Справа № 497/3284/14-а
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2015-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2015 р.м.ОдесаСправа № 497/3284/14-а

Категорія: 12.2 Головуючий в 1 інстанції: Кодінцева С.В.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Танасогло Т.М.,

суддів - Бойка А.В.,

- Яковлєва О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Болградського районного суду Одеської області від 12 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Болградської міської ради Одеської області, секретаря Болградської міської ради Одеської області Ніколаєнко Віри Андріївни про оскарження рішення суб'єкта владних повноважень про оголошення догани,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Болградської міської ради Одеської області, секретаря Болградської міської ради Одеської області Ніколаєнко В.А. про скасування розпорядження секретаря Болградської міської ради Одеської області Ніколаєнко В.А. №132 від 01 грудня 2014 року «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_2».

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував, що секретарем Болградської міської ради Одеської області Ніколаєнко В.А. протиправно прийнято оскаржуване розпорядження, оскільки у вказаної посадової особи відсутні повноваження щодо прийняття рішень про притягнення працівників міськради до дисциплінарної відповідальності.

Відповідачі позов не визнали з посиланням на те, що позивач самовільно та безпідставно відбув в додаткову відпустку без збереження заробітної плати з 28 жовтня 2014 року по 31 жовтня 2014 року за відсутністю відповідного розпорядження секретаря міської ради про надання даної відпустки, що є порушення трудової дисципліни.

Постановою Болградського районного суду Одеської області від 12 червня 2015 року в задоволенні адміністративного позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться питання про скасування постанови в зв'язку з тим, що вона постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також що у зв'язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

Відповідно до приписів ст. 197 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції, може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд за їх участю, а також у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційній скарзі ОСОБА_2, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

15 жовтня 2014 року позивач подав на ім'я секретаря Болградської міської ради Одеської області заяву про надання йому недовикористаної відпустки з 09 вересня 2013 року по 23 вересня 2013 року, з 22 травня 2014 року по 30 травня 2014 року у кількості 24 днів з 28 жовтня 2014 року.

17 жовтня 2014 року ОСОБА_2 на ім'я секретаря міської ради Ніколаєнко В.А. подав заяву про надання йому недовикористаної відпустки за той же період з 03 листопада 2014 року.

Розпорядженням секретаря міської ради №117 від 17 жовтня 2014 року позивачу заступнику голови міської ради надано частину щорічної відпустки за робочий період з 04 січня 2013 року по 03 січня 2014 року тривалістю 15 календарних днів і за робочий період з 04 січня 2014 року по 03 січня 2015 року тривалістю 9 календарних днів, всього 24 календарних дні з 03 листопада 2014 року по 26 листопада 2014 року.

В той же день, заявник подав ще одну заяву про надання йому відпустку без збереження заробітної плати з 28 жовтня 2014 року по 31 жовтня 2014 року згідно п.6 ч.1 ст. 25 Закону України «Про відпустки». Однак секретарем міської ради було відмовлено у її задоволенні в зв'язку з виробничою необхідністю, і наданням відпустки з 03 листопада 2014 року у кількості 24-х днів.

21 жовтня 2014 року позивач повторно подав заяву на ім'я секретаря міської ради, про надання відпустки без збереження заробітної плати в зв'язку з від'їздом у сімейних справах з 28 жовтня 2014 року по 31 жовтня 2014 року, з посиланням на вимоги п.6 ч.1 ст. 25 Закону України «Про відпустки». Однак, посадовою особою відмовлено у вказаної задоволенні заяви з посиланням на виробничу необхідність.

Розпорядженням №132 від 01 грудня 2014 року за підписом секретаря міської ради Ніколаєнко В.А. оголошено догану першому заступнику міського голови ОСОБА_2, за вихід в додаткову відпустку без збереження заробітної плати при відсутності розпорядження секретаря міської ради про надання даної відпустки і факту відсутності на роботі з 28 жовтня 2014 року по 31 жовтня 2014 року.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, оскаржуване розпорядження від 01 грудня 2012 року №132 «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_2» прийнято правомірно, оскільки позивачем порушено трудову дисципліну.

Судова колегія вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам Кодексу адміністративного судочинства України, Кодексу законів про працю України, Закону України «Про відпустки», Закону України «Про місцеве самоуправління в Україні», Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказується, що рішення суду першої інстанції є неправильним, оскільки оскаржуване розпорядження №132 від 01 грудня 2014 року є протиправним, так як позивач законно відбув у додаткову відпустку без збереження заробітної плати з 28 жовтня 2014 року по 31 жовтня 2014 року відповідно до Закону України «Про відпустки», тому постанову суду першої інстанції необхідно скасувати, прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги повністю.

Судова колегія не приймає до уваги ці доводи апелянта, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Кодексу законів про працю України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно ст. 10 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» передбачено, що прийняття на службу в органи місцевого самоврядування здійснюється: на посади заступників сільського, селищного, міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті ради шляхом затвердження відповідною радою.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням другої сесії VІ скликання міської ради Одеської області від 10 грудня 2010 року №7-VІ ОСОБА_2 затверджено на посаду першого заступника міського ради, а розпорядженням №269 від 13 грудня 2010 року за підписом міського голови ОСОБА_3. позивача призначено на посаду першого заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів.

Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про відпустки» передбачено, що право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи.

З матеріалів справи вбачається, що 15 жовтня 2014 року позивач подав на ім'я секретаря Болградської міської ради Одеської області заяву про надання йому недовикористаної відпустки з 09 вересня 2013 року по 23 вересня 2013 року, з 22 травня 2014 року по 30 травня 2014 року у кількості 24 днів з 28 жовтня 2014 року. Дана заява містить резолюцію секретаря міської ради на ім'я ОСОБА_2 про те, що розгляд питання відкладено до 03 листопада 2014 року в зв'язку з виробничої необхідністю.

17 жовтня 2014 року позивач на ім'я секретаря міської ради Ніколаєнко В.А. подав заяву про надання йому недовикористаної відпустки за той же період з 03 листопада 2014 року.

Розпорядженням секретаря міської ради №117 від 17 жовтня 2014 року позивачу заступнику голови міської ради надано частину щорічної відпустки за робочий період з 04 січня 2013 року по 03 січня 2014 року тривалістю 15 календарних днів і за робочий період з 04 січня 2014 року по 03 січня 2015 року тривалістю 9 календарних днів, всього 24 календарних дні з 03 листопада 2014 року по 26 листопада 2014 року.

Пунктом 6 ч.1 ст. 25 Закону України «Про відпустки» встановлено, що відпустка без збереження заробітної плати надається в обов'язковому порядку пенсіонерам за віком та інвалідам III групи - тривалістю до 30 календарних днів щорічно.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є пенсіонером, що підтверджується пенсійним посвідченням від 28 травня 2014 року №.

На підставі вказаної статті позивач 17 жовтня 2014 року подав ще одну заяву, посилаючись на від'їзд за сімейними обставинами, та просив надати йому відпустку без збереження заробітної плати з 28 жовтня 2014 року по 31 жовтня 2014 року. Дана заява місить резолюцію секретаря міської ради про відмову в зв'язку з виробничою необхідністю.

21 жовтня 2014 року позивач повторно подав заяву на ім'я секретаря міської ради, якою переконливо просив надати відпустку без збереження заробітної плати в зв'язку з від'їздом у сімейних справах з 28 жовтня 2014 року по 31 жовтня 2014 року. Вказана заява місить резолюцію секретаря міської ради, якою відмовлено з посиланням на виробничу необхідність.

Відповідно абз.2 ст. 2 Кодексу поведінки посадових осіб місцевого самоврядування, затвердженого Розпорядженням виконавчого комітету Болградської міської ради Одеської області від 13 квітня 2012 року за №56 (а.с.71-74) посадова особа місцевого самоуправління, виходячи з верховенства Конституції України і законів України, повинно виконувати свої посадові обов'язки відповідно з посадовими інструкціями, керуючись правилами службової поведінки, встановлені цим кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 не був на роботі протям 28-31 жовтня 2014 року, що підтверджується актами про відсутність працівника на робочому місці від 28 жовтня 2014 року, від 29 жовтня 2014 року, від 30 жовтня 2014 року, від 31 жовтня 2014 року, табелями обліку використання робочого часу за ІІ частину жовтня 2014 року, додатковим табелем за ІІ половину жовтня 2014 року.

Колегія суддів звертає увагу, що позивач сам не заперечує факту відсутності його на роботі у вказаний період. Крім того, ОСОБА_2 не заперечував, що розпорядження секретаря міської ради про надання йому відпустки без збереження заробітної плати з 28 по 31 жовтня 2014 року відсутнє.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що позивач безпідставно допустив прогули протягом 28-31 жовтня 2014 року, не прибувши на роботу, тобто допустивши порушення трудової дисципліни.

Згідно ст. 20 вищевказаного Кодексу поведінки від 13 квітня 2012 року за №56 порушення правил службової поведінки кваліфікується як невиконання або неналежне виконання посадовими особами посадових обов'язків і тягне за собою дисциплінарне стягнення і (або) враховується при прийнятті рішення при проведенні щорічної оцінки, відображається в характеристиці (рекомендаціях).

Стаття 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни передбачає застосування до працівника тільки одного з таких заходів стягнення: догани або звільнення. Догану може бути застосовано до працівника за порушення трудової дисципліни, тобто тих правил поведінки під час виконання трудових обов'язків, що встановлені правилами внутрішнього трудового розпорядку, колективним чи трудовим договором. У деяких випадках такі правила поведінки може бути встановлено й посадовою інструкцією працівника. Ознакою порушення працівником трудової дисципліни, що може бути підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності у формі оголошення догани, є наявність вини в його діях чи бездіяльності.

Відповідно до ст. 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Працівники, які займають виборні посади, можуть бути звільнені тільки за рішенням органу, який їх обрав, і лише з підстав, передбачених законодавством. Застосування юридичних санкцій провадиться в установленому законом порядку, з дотриманням процесуальних норм відповідної галузі права. Процедура застосування дисциплінарного стягнення, визначена ст.ст. 148-151 КЗпП України, передбачає кілька стадій:

Статтею 148 КЗпП України встановлено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Перед тим, як застосувати дисциплінарне стягнення, роботодавець повинен з'ясувати причини та обставини вчинення дисциплінарного проступку.

Статтею 149 КЗпП України встановлено порядок застосування дисциплінарних стягнень та цією статтею передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення та стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Якщо працівник відмовився від цього, власник повинен скласти акт про відмову від надання пояснень і провести дисциплінарне розслідування порушення трудової дисципліни. Даючи письмові пояснення, працівник має відповісти на наступні питання: чи був насправді факт порушення трудової дисципліни; в якій формі вини проявилось порушення трудової дисципліни; причини, що спонукали працівника вчинити дисциплінарний проступок, обставини, за яких його вчинено. Відмова працівника дати письмові пояснення не перешкоджає накладенню на працівника відповідного стягнення. На стадії застосування дисциплінарного стягнення роботодавець обирає вид стягнення, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, попередню роботу працівника тощо. Потім видається відповідний наказ чи розпорядження, з яким працівника ознайомлюють під розписку.

З матеріалів справи вбачається, що письмово 27 листопада 2014 року за №101/6-к було запропоновано позивачу подати свої письмові пояснення з причин відсутності на роботі у вищевказаний період, на що 28 листопада 2014 року позивач подав на ім'я секретаря міської ради письмове пояснення, що з 28 жовтня 2014 року по 31 жовтня 2014 року він перебував у відпустці без збереження заробітної плати на підставі поданих ним заяв згідно п.6 ч.1 ст. 25 Закону України «Про відпустки» (а.с.35,36).

На підставі вказаного, секретарем міської ради Ніколаєнко В.А. прийнято розпорядження №132 від 01 грудня 2014 року про оголошення догани першому заступнику міського голови ОСОБА_2, за вихід в додаткову відпустку без збереження заробітної плати при відсутності розпорядження секретаря міської ради про надання даної відпустки і факту відсутності на роботі з 28 жовтня 2014 року по 31 жовтня 2014 року.

Враховуючи все вищевказане, колегія погоджується з судом першої інстанції щодо правомірності оскаржуваного рішення, оскільки воно відповідає вимогам чинного трудового законодавстві України.

