Справа № 2а-25/11
Суддя: Зарудяна Л.О.
Дата ухвалення: 2011-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
УХВАЛА

іменем України

"21" вересня 2011 р. Справа № 2а-25/11

номер рядка статистичного звіту 10.3.2

Колегія суддів Житомирського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Зарудяної Л.О.

суддів: Кузьменко Л.В.

ОСОБА_1,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Березнівському районі Рівненської області на постанову Березнівського районного суду Рівненської області від "17" січня 2011 р. у справі № 2а-25/11 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Березнівському районі Рівненської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИЛА:

09 грудня 2010 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Березнівському районі Рівненської області про визнання дій відповідача неправомірним та зобов'язання останнього провести перерахунок та виплату доплати до пенсії у відповідності до Законів України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про соціальний захист дітей війни".

Постановою Березнівського районного суду Рівненської області від 17 січня 2011 року позов задоволено частково.

Визнано неправомірними дії ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Березнівському районі Рівненської області щодо відмови у проведенні перерахунку та виплаті ОСОБА_3 державної та додаткової пенсії відповідно до ч.2 ст.39, ч.1 ст.50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та соціальної допомоги як "дитині війни" відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Зобов'язано ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Березнівському районі Рівненської області здійснити перерахунок і виплатити ОСОБА_3 державної та додаткової пенсії відповідно до ч.2 ст.39, ч.1 ст.50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та соціальної допомоги як "дитині війни" відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" за період з 09 червня 2010 року по 09 грудня 2010 року.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідач по справі - ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Березнівському районі Рівненської області, подало апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка, є інвалідом третьої групи, пенсіонеркою, перебуває на обліку в ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Березнівському районі Рівненської області, має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, крім того вона є дитиною війни, що підтверджується відповідними посвідченнями. Оскільки ОСОБА_3 проживає на радіоактивно забрудненій території внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, то позивачка повинна отримувати доплату до пенсії у відповідності до ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та додаткову пенсію в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком згідно з ч.1 ст. 50 вказаного Закону, як особі, віднесеній до 1 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи. Також встановлено, що позивачка є дитиною війни та має право користуватись пільгами відповідно до Закону України "Про соціальний захист дітей війни", зокрема має право на підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ч. 1 ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до ст. 50 зазначеного Закону встановлено, що особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до с.2 ст.39 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають у зоні посиленого радіоекологічного контролю, підвищуються у розмірі однієї мінімальної заробітної плати.

Базовою величиною, з якої розраховується сума допомоги згідно зі ст. 39 Закону, відповідачу слід керуватися розміром мінімальної заробітної плати, а не сумою, передбаченою Постановою Кабінету Міністрів України "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 26.07.1996 року №836.

При розрахунку додаткової пенсі, передбаченої статтею 50 Закону застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений у законі про Державний бюджет України на відповідний рік, виходячи з якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Водночас суми, з яких здійснювався розрахунок виплат позивачці, передбачених Законом України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", визначалися постановами Кабінету Міністрів України №530 від 28.05.2008 року, №836 від 26.07.1996 року, №562 від 12.07.2005 року, тоді як ст. ст. 62 та 67 Закону №796 Кабінету Міністрів України надано право проводити лише роз'яснення порядку застосування цього Закону, підвищувати розмір доплат, пенсій і компенсацій, передбачених цим Законом, відповідності до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати, але не зменшення їх та встановлення їх у твердій сумі, яка не відповідає Закону.

Зазначеними постановами, всупереч вимогам Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (який встановив розмір щорічної допомоги як величину, кратну відносно до розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом на час здійснення виплати) установлено конкретні розміри такої допомоги в твердій грошовій сумі.

Частиною 4 ст.9 КАС України визначено, що у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Разом з тим, позивачка має право на пільги та соціальні гарантії, передбачені Законом України "Про соціальний захист дітей війни".

Задовольняючи позов, суд першої інстанції на підставі наявних у справі даних встановив і правильно виходив з того, що до вказаних спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 6 зазначеного Закону N 2195-IV.

Так, відповідно до статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Дію статті 6 Закону N 2195-IV на 2007 рік було зупинено статтею 111 Закону України від 19 грудня 2006 року "Про Державний бюджет України на 2007 рік" (з урахуванням положень пункту 12 статті 71 цього Закону). Проте, Рішенням Конституційного Суду України N 6-рп/2007 від 9 липня 2007 року були визнані неконституційними положення пункту 12 статті 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік", а тому пенсійний орган зобов'язаний був діяти в межах вимог статті 6 Закону N 2195-IV.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28.12.2007 р. були внесені зміни до статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни". Відповідно до цих змін було встановлено, що дітям війни до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення до пенсії в розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Проте, Рішенням Конституційного Суду України N 10-рп/2008 від 22.05.2008 року положення пункту 28 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" щодо внесення змін до Закону України "Про соціальний захист дітей війни" визнані неконституційними.

Відповідно до вимог ч.2 статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення про їх неконституційність.

Верховною Радою України, зокрема в 2010 році не приймались закони, якими зупинялась, або іншим чином обмежувалась дія ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", тому законодавчі перешкоди для нарахування позивачу в період з 09 червня 2010 р. - 09 грудня 2010 роки щомісячної соціальної допомоги у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, обчисленої відповідно до ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", відсутні.

Виходячи з наведеного, рішення суду першої інстанції відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для скасування постанови Березнівського районного суду Рівненської області від 17 січня 2011 колегія суддів не вбачає.

У зв'язку із неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, апеляційний адміністративний суд згідно ст.197 КАС України розгляд даної справи проводив в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Керуючись ст. ст. 183-2, 160, 195, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Березнівському районі Рівненської області залишити без задоволення, а постанову Березнівського районного суду Рівненської області від "17" січня 2011 р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Л.О. Зарудяна

судді: Л.В. Кузьменко

ОСОБА_1

Роздруковано та надіслано:

1- в справу

2 - позивачу ОСОБА_3 м.Березне,Березнівський район, Рівненська область,34600

3- відповідачу ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Березнівському районі Рівненської області вул. Андріївська, 48 а,м. Березне,Рівненська область,34600