні 1942 року, коли їй було 16 років та вона була неповнолітня, що підтверджується допитами свідків та рішенням виконкому від 16.08.2002 року.

Відсутність у позивачки довідки не може бути підставою для відмови у встановленні причини інвалідності, оскільки у п.15 вищезазначеної постанови КМУ № 1317 зазначено, що інвалідність, що настала в осіб до 18-річного віку внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), пов'язаного з бойовими діями у період Великої Вітчизняної війни чи з їх наслідками, також може встановлюватись на підставі висновків лікувально-профілактичних закладів охорони здоров'я.

Надані позивачем виписки з медичної карти амбулаторного хворого свідчать, що з 1948 року вона почала звертатись до лікарів, які встановлювали позивачці: неврит слухових нервів. Результати аудіометрії правого та лівого вуха свідчать : двостороннє зниження слуху по типу звуко сприймання, інорідне тіло роговиці ока, конюнктивіт, епискріт лівого ока, році мокулодистрофія ОД з дефектами сітчатки, начальна катаракта, дегенерація обох сітчаток.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють їх відповідність усім зазначеним вимогам статті 3 КАС України.

Позовні вимоги позивача стосовно встановлення факту причинного звязку задоволенню не підлягають, оскільки адміністративні суди не встановлюють факти, а відповідно до ст.2 КАС України здійснюють захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади.

На підставі ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Верховенство право є засобом для досягнення мети права і правової системи загалом забезпечення пріоритету природних прав людини. Принцип верховенства права є істотною характеристикою головного співвідношення між людиною та державою. Зазначений принцип є концентрованим виразом юридичних гарантій досягнення індивідом своїх цілей при укладанні суспільного договору, а за допомогою його дії діяльність держави спрямовується на виконання мети утвердження і забезпечення прав людини.

В рішенні Європейського суду по правах людини від 27.05.1996 року у справі «Гудвін проти Сполученого Королівства» зазначено, що суд визнає, що у певних сферах може бути важко формулювати закони з високою чіткістю, а певний рівень гнучкості навіть може бути бажаним, щоб дати національним судам змогу застосовувати право у світлі своєї оцінки того, які заходи необхідні за конкретних обставин кожної справи.

Згідно з ч.2 ст.11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін, третіх осіб, про захист яких вони просять.

Статтею 162 КАС України передбачено право суду прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Суд вважає за необхідне для захисту інтересів позивача позовні вимоги в частині визнання відмови встановити факт причинного звязку та вимогу про визнання її інвалідом війни викласти в іншій спосіб, тому суд використовує право, надане йому ст. 11,162 КАС України, та виходячи за межі позовних вимог, вважає за необхідне зобовязати Обласний центр медико-соціальних експертиз змінити причини інвалідності ОСОБА_4 з «загального захворювання» на «інвалід війни» на підставі п.5 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись статтями 11, 71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Зобовязати Обласний центр медико-соціальних експертиз змінити причини інвалідності ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, з «загального захворювання» на «інвалід війни» на підставі п.5 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

В решті позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст.186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя Гордієнко Т. О.

Повний текст постанови складено відповідно до частини 3 статті 160 КАС України та підписано суддею 06.11.2015р.