Справа № 826/11167/14
Суддя: Вовк П.В.
Дата ухвалення: 2015-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 листопада 2015 року № 826/11167/14

за позовом Дочірнього підприємства «Край Проперті»

до Державної екологічної інспекції у м. Києві

про визнання протиправним та скасування припису

Суддя - Вовк П.В.

В порядку письмового провадження

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява дочірнього підприємства «Край Проперті» (далі також - ДП «Край Проперті», позивач) до Державної екологічної інспекції у м. Києві (далі також - відповідач), в якій позивач просив визнати протиправним та скасувати припис відповідача № 05/467п від 30 травня 2014 року.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 вересня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2014 року, в задоволенні позову ДП «Край Проперті» було відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24 вересня 2015 року скасовано зазначені рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направлено справу на новий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Ухвалою суду від 26 жовтня 2015 року дана адміністративна справа була прийнята до провадження суддею Вовком П.В. та призначена до розгляду у судовому засіданні.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про необґрунтованість прийнятого відповідачем припису з огляду на відсутність порушень позивачем вимог законодавства в сфері забезпечення екологічної безпеки.

В наданих суду письмових запереченнях на адміністративний позов відповідач, посилаючись на те, що припис № 05/467п від 30 травня 2014 року відповідає вимогам чинного на момент його прийняття законодавства, просив відмовити в задоволенні заявлених вимог.

У судове засідання, призначене на 10 листопада 2015 року, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи представники позивача та відповідача не з'явились.

Водночас, 10 листопада 2015 року на адресу суду надійшли клопотання сторін у справі про здійснення розгляду даної справи за їх відсутності, в якому, зокрема, було зазначено про те, що позивач та відповідач не заперечують проти подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до вимог ч. 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З огляду на зазначене та з урахуванням вимог статті 122 КАС України, суд прийшов до висновку про розгляд справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

В період з 14 травня 2014 року по 30 травня 2014 року відповідачем проведено планову перевірку дотримання ДП «Край Проперті» вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами, за результатами якої складено акт № 05/1073а, в якому зазначено, що в процесі господарської діяльності позивача утворюються відходи, а саме - відпрацьовані люмінесцентні лампи; фракція білково-жирова вод стічних, яка утворюється в процесі очищення стічних господарських побутових вод за допомогою жироуловлювачів; тверді побутові відходи та інші відходи, однак, не зважаючи на здійснення певних операцій в сфері поводження з відходами, ДП «Край Проперті» не проведено інвентаризацію джерел утворення відходів; не здійснюється первинний облік відходів, що утворюються та зберігаються, а також не подається статистична звітність щодо поводження з відходами; не облаштовано місце для тимчасового складування та зберігання відпрацьованих люмінесцентних ламп до моменту їх передачі.

На підставі зазначеного, відповідачем встановлено порушення ДП «Край Проперті» вимог статей 1, 5, 17, 26, 32, 33, 34 Закону України «Про відходи», статті 55 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», статті 1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», Постанов Кабінету Міністрів України від 03 серпня 1998 року № 1218, від 31 серпня 1998 року № 1360, та від 01 листопада 1999 року № 2034, п. 5 Порядку проведення державного обліку та паспортизації відходів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01 листопада 1999 року № 2034, наказу Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 07 липня 2008 року № 342, ДСанПіН 2.2.7.029-99 «Гігієнічні вимоги щодо поводження з промисловими відходами та визначення їх класу небезпеки для здоров'я населення».

З метою усунення порушень природоохоронного законодавства, виявлених під час перевірки дотримання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, відповідачем видано припис від 30 травня 2014 року № 05/467п, відповідно до якого ДП «Край Проперті» зобов'язано:

- видати наказ по підприємству про відповідальних посадових осіб за виконання даного припису, а також розробити план організаційно-технічних заходів з усунення виявлених недоліків, їх копії надати до Державної екологічної інспекції у м. Києві;

- провести інвентаризацію джерел утворення та видів відходів за адресою: м. Київ, проспект Академіка Глушкова, 13. На підставі інвентаризації джерел утворення відходів провести розрахунок показника загального утворення відходів (далі - Пзув). У разі, якщо Пзув перевищує граничне значення, що дорівнює 1000 умовних одиниць та/або показник загального обсягу оброблення чи утилізації відходів більше 100 тон на рік, заповнити реєстрові карти об'єктів утворення, оброблення та утилізації відходів і подати їх на затвердження Київської міської державної адміністрації, а також отримати дозвіл на здійснення операцій у сфері поводження з відходами. У випадку, якщо Пзув не перевищує граничне значення і є меншим 1000 умовних одиниць, подати декларацію про утворення відходів. Копії вищезазначених документів надати до Державної екологічної інспекції у м. Києві;

- подавати статистичну звітність, щодо поводження з відходами;

- вести за встановленими нормами, первинний облік кількості, типу і складу відходів, що утворюються, збираються, перевозяться, зберігаються чи утилізуються за формою № 1-Вт;

- визначити та погодити склад і властивості відходів, що утворюються, ступінь їх небезпечності для навколишнього природного середовища;

- розробити план організації роботи у сфері поводження з відходами;

- облаштувати місце для тимчасового складування та зберігання відпрацьованих люмінесцентних ламп до моменту передачі їх іншим споживачам у відповідності до вимог ДСанПіН 2.2.7.029-99.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Повертаючи дану справу на новий розгляд Вищий адміністративний суд України керувався тим, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді переданого на вирішення суду спору у повній мірі не досліджувався факт віднесення позивача до категорій власників відходів, які звільняються від одержання дозволу утворення та розміщення відходів відповідно до положень п. 8 Порядку розроблення, затвердження і перегляду лімітів на утворення та розміщення відходів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 1998 року № 1218 (далі - Порядок).

Крім того, суд касаційної інстанції зазначив про те, що при вирішені справи судами першої та апеляційної інстанції залишилось нез'ясованим питання, в контексті обставин укладення позивачем договорів на вивіз побутових відходів та послуг прийому відпрацьованих люмінесцентних ламп, на підставі чого і з урахуванням яких обставин і доказів відповідачем зроблено висновок про те, що позивач є суб'єктом господарської діяльності у сфері поводження з відходами і в його обов'язок входить отримання ним дозволу на здійснення операцій у сфері поводження з відходами, про що зазначено в оскаржуваному приписі.

Також, згідно позиції Вищого адміністративного суду України, судами попередніх інстанцій на зазначено у процесі якої господарської діяльності позивача, окрім побутових відходів, утворюються відходи як вторинна сировина, не з'ясовано, в результаті якої діяльності позивача виникають тверді побутові відходи та відпрацьовані люмінесцентні лампи, з огляду на те, що основним видом його діяльності є надання в оренду та експлуатацію власного чи орендованого майна.

Так, вирішуючи питання про віднесення позивача до категорій власників відходів, які звільняються від одержання дозволу на утворення та розміщення відходів відповідно до положень п. 8 Порядку, суд звертає увагу на наступне.

Правові, організаційні та економічні засади діяльності, пов'язаної із запобіганням або зменшенням обсягів утворення відходів, їх збиранням, перевезенням, зберіганням, сортуванням, обробленням, утилізацією та видаленням, знешкодженням та захороненням, а також з відверненням негативного впливу відходів на навколишнє природне середовище та здоров'я людини на території України врегульовані Законом України «Про відходи».

Відповідно до статті 13 цього Закону (тут і далі нормативно-правові акти наведені в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), суб'єктами у сфері поводження з відходами є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, а також підприємства, установи та організації усіх форм власності, діяльність яких пов'язана із поводженням з відходами.

В силу вимог статті 1 Закону України «Про відходи»:

- відходи - будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворилися у процесі виробництва чи споживання, а також товари (продукція), що повністю або частково втратили свої споживчі властивості і не мають подальшого використання за місцем їх утворення чи виявлення і від яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення;

- операції поводження з відходами - збирання, перевезення, зберігання, сортування, оброблення (перероблення), утилізація, видалення, знешкодження і захоронення відходів;

- виробник відходів - фізична або юридична особа, діяльність якої призводить до утворення відходів;

- розміщення відходів - зберігання та захоронення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи об'єктах;

- зберігання відходів - тимчасове розміщення відходів у спеціально відведених місцях чи об'єктах (до їх утилізації чи видалення);

- власник відходів - фізична або юридична особа, яка відповідно до закону володіє, користується і розпоряджається відходами.

Відповідно до п. «а» ч. 1 статті 32 Закону України «Про відходи», з метою обмеження та запобігання негативному впливу відходів на навколишнє природне середовище та здоров'я людини забороняється: провадити будь-яку господарську діяльність, пов'язану з утворенням відходів, без одержання від місцевих органів виконавчої влади дозволу на здійснення операцій у сфері поводження з відходами відповідно до вимог цього Закону.

Відповідно до п. 8 Порядку, власники відходів, для яких платежі за розміщення відходів усіх класів небезпеки не перевищують 10 гривень на рік, власники побутових відходів, що уклали договори на розміщення відходів з підприємствами комунального господарства, та власники відходів, які одержали ліцензію на збирання і заготівлю окремих видів відходів як вторинної сировини, звільняються від одержання лімітів на утворення та розміщення відходів.

З системного аналізу вказаних правових норм вбачається, що суб'єктами господарської діяльності у сфері поводження з відходами є підприємства, організації та установи, діяльність яких пов'язана з виробництвом або розміщенням відходів у спеціально відведених для цього місцях чи об'єктах, а обсяги відходів, які передані на договірних засадах іншим суб'єктам господарської діяльності, вже не є власністю суб'єкта господарювання.

Зазначена правова позиція неодноразово була відображена в судовій практиці Вищого адміністративного суду України, при чому як в ухвалі суду від 24 вересня 2015 року, прийнятій в межах розгляду даної справи, так і в інших рішенням цього суду, зокрема, в ухвалі від 14 травня 2014 року по справі № К/800/7925/14.

В контексті наведеного, суд звертає увагу на те, що, як вбачається з матеріалів справи, основним видом діяльності позивача є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого майна, що було відображено і в самому акті перевірки № 05/1073а.

Так, приміщення в якому проводилась перевірка, відповідно до умов договору оренди № 202/МА від 01 вересня 2013 року, було передано позивачем в оренду товариству з обмеженою відповідальністю «Край 2».

Водночас, відповідачем, в розрізі наведених положень законодавства та судової практики, не доведено факт здійснення позивачем діяльності, яка призводить до утворення відходів, зокрема, у акті перевірки не зафіксовано факту вироблення відходів, як і не зафіксовано факту розміщення позивачем відходів та нанесення у зв'язку з цим шкоди навколишньому середовищу.

При цьому необхідно врахувати, що на законодавчому рівні чітко визначена альтернатива: або підприємства укладають договір зі спеціалізованою організацією, яка здійснює зберігання та захоронення відходів, або самостійно отримує дозвіл на розміщення таких відходів на власній території.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем були укладені договори з суб'єктами господарської діяльності у сфері поводження з відходами, зокрема: договір з товариством з обмеженою відповідальністю «Демікон» № 2783 на послуги по прийому відпрацьованих люмінесцентних ламп від 14 січня 2014 року, договір з товариством з обмеженою відповідальністю «Крамар Рісайклінг» № 03/13 про надання послуг з вивозу та знешкодження твердих побутових відходів (ТПВ) від 30 квітня 2013 року.

На підтвердження факту реального виконання умов договору № 03/13 від 30 квітня 2013 року, позивачем додано до матеріалів справи копії відповідних первинних документів, зокрема, актів надання послуг та актів здачі-прийняття робіт.

Крім того, згідно листа товариства з обмеженою відповідальністю «Демікон» № 17 від 27 жовтня 2014 року, за період з дня укладення договору № 2783 на послуги по прийому відпрацьованих люмінесцентних ламп (14 січня 2014 року) і до дня складання такого листа, ДП «Край Проперті» люмінесцентні лампи до товариства не передавало.

В контексті наведеного суд також звертає увагу на наявну в матеріалах справи довідку № 20/02/05/14 від 20 травня 2014 року, на необхідності врахування якої наголошував Вищий адміністративний суд України, складену ДП «Край Проперті» про те, що на момент здійснення планової перевірки позивача Державною екологічною інспекцією у м. Києві на підприємстві були відсутні люмінесцентні лампи на тимчасовому зберіганні.

Необхідно зазначити, що відповідач, в контексті вимог ч. 2 статті 71 КАС України, не надав ґрунтовних заперечень на вказані у такій довідці обставини, а оскільки в самому акті перевірки № 05/1073а Державною екологічною інспекцією у м. Києві не було зафіксовано факту зберігання на підприємстві люмінесцентних ламп, суд приходить до висновку про недоведеність обставин такого зберігання з боку ДП «Край Проперті» на час проведення перевірки.

З урахуванням вказаного, оскільки позивач не є виробником чи власником відходів, не має спеціально відведених місць чи об'єктів для розміщення відходів, останній не є суб'єктом господарської діяльності у сфері поводження з відходами, а відтак отримання ним дозволу на розміщення відходів не є необхідним.

Щодо обов'язків, визначених іншими пунктами оскаржуваного припису, а саме: подавати статистичну звітність, щодо поводження з відходами, вести за встановленими нормами, первинний облік кількості, типу і складу відходів, що утворюються, збираються, перевозяться, зберігаються чи утилізуються за формою № 1-Вт, визначити та погодити склад і властивості відходів, що утворюються, ступінь їх небезпечності для навколишнього природного середовища, розробити план організації роботи у сфері поводження з відходами, суд звертає увагу на те, що вказаними пунктами передбачені обов'язки позивача, що виникли на підставі встановленого відповідачем порушення ДП «Край Проперті» вимог, в тому числі, статті 17 Закону України «Про відходи».

Водночас, стаття 17 цього Закону визначає обов'язок саме суб'єктів господарської діяльності у сфері поводження з відходами. А оскільки позивач не є суб'єктом господарської діяльності у сфері поводження з відходами, що було встановлено судом вище, зазначені вимоги оскаржуваного припису також визнаються необґрунтованими.

Щодо пункту припису яким зобов'язано ДП «Край Проперті» облаштувати місце для тимчасового складування та зберігання відпрацьованих люмінесцентних ламп до моменту передачі їх іншим споживачам у відповідності до вимог ДСанПіН 2.2.7.029-99, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 33 Закону України «Про відходи», у зв'язку з порушенням в тому числі якої відповідачем встановлено ДП «Край Проперті» зазначений обов'язок, визначені для зберігання та видалення відходів місця чи об'єкти повинні використовуватися лише для відходів, заявлених на одержання дозволу на здійснення операцій у сфері поводження з відходами.

Отже, оскільки, як було встановлено вище у позивача відсутній обов'язок щодо отримання дозволу на здійснення операцій у сфері поводження з відходами у зв'язку з тим, що він не є виробником чи власником відходів, відповідачем в оскаржуваному приписі було протиправно встановлено ДП «Край Проперті» зазначений обов'язок.

Додатково, аналізуючи вказаний пункт вимоги, суд враховує те, що відповідно до положень листа Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 7/12-8463 від 04 серпня 2011 року, контейнери та контейнерні майданчики для побутових відходів, що належать споживачам (фізичним чи юридичним особам) або виконавцям послуг з вивезення побутових відходів, не є спеціально відведеними місцями чи об'єктами для розміщення відходів, на використання яких необхідно отримувати дозвіл спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у сфері поводження з відходами.

Ні власники чи балансоутримувачі, ні виконавці послуг з вивезення побутових відходів, які здійснюють лише збирання та/або перевезення побутових відходів, не здійснюють їх розміщення.

Зазначена позиція також підтверджується листом Міністерства екології та природних ресурсів України № 14364/07/10-11 від 04 серпня 2011 року, відповідно до якого власники або балансоутримувачі житлових будинків, земельних ділянок укладають договори з особою, яка визначена виконавцем послуг з вивезення побутових відходів, та забезпечують роздільне збирання побутових відходів. Тобто фактичного розміщення відходів власники та балансоутримувачі не здійснюють.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про протиправність прийнятого Державною екологічною інспекцією у м. Києві припису № 05/467п від 30 травня 2014 року, що свідчить про обґрунтованість заявлених ДП «Край Проперті» позовних вимог.

Відповідно до статті 161 КАС України, під час прийняття постанови суд вирішує наступні питання, зокрема:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень ч. 1 статті 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці данні встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів та висновків експертів.

Згідно положень статті 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно наведеного положення, суд присуджує на користь позивача всі здійснені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 160, 78 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7-12, 71, 94, 122, 158-163 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов дочірнього підприємства «Край Проперті» до Державної екологічної інспекції у м. Києві про визнання протиправним та скасування припису - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати припис Державної екологічної інспекції у м. Києві від 30 травня 2014 року № 05/467п.

Присудити за рахунок асигнувань Державної екологічної інспекції у м. Києві на користь дочірнього підприємства «Край Проперті» понесені останнім витрати по сплаті судового збору у розмірі 160, 78 грн. (сто шістдесят гривень сімдесят вісім копійок).

Постанова, відповідно до ч. 1 статті 254 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії постанови за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя П.В. Вовк