Що стосується доводів апелянта щодо законності знаходження у вищевказаній додатковій відпустці з посиланням на п.6 ч.1 ст. 25 Закону України «Про відпустки», то колегія вважає їх необґрунтованими, виходячи з наступного.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно резолюцій секретаря міської ради на заявах позивача йому було відмовлено у наданні відпустці без збереження заробітної плати у період з 28 жовтня 2014 року по 31 листопада 2014 року в зв'язку з виробничою необхідністю, а саме: на позивача було покладено обов'язок інформувати раду 28 жовтня 2014 року о 15:00 год. на засіданні постійної комісії-4, 31 жовтня 2014 року на сесії міської ради про роботу по виконанню особистих і делегованих повноважень згідно ст.ст. 29, 30, 31 Закону України «Про місцеве самоуправління в Україні», а також в строк до 01 листопада 2014 року надати інформацію про виконання розпорядження від 25 вересня 2014 року №155, що підтверджується розпорядження №85 від 29 серпня 2014 року про план підготовки чергової сесії Болградської міської ради Одеської області VІ скликання (а.с.86), розпорядження №92 від 30 вересня 2014 року про план підготовки чергової сесії Болградської міської ради Одеської області VІ скликання (а.с.87), протоколом №14 засідання постійної комісії з питань бюджету, фінансів і цін (ПК-3) від 23 вересня 2014 року (а.с.108-109), технічними звукозаписами пленарних засідань 70 та 71 сесій Болградської міської ради Одеської області від 26 вересня 2014 року та від 31 жовтня 2014 року (а.с.110).

Крім того, колегія зазначає, що позивач по справі є державним службовцем та посадовою особою органу місцевого самоврядування, тому не має право на власний розсуд та за своїм бажанням обирати найбільш привабливі для нього періоди відпусток.

Також, колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на відсутність повноваження секретаря Болградської міської ради Одеської області Ніколаєнко В.А. щодо застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани, виходячи з наступного.

Відповідно ст. 51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» заступник міського голови не обирається відповідною радою, а лише затверджується відповідною радою за пропозицією міського голови, який згідно п.п.7,19 ч.4 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» саме і здійснює керівництво апаратом ради та її виконавчим комітетом.

Зазначена правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 29 жовтня 2013 року по справі № К/9991/53932/12.

Міський голова відповідно ч.1 ст.12 та ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є головною посадовою особою територіальної громади міста, свої рішення видає у формі розпоряджень.

Згідно п.19-20 ч.4 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» міський голова видає розпорядження у межах своїх повноважень, здійснює інші повноваження місцевого самоврядування, визначені цим та іншими законами, якщо вони не віднесені до виключних повноважень ради або не віднесені радою до відання їх виконавчих органів.

Виключні повноваження ради, визначені ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» не передбачають застосування до першого заступника міського голови дисциплінарних стягнень та вирішення питання про його звільнення за порушення трудової дисципліни. Також немає таких повноважень і у виконавчого комітету ради згідно ст.ст. 27-40 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Згідно ст.7 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» та ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» повноваження по застосуванню дисциплінарних стягнень та звільненню першого заступника міського голови - відносяться до повноважень міського голови.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 28 травня 2013 року по справі №1/521/685/13 ОСОБА_3. було відсторонено від посади голови Болградської міської ради Одеської області до прийняття остаточного рішення по справі. Згідно вироку Малиновського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2014 року ОСОБА_3. було засуджено до 8 років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади, пов'ялим виконанням організаційно-розпорядних або адміністративно-господарських обов'язків в державних органах чи органах місцевого самоврядування та інших форм власності підприємствах, в установах або організаціях на строк 3 роки, з конфіскацією майна. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 05 серпня 2014 року по справі №11-5п/785/433/14 вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2014 року було - залишено без змін.

Рішенням 63 сесії VІ скликання Болградської міської ради Одеської області №1587-VІ від 30 квітня 2014 року надано право першого підпису на банківських і інших документах секретарю Болградської міської ради Одеської області Ніколаєнко В.А. на період відсутності міського голови.

Таким чином, оскаржуване розпорядження 01 грудня 2014 року №132 прийняте згідно із вимогами чинного законодавства в межах наданих повноважень секретарю міської ради Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Враховуючи зазначене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 197; п.1 ч.1 ст. 198; ст. 200; п.1 ч.1 ст. 205; ст. 206; ч.5 ст. 254 КАС України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Болградського районного суду Одеської області від 12 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які брали участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Т.М. Танасогло

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: О.В. Яковлєв