Справа № П/811/1724/15
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2015-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

29 жовтня 2015 рокусправа № П/811/1724/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Бишевської Н.А.

суддів: Добродняк І.Ю Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Шелепової Ю.О.,

представників сторін:

позивача : - ОСОБА_2 (дов.від 29.05.2015 року)

відповідача: - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Світловодської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області

на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2015 р. у справі № П/811/1724/15

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Світловодської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

"03" червня 2015 р. Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Світловодської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 19.11.2014 р., яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість, в частині основного платежу в сумі 22 385 грн. та застосованих штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у сумі 5 596,25 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю висновків щодо нереальності здійснення господарської діяльності, оскільки до перевірки позивачем надано достатній обсяг первинної документації що підтверджує реальність виконання укладених угод.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2015 р. у справі № П/811/1724/15 адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Світловодської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задоволено.

Судом встановлено, що спірну суму податкового кредиту позивачем сформовано по взаємовідносинам з ТОВ «Кронос Лімітед» з приводу придбання нафтопродуктів. На підставі дослідження первинних документів, наданих сторонами судом встановлено факт придбання, транспортування , оприбуткування придбаного пального та його подальше використання в господарській діяльності ФОП ОСОБА_3 Внаслідок чого судом здійснено висновок про правомірність формування податкового кредиту за даними відносинами. судом зазначено, що наявність податкової інформації щодо можливих порушень податкового законодавства контрагента суб'єкта господарювання, з огляду на принцип індивідуальної відповідальності платника податків, не може свідчити про відсутність права на формування податкового кредиту. Постанову суду мотивовано тим, що податковим органом, як суб'єктом владних повноважень на якого покладається тягар доведення правомірності власних рішень у випадку їх оскарження, не доведено правомірності та обґрунтованості винесення спірного податкового повідомлення-рішення в тій частині, що підлягала судовому оскарженню.

Не погодившись з постановою суду, Світловодською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області подано апеляційну скаргу, згідно якої особа, яка подає апеляційну скаргу просить скасувати постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2015 р. у справі № П/811/1724/15, як таку що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги по суті є висновками акту перевірки. Скаржник вважає, що суд не приділив належної уваги доводам відповідача стосовно сумнівності контрагента позивача. Скаржник вказує на те, що оскільки контрагент ФОП ОСОБА_3 відсутній за фактичним місцезнаходженням, то у податкового органу відсутня можливість перевірити та підтвердити реальність здійснення господарської операції: можливість контрагента фактично виконати поставку товару, наявність ресурсів та матеріально-технічних умов для виконання укладеної угоди тощо. За таких обставин, податковий орган наполягає на тому, що укладена угода носить формальний характер, що укладена без мети настання реальних наслідків, а лише задля отримання податкової вигоди.

Сторони по справі про час і місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

До судового засідання не з'явились представники відповідача. Жодних клопотань, повідомлень про причини неявки до суду не надходило, підстави відсутності представників відповідача суду не повідомлені.

З урахуванням наявних в справі матеріалів, нез'явлення в судове засідання представників відповідача не перешкоджає розгляду скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, у період з 16.10.2014 р. по 29.10.2014 р. посадовими особами Світловодської ОДПІ ГУ проведено документальну планову виїзну перевірку фінансово-господарської діяльності ФОП ОСОБА_3 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2013 р., правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2013 р., виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2013 р.

За результатами перевірки відповідачем складено акт №481/17-01/НОМЕР_1 від 05.11.2014 р. яким зафіксовано виявлені перевіркою порушення, зокрема: п.198.2, 198.6 ст.198, п.201.8 ст.201, п.184.5 ст.184 Податкового кодексу України, у результаті чого підприємцем занижено суму податку на додану вартість у сумі 27 646,00 грн.

Висновки податкового органу обґрунтовані наявністю податкової інформації щодо сумнівності контрагента позивача, а саме довідкою про проведення зустрічної звірки ТОВ «Кронос-лімітед», якою встановлено безтоварність господарських операцій даного суб'єкта господарювання. За таких обставин податковий орган дійшов висновку, що надані первинні документи не можуть належним чином підтвердити реальність здійснення господарської операції, а виписані сумнівним контрагентом податкові накладні не можуть слугувати правомірною підставою для формування податкового кредиту.

На підставі акта перевірки податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення № від 19.11.2014 р., яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 34 557,50 грн., у тому числі 27 646,00 грн. основного платежу та 6 911,50 грн. штрафних (фінансових) санкцій (штрафів).

Зазначене податкове повідомлення-рішення оскаржується позивачем в частині основного платежу в сумі 22 385,00 грн. та застосованих штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у сумі 5 596,25 грн.

Дослідивши обставини по справі, колегія суддів вважає обґрунтованими та правомірними висновки суду першої інстанції щодо безпідставності спірного донарахування податкових зобов'язань та штрафних санкцій позивачу з наступних підстав.

Відповідно до пояснень представника позивача, що підтверджені матеріалами справи, спірну суму податкового кредиту позивачем сформовано за результатами господарських взаємовідносин з ТОВ «Кронос-Лімітед» з приводу виконання угоди постачання нафтопродуктів.

Так, 01.10.2013 року між ФОП ОСОБА_3 (Покупець) та ТОВ «Кронос-Лімітед» (Постачальник) укладено договір поставки нафтопродуктів №63-ПО відповідно до якого постачальник постачає, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити визначений умовами угоди товар (бензин).

Згідно до видаткових накладних, у листопаді 2013 року позивачем придбано бензину на загальну суму 148 346,25 грн. у т.ч. ПДВ - 24 724,38 грн. Суму сплаченого податку віднесено до слюда податкового кредиту за листопад 2013 року.

Реальність здійснення укладеної угоди підтверджено відповідними первинними документами. Копіями договору поставки та специфікаціями до нього, видатковими накладними підтверджено факт придбання товару, рахунками-фактурами, платіжними дорученнями та копіями оборотно-сальдової відомості підтверджено належну оплату придбаного палива та рух коштів на рахунках платника податків, виписаними податковими накладними обґрунтовано правомірність формування податкового кредиту.

Проте, податковим органом не досліджувались фактичні обставини щодо придбання позивачем нафтопродуктів, висновки щодо протиправного формування податкового кредиту ґрунтуються виключно на акті про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Кронос-Лімітед» та на довідці про проведення зустрічної звірки зазначеного контрагента та висновках щодо безтоварності операцій даного Товариства з третіми особами.

Колегія суддів вважає необґрунтованими такі висновки з огляду на наступне.

Згідно із п. 198.1. ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) в необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, наведеними нормами матеріального права визначено підстави для формування платником податкового кредиту і до таких підстав віднесено: наявність господарської операції наслідком якої є поставка товару (робіт, послуг), сплата (нарахування) ПДВ, у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними, використання придбаних товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до ч.1 ст.138 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Предмет доказування у справах, пов'язаних із формуванням сум податкового кредиту становлять обставини, що підтверджують або спростовують обґрунтованість визначення податкового кредиту підприємства.

Таким чином, у спірних правовідносинах, з огляду на позицію податкового органу щодо нереальності укладених правочинів, має бути доведеним факт (реальність) здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Кронос-Лімітед».

Проте, як вбачається з акту перевірки, який став підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, податковим органом взагалі не досліджувались господарські операції між позивачем та зазначеними контрагентами, за наслідками яких позивачем віднесено до складу податкового кредиту спірні суми ПДВ. Висновки про завищення позивачем податкового кредиту зроблені не з огляду на вищенаведені норми матеріального права, а з огляду на фінансово-господарську діяльність контрагента позивача, яка, на думку податкової служби, свідчить про нікчемність укладеного договору.

Між тим, зробивши висновки про нікчемність укладених правочинів податковий орган не врахував, що згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Статтею 228 Цивільного кодексу України визначено об'єктивну сторону нікчемного правочину, тобто визначено ознаки, за наявності яких укладений правочин можливо кваліфікувати як нікчемний. Податковим органом, в акті перевірки не наведено, визначених нормою права, ознак, які б свідчили про нікчемність укладених позивачем правочинів. Відсутність у постачальника основних засобів, складських приміщень, трудових ресурсів, що на думку ДПІ, унеможливлює здійснення господарської діяльності, не є тими ознаками, які характеризують правочин нікчемним.

Крім цього, для кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України та застосування відповідних наслідків, необхідною та обов'язковою умовою є наявність умислу у формі вини, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін.

Відповідачем, на якого відповідно до ч.2 ст.71 КАС України покладено обов'язок щодо доказування правомірності прийнятого рішення, не доведено того, що сторонами укладено угоди не з метою реального настання правових наслідків, а з метою порушення публічного порядку.

Як вбачається з Акту перевірки, обґрунтовуючи нікчемність правочину, податковий орган посилався на ст.203 ЦК України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Натомість, у якій частині зміст правочинів, які укладено між позивачем та контрагентами, суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, податковий орган не зазначає.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та ТОВ «Кронос-Лімітед» укладено договір постачання. При укладенні договору його сторонами досягнуто усіх істотних умов, договір укладено у письмовій формі, як того вимагає цивільне законодавство, і спрямовано на встановлення правовідносин, в контексті ст. 626 ЦК України.

Отже, зміст зазначеного правочину не суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Крім цього, як вбачається з Акту перевірки, нікчемність укладеного правочину податковий орган пов'язує з тим, що сторонами укладено угоду, яка не спрямована на настання реальних наслідків, що такою угодою обумовлені.

Тобто, перевіряючими особами, в Акті перевірки, вказано на ознаки фіктивних правочинів, які, згідно зі ст..234 ЦК України, вчинюються без наміру створення правових наслідків, що обумовлюються цими правочинами.

Відповідно до ч.2 ст.234 ЦК України фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Доказів того, що вищевказаний договір визнано судом недійсним, відповідачем суду не надано.

Доводи скаржника щодо безпідставного відхилення доказів сумнівності контрагентів, й відповідно нереальності здійснення господарської діяльності судом першої інстанції, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 72 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Колегія суддів зазначає, що акт про неможливість проведення зустрічної звірки контрагента позивача не є належним доказом нереальності господарських операцій, нікчемності угод оскільки за умови складення вказаного акту фіксується факт наявності перешкод для здійснення податкового контролю органом ДПС щодо платника, однак реальність господарських операції такого платника не є предметом перевірки.

Крім того, колегія суддів зазначає, що в силу закону отримання податковим органом акту зустрічної перевірки чи довідки, в котрих викладені певні висновки про вчинення контрагентом платника порушень податкового законодавства, або відсутність за місцезнаходженням, не звітуванням, та вчинення нікчемних, безтоварних правочинів, які не відбулися, не звільняє такий податковий орган від виконання обов'язку по самостійному виявленню та доведенню факту вчинення платником податків порушень закону.

Акт про неможливість проведення зустрічної звірки не є беззаперечним та безумовним документом, що підтверджує обставини фактично вчиненої господарської операцій між позивачем та його безпосереднім контрагентом.

Юридична відповідальність має індивідуальний характер, порушення контрагента позивача щодо звітування та сплати податкових зобов'язань зокрема тих, що виникли за наслідками виконання робіт на користь позивача не є доказом порушення податкового законодавства, неправильного формування податкового кредиту позивачем.

Відповідачем не спростовано фактичного здійснення позивачем господарських операцій, з яких сформовано спірний податковий кредит. Зауважень до податкових накладних, які в силу податкового закону є підставою для формування податкових показників, відповідачем не зазначено.

Отже, фактичні обставини справи засвідчують здійснення господарських операцій між позивачем і його контрагентами, та правомірне формування податкового кредиту, а тому донарахування позивачу податкових зобов'язань, штрафних санкцій є безпідставним.

Згідно ч.1 ст. 200 КАС України залишає апеляційну скаргу без задоволення, постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів доходить висновку, що підстави для скасування оскаржуваної постанови відсутні.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Світловодської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2015 р. у справі № П/811/1724/15 - залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2015 р. у справі № П/811/1724/15 - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС України.

Головуючий: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк

Суддя: Я.В. Семененко