Справа № 761/18385/14-а
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2015-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" листопада 2015 р. м. Київ К/800/23064/15

Вищий адміністративний суд України у складі:
головуючого суддіРозваляєвої Т. С. (суддя-доповідач),
суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,
секретаря судового засідання Гулової О. І.,
за участю: позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача Лазоренко А. О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання відмови перерахувати пенсію протиправною та зобов`язання перерахувати пенсію.
З урахуванням останніх змін позивач просить визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві щодо припинення виплати позивачу пенсії з 19 червня 2011 року у належному розмірі згідно із ч. 3 ст. 43 Закону України "ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у редакції від 04 квітня 2006 року та постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2014 року у справі № 2а-5199/11; зобов`язати відповідача вчинити відповідні дії щодо призначення позивачу пенсії з 19 червня 2011 року у належному розмірі згідно із ч. 3 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у редакції від 04 квітня 2006 року та постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2014 року у справі № 2а-5199/11 з 01 квітня 2014 року довічно, виходячи із розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим званням, проценти, надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премії у розмірах, встановлених законодавством; провести доплату різниці між фактично отриманим та перерахованим розміром пенсійних виплат; зобов`язати відповідача вчинити відповідні дії щодо призначення та виплати позивачу пенсії, починаючи з 01 квітня 2011 року, довічно, виходячи із розміру грошового забезпечення за останній місяць служби за займаною штатною посадою перед звільненням - березень 2011 року з врахуванням фактично виплаченої премії у розмірі 25 % місячного грошового забезпечення; провести доплату різниці між фактично отриманим та перерахованим розміром пенсійних виплат.
Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2015 року, позов задоволено частково: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві щодо нарахування позивачу пенсії, виходячи з грошового забезпечення, яке складається з посадового окладу, військового звання, відсоткової надбавки за вислугу років, установленим за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням, та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премій за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням за період з 19 червня 2011 року по 22 липня 2011 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві вчинити відповідні дії щодо призначення та виплати позивачу пенсії за період з 19 червня 2011 року по 22 липня 2011 року, виходячи із розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим званням, проценти, надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премії у розмірах, встановлених законодавством відповідно до ч. 3 ст. 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" у редакції від 04 квітня 2006 року; в іншій частині позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішеннями судів, позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій просив їх скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.
Заперечень не надходило.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10 лютого 2015 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за скаргою позивача на рішення судів першої та апеляційної інстанцій.
Постановою Верховного Суду України від 28 квітня 2015 року ухвалу Вищого адміністративного суду України від 10 лютого 2015 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду касаційної інстанції.
Заслухавши доповідача, пояснення позивача, представника відповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.
Судами встановлено, що наказом Міністра оборони України № 287 від 24 березня 2011 року позивача звільнено з військової служби у запас за пунктом «б» (за станом здоров`я), з правом носіння військової форми одягу, та наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 31 березня 2011 року виключено із списків особового складу військової частини; відповідач перебуває на обліку у ГУ ПФУ в м. Києві.
З 01 квітня 2011 року позивачу призначено пенсію за вислугу років згідно із ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Позивач, не погодившись з сумою встановленої пенсії, звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії з врахуванням розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням. Проте, відповідач відмовив позивачу у перерахунку пенсії.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2014 року у справі № 2а-5199/11 зобов`язано ГУ ПФУ в м. Києві вчинити відповідні дії щодо призначення та виплати позивачу пенсії, починаючи з 01 квітня 2011 року, виходячи із розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії у розмірах, встановлених законодавством, відповідно до ч. 3 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; зобов`язано ГУ ПФУ в м. Києві перерахувати та виплатити позивачу додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком, встановленої ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням проведених виплат, які йому здійснювались, починаючи з 01 квітня 2011 року по 22 липня 2011 року.
У зв`язку з тим, що відповідач здійснив на виконання вищезазначеної постанови перерахунок пенсії позивачу лише за період з 01 квітня 2011 року по 18 червня 2011 року, позивач заявив цей позов.
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково.
Колегія суддів вважає висновки судів першої та апеляційної інстанцій передчасними.
Згідно із ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
Також принцип обов`язковості виконання судових рішень передбачає Закон України "Про судоустрій і статус суддів", згідно із ч. 2 ст. 13 якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Колегія суддів зазначає, що Конституційний Суд України, розглядаючи справу №1-7/2013 у рішенні від 26 червня 2013 року, звернув увагу, що вже неодноразово зазначав про те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року N 11-рп/2012).
Конституційний Суд України бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).
Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.
Таким чином, у відповідності до зазначених правових норм, зокрема, Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2014 року у справі № 2а-5199/11 є обов`язковою до виконання на всій території України.
Розглядаючи спір у справі № 2а-5199/11, суд надав оцінку обставинам, незгода позивача з виконанням рішення суду не є підставою на подання нового позову.
Між тим, як встановлено судами обох інстанцій, позивачем направлено позов про призначення та перерахунок пенсії з 01 квітня 2011 року, що вказує на їх однопредметність зі справою № 2а-5199/11. При цьому нових складових, які б впливали на розмір пенсії, позивач не заявляє.
За приписами п. 4 ч. 1 ст. 157 КАС заявлений позов після рішення суду, яке набрало законної сили, несе наслідки закриття провадження у справі.
За таких обставин, судам необхідно було б з`ясувати предмет і підстави зазначених позовів та у разі виявлення одного і того ж предмета та його підстав обговорити питання щодо застосування положення п. 4 ч. 1 ст. 157 КАС.
Разом з цим, згідно із ч.ч. 9 і 10 ст. 267 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.
У такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання постановою законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день отримання виконавчого листа та пред`явлення його до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.
На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом.
До заяви додаються докази її надсилання рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням про вручення відповідачам і третім особам не раніше семи робочих днів до дня подання заяви до суду.
Заява підписується позивачем або його представником із зазначенням дня її підписання. У разі якщо заява подається представником, у ній зазначаються ім`я представника, його поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі. Одночасно із заявою подається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника.
Таку заяву може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідною постановою суду.
У разі відповідності заяви вказаним вище вимогам вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви.
У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.
За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. У разі наявності підстав для задоволення заяви суд ухвалює одну із постанов, що передбачені частиною другою статті 162 цього Кодексу.
Аналіз положень ст. 267 КАС України та ст. 2 цього Кодексу свідчить, що позов, який направлений на контроль за виконанням судових рішень, виключає одночасний розгляд спору про оскарження дій суб`єкта владних повноважень з інших підстав, що не пов`язані з належним виконання судового рішення.
Таким чином, суди мають дослідити поданий позов на дотримання його вимогам наведених у ст. 267 КАC, у зв`язку з чим розглянути таку заяву.
Що стосується періоду після ухвалення судового рішення у справі № 2а-5199/11, судам необхідно надати правову оцінку вимогам позивача, які залишені без уваги.
Оскільки під час вирішення справи судами допущені порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, то судові рішення підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 230, 231, 267 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ухвалив:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.
Судді: