Справа № 826/12810/15
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2015-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

11 листопада 2015 року № 826/12810/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Гарника К.Ю., суддів: Кобилянського К.М., Федорчука А.Б. при секретарі судового засідання Непомнящій А.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Міністерства оборони України

про зобов`язати вчинити дії

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, в якому, з урахуванням внесених заявою від 13.07.2015 уточнень, просить:

«- визнати неправомірною бездіяльність Міністерства оборони України щодо відновлення порушених прав та законних інтересів ОСОБА_1 в частині проходження навчання у ВІТІ НТУУ «КПІ» (зараз ВІТІ) з 01.09.2002 по 14.08.2006;

- зобов`язати Міністерство оборони України вчинити певні дії щодо відновлення порушених прав та законних інтересів ОСОБА_1 в частині у ВІТІ НТУУ «КПІ» (зараз ВІТІ) з 01.09.2002 по 14.08.2006 (зокрема, видати документ із зазначенням відповідних дат);

- вирішити чи є законним та таким, що відповідає правовим актам вищої юридичної сили Наказ Міністерства оборони України та Міністерства освіти і науки України від 29.05.2001 №07/020».

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує на те, що в період часу з 01.09.2002 по 14.08.2006 він проходив навчання за військово-обліковою спеціалізацією 300100 у Військовому інституті телекомунікацій та інформатизації Національного технічного університету «Київський політехнічний інститут» (ВІТІ НТУ «КПІ»), який є військовим навчальним підрозділом вищого навчального закладу. Посилаючись на зміст Концепції військової освіти в Україні позивач вказує на те, що оскільки його спеціальність не збігається із цивільною, то, на думку позивача, особи, що навчаються за такою спеціальністю з 1 по 5 курс є курсантами. Натомість, відповідач своїм листом від 26.05.2015 за №263/1/1489 повідомив, що у ВІТІ НТУУ «КПІ» проводилась підготовка на посади осіб офіцерського складу за схемою « 4 роки студент 1 рік курсант». Не погоджуючись з таким визначенням позивач просить суд зобов`язати Міністерство оборони України для відновлення порушених прав позивача видати відповідний документ на підтвердження проходження ним навчання в якості курсанта з початку навчання, тобто з 01.09.2002. Щодо вимоги ОСОБА_1 про встановлення законності наказу Міністерства оборони України та Міністерства освіти і науки України від 29.05.2001 №07/020, позивач вказує на те, що даний нормативний акт не був у відповідності до вимог законодавства зареєстрований в Міністерстві юстиції України, а відтак не мав юридичної сили і не є чинним, оскільки права та обов`язки громадян не були доведені до відома населення у встановленому законом порядку.

Відповідач, скориставшись своїм правом, виклав свої доводи у письмових запереченнях проти позову, в яких стверджує про безпідставність заявлених позивачем вимог і наполягає на відсутності правових підстав для їх задоволення. Зокрема, відповідач наголошує на тому, що на час навчання позивача у ВНП ВНЗ, підготовка на посади осіб офіцерського складу проводилась за схемою підготовки « 4 роки студент 1 рік курсант», зокрема і у Військовому інституті телекомунікацій та інформатизації Національного технічного університету «Київський політехнічний інститут». На підставі укладеного з позивачем контракту про проходження військової служби на посадах офіцерського складу ОСОБА_1 призначено на посаду курсанта саме з 14 серпня 2006 року. Початком проходження військової служби вважається, у тому числі, день призначення на посаду курсанта (слухача) вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу для громадян, які добровільно вступають на військову службу, як наслідок, день зарахування на навчання студентом вищого військового навчального закладу не є початком проходження військової служби. Відтак, підстави для твердження про допущення відповідачем протиправної бездіяльності, і як наслідок, для зобов`язання Міністерства оборони України вчинити певні дії, відсутні. Щодо спірного Наказу від 29.05.2001 №07/020, відповідач зазначає, що зазначений спільний наказ є нормативним актом, прийнятим уповноваженими центральними органами виконавчої влади України в межах їх компетенції і спрямований на виконання Законів України «Про вищу освіту», «Про військовий обов`язок і військову службу», постанови Кабінету Міністрів України від 15.12.1977 №1410 «Про створення єдиної системи військової освіти», які забезпечили вирішення конкретних питань, пов`язаних з прийомом в 2001 році на навчання слухачів, курсантів (студентів) у вищі навчальні заклади, для підготовки військових фахівців з вищою освітою.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив і просив відмовити у його задоволенні.

З огляду на висловлену у даній справі позицію учасників процесу щодо розгляду даної справи в порядку письмового провадження, суд на підставі частини 6 статті 71 та частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу у порядку письмового провадження на основі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи і не заперечується учасниками процесу, ОСОБА_1 був зарахований до Військового інституту телекомунікацій та інформатизації Національного технічного університету України «Київського політехнічного інституту» (ВІТІ НТУУ «КПІ») на денну форму навчання за спеціальністю 7.160102, що підтверджується витягом з наказу Ректора НТУУ «КПІ» від 15.07.2002 року №2381-С.

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 26.06.2013 №509-р «Про утворення Державного університету телекомунікацій», наказу Міністерства освіти і науки України від 30.07.2013 №1049 «Про утворення Державного університету телекомунікацій», спільного наказу Міністерства освіти і науки України та Міністерства оборони України від 08.08.2013 №1134/543 «Щодо особливостей діяльності Державного університету телекомунікацій» Військовий інститут телекомунікацій та інформатизації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» було перейменовано у Військовий інститут телекомунікацій та інформатизації Державного університету телекомунікацій.

На підставі наказу начальника ВІТІ НТУУ «КПІ» від 14.08.2006 №152 із студентами 5 курсу, в тому числі і з ОСОБА_1 , укладено контракт про проходження військової служби на посадах офіцерського складу та прийнято на військову службу (навчання) в добровільному порядку через Деснянський районний у місті Києві військовий комісаріат, призначено на посаду курсанта та присвоєно військове звання «Рядовий».

Наказом Міністра оборони України від 23.06.2007 №598 заявнику було присвоєно військове звання лейтенант та 23.07.2007 на підставі наказу від 23.06.2007 №123 він був направлений для подальшого проходження військової служби на офіцерських посадах до військової частини НОМЕР_1 м. Києва.

В лютому 2012 року заявника було переведено в Службу Безпеки України де на даний час він проходить військову службу на офіцерській посаді.

Надаючи правову оцінку встановленим фактичним обставинам, що підтверджені зібраними у справі доказами, суд звертає увагу на наступне.

Спірні правовідносини врегульовано нормами Конституції України, Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі Закон №2232-XII), іншими нормативно-правовими актами та правовими актами індивідуальної дії.

В статті 6 Конституції України закріплено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 12 статті 92 основного закону України встановлено, що виключно законами України визначаються організація і діяльність органів виконавчої влади, основи державної служби, організації державної статистики та інформатики.

При цьому, Конституція України не передбачає право центральних органів виконавчої влади застосовувати аналогію права або закону при вирішенні будь-яких питань, що належать до їх компетенції, а вимагає діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 2 Закону №2232-XII визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

У відповідності до статті 11 Закону №2232-XII військову підготовку студентів вищих навчальних закладів (денної форми навчання) за програмою офіцерів запасу проходять громадяни віком до 25 років, придатні до військової служби за станом здоров`я та морально-діловими якостями.

Військова підготовка студентів вищих навчальних закладів за програмою офіцерів запасу, крім вищих медичних навчальних закладів, проводиться на добровільних засадах, є одним з основних видів навчання і включається до визначеної державою складової освіти вищих навчальних закладів як самостійний розділ.

Програми військової підготовки студентів вищих навчальних закладів розробляються і затверджуються Міністерством оборони України разом із заінтересованими центральними органами виконавчої влади.

В частині 2 наведеної норми Закону №2232-XII закріплено, що студентам, які пройшли повний курс військової підготовки за програмою офіцерів запасу, склали встановлені іспити і атестовані до офіцерського складу, після закінчення вищого навчального закладу присвоюється відповідне первинне військове звання офіцера запасу.

Відповідно до частини 2 статті 15 Закону №2232-XII громадяни призовного віку в добровільному порядку можуть бути прийняті на військову службу за контрактом на умовах, передбачених частиною першою статті 20 цього Закону, та в порядку, визначеному положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України від 7 листопада 2001 року за №1053/2001 затверджено Положення про проходження військової служби (навчання) за контрактом у Збройних Силах України курсантами (слухачами) вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів (далі по тексту Положення №1053/2001 в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), яким визначається порядок проходження військової служби (навчання) за контрактом курсантами (слухачами) вищих військових навчальних закладів та вищих навчальних закладів, які мають кафедри військової підготовки (факультети, відділення, інститути військової підготовки) (далі вищі військові навчальні заклади, підрозділи) з програмами підготовки громадян на посади осіб офіцерського складу, їх права та обов`язки.

Видами військової служби згідно з частиною четвертою статті 2 Закону №2232-XII є: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Відповідно до абз.4 частини першої ст.24 Закону №2232-XII (в редакціях Закону, які діяли в періоди з 25.03.1992 по 18.06.1999) початком перебування на військовій службі вважався, зокрема, й день прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею), вказаний у приписі, виданому військовим комісаріатом, для допризовників, призовників і військовозобов`язаних.

Починаючи з 18.06.1999 (Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» від 18.06.1999 №766-XIV до Закону №2232-XII були внесені зміни) стаття 24 Закону №2232-XII не пов`язує початок перебування на військовій службі з днем прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею).

Зазначена норма Закону (чинна редакція) передбачає, що початком проходження військової служби є:

1) день відправлення у військову частину з обласного збірного пункту для громадян, призваних на строкову військову службу;

2) день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації;

3) день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних;

4) день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Як вбачається з витягу із наказу Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» №2381-С від 15.07.2002 по студентському складу Військового інституту телекомунікацій та інформатизації, наявного в матеріалах справи, на підставі рішення приймальної комісії НТУУ «КПІ» (протокол №7 від 09.07.2002) ОСОБА_1 зарахований з 01 вересня 2002 року студентом першого курсу, як такий що успішно витримав вступні випробування і пройшов за конкурсом (шифр бакалаврів 1601, спеціальність 7.160102).

А відповідно до витягу із Наказу начальника Військового інституту телекомунікацій та інформатизації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» (по стройовій частині) від 14.08.2006 №152, ОСОБА_1 14 серпня 2006 року прийнято на військову службу (навчання) в добровільному порядку через Деснянський районний в місті Києві військовий комісаріат, призначено на посаду курсанта та останньому присвоєно військове звання «рядовий».

Також, згідно вказаного наказу, позивача допущено до державної таємниці та її матеріальних носіїв за відповідними формами, зараховано на всі види забезпечення по курсантській нормі, на котлове забезпечення.

Згідно абзацу п`ятого ч.3 ст.2 Закону №2232-XII (в редакції чинній в момент навчання позивача в ВІТІ НТУУ КПІ) до видів військової служби відноситься, зокрема військова служба (навчання) за контрактом курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають кафедри військової підготовки (факультети військової підготовки, відділення військової підготовки, інститути військової підготовки) з програмами підготовки на посади осіб офіцерського складу.

Перелік видів військової служби, визначений у вказаній нормі, був вичерпним.

Навчання студентів вищих військових навчальних закладів до такого переліку не входило.

Крім того, згідно з п. «в» ч.1 ст.24 Закону №2232-XII (в редакції чинній в момент навчання позивача в ВІТІ НТУУ КПІ) початком проходження військової служби вважається, зокрема день призначення на посаду курсанта (слухача) вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу для громадян, які добровільно вступають на військову службу.

Аналогічна норма закріплена і в пункті 10 Положення №1053/2001, відповідно до якого, початком проходження військової служби (навчання) для громадян, які добровільно вступають на військову службу, вважається день призначення на посаду курсанта (слухача) вищого військового навчального закладу, підрозділу.

Початком військової служби за контрактом курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів, підрозділів вважається день видання наказу про зарахування на військову службу (навчання) за контрактом.

Згідно із визначенням, наведеним у пункті 14 Положення №1053/2001, контракт про проходження військової служби (навчання) курсантом (слухачем) це письмова угода, що укладається між громадянином України та державою, від імені якої виступає Міністерство оборони України, для встановлення правових відносин між сторонами у процесі військової служби (навчання).

Вищенаведені норми законодавства, якими регулюються спірні правовідносини, визначають курсанта, як особу, що починає проходження військової служби і призначається на посаду курсанта відповідним наказом.

Оскільки відповідно до наказу від 15.07.2002 №2381-С ОСОБА_1 зараховано з 01.09.2002 до ВІТІ НТУ «КПІ» як студента першого курсу, а наказ про його призначення на посаду курсанта видано тільки 14.08.2006, правові підстави для зобов`язання Міністерства оборони України видати позивачу документ, що засвідчує проходження ним навчання у вищому учбовому закладі в період з 01.09.2002 по 14.08.2006 саме як курсанта, відсутні.

Крім того, суд вважає за доцільне наголосити, що у відповідності до абз.2 ч.2 ст.25 Закону №2232-XII зарахування громадян до вищих військових навчальних закладів та вищих навчальних закладів, які мають військові навчальні підрозділи, провадиться на добровільних засадах відповідно до особистих заяв на умовах, визначених контрактом.

Водночас, будь-яких доказів щодо невідповідності укладеного позивачем з ВІТІ НТУУ «КПІ» контракту з фактичними умовами навчання та/або змісту наказу від 15.07.2002 №2381-С про зарахування ОСОБА_1 до вищого навчального закладу як студента, позивачем суду не надані, доводи щодо необізнаності позивача під час вступу до вищого навчального закладу з умовами навчання не наведені.

Щодо посилань позивача на підтвердження своїх доводів на положення, закріплені в абз.4 частині другій статті 25 Закону №2232-XII, суд вважає за доцільне наголосити на наступному.

За змістом абзацу 4 частини другої статті 25 Закону №2232-XII, громадяни, які прийняті на військову службу і навчаються у вищих військових навчальних закладах або вищих навчальних закладах, де є військові навчальні підрозділи, і не мають звань прапорщиків або мічманів та офіцерського складу, є курсантами, а ті, які мають такі звання, - слухачами.

Отже, однією з обов`язкових умов для визнання курсантом громадянина, який навчається у вищому військовому навчальному закладі або вищому навчальному закладі за наявності військового навчального підрозділу, є прийняття його на військову службу.

При цьому, день зарахування на навчання студентом вищого військового навчального закладу не є в розумінні приписів ст.24 Закону №2232-XII початком проходження військової служби.

Докази щодо прийняття ОСОБА_1 на військову службу до дня його зарахування до вищого навчального закладу в матеріалах справи відсутні.

Натомість, наданий позивачем витяг з Наказу начальника ВІТІ НТУУ «КПІ» від 14.08.2006 №152 засвідчує, що ОСОБА_1 прийнятий на військову службу (навчання) саме 14.08.2006.

З огляду на викладене, вимога позивача про визнання неправомірною бездіяльність Міністерства оборони України щодо відновлення порушених прав та законних інтересів ОСОБА_1 в частині проходження навчання у ВІТІ НТУУ «КПІ» (зараз ВІТІ) з 01.09.2002 по 14.08.2006, як і вимога зобов`язати Міністерство оборони України вчинити певні дії щодо відновлення порушених прав та законних інтересів ОСОБА_1 в частині у ВІТІ НТУУ «КПІ» (зараз ВІТІ) з 01.09.2002 по 14.08.2006 (зокрема, видати документ із зазначенням відповідних дат), визнаються колегією суддів недоведеною, а відтак, такою що не підлягає задоволенню.

При вирішенні питання щодо наявності правових підстав для задоволення вимоги позивача про встановлення законності Наказу Міністерства оборони України та Міністерства освіти і науки України від 29.05.2001 №07/020 і визначення його відповідності правовим актам вищої юридичної сили, колегія суддів враховує наступне.

У відповідності до ч.2 ст.25 Закону №2232-XII порядок проведення підготовки громадян на посади осіб офіцерського складу у вищих військових навчальних закладах та вищих навчальних закладах, які мають військові навчальні підрозділи, визначається і затверджується Міністерством оборони України та Міністерством освіти України.

Також в пункті 2 Положення №1053/2001 закріплено, що підготовка громадян на посади осіб офіцерського складу складається з теоретичного і практичного курсів навчання, практики та військового стажування. Порядок проведення цієї підготовки затверджується Міністерством оборони України та Міністерством освіти і науки України.

У відповідності до наведених положень законодавства та в межах наданих Міністерству оборони України і Міністерству освіти і науки України повноважень, ними 29.05.2001 було видано спільний наказ за №07/020 «Про організацію прийому в 2001 році слухачів, курсантів (студентів) у вищі навчальні заклади для підготовки військових фахівців з вищою освітою».

Даним наказом затверджені Плани прийому у 2001 році слухачів, курсантів, (студентів) у вищі навчальні заклади і покладено обов`язок на заступників Міністра оборони України, командувачів військ оперативних командувань, начальників управлінь центрального апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, начальника залізничних військ начальника Головного управління залізничних військ, начальників вищих військових навчальних закладів Збройних Сил України, ректорів вищих навчальних закладів України, начальника факультету військової підготовки, начальників кафедр військової підготовки вищих навчальних закладів України, - вчинити відповідні дії, пов`язанні з прийомом у 2001 році слухачів, курсантів, (студентів) у вищі навчальні заклади.

Оцінюючи спірний наказ з урахуванням положень законодавства, чинного на момент його видання в межах заявленого адміністративного позову та з огляду на викладені позивачем доводи, колегія суддів вважає за доцільне вказати на наступне.

Відповідно до визначення нормативно-правового акта, яке міститься у Наказі Міністерства юстиції України від 12.04.2005 №34/5, під нормативно-правовим актом слід розуміти офіційний письмовий документ, прийнятий уповноваженим на це суб`єктом нормотворення у визначеній законодавством формі та за встановленою законодавством процедурою, спрямований на регулювання суспільних відносин, що містить норми права, має неперсоніфікований характер і розрахований на неодноразове застосування.

Розпорядчий документ це акт, що видається суб`єктом нормотворення у процесі здійснення ним виконавчо-розпорядчої діяльності з метою виконання покладених на нього завдань та здійснення функцій відповідно до наданої компетенції на основі і на виконання Конституції та законів України, спрямування регулювання суспільних відносин у сферах державного управління, віднесених до його відання (Наказ Міністерства юстиції України від 12.04.2005 №34/5)

З метою впорядкування видання міністерствами, іншими органами виконавчої влади нормативно-правових актів, забезпечення охорони прав, свобод і законних інтересів громадян, підприємств, установ та організацій Указом Президента України від 03.10.1992р. № 493/92 «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» постановлено установити, що з 1 січня 1993 року нормативно-правові акти, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади, органами господарського управління та контролю і які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ст.2 цього Указу державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю здійснює Міністерство юстиції України.

Згідно статті 6 Указу Кабінету Міністрів України постановлено затвердити до 1 грудня 1992 року Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю, що зачіпають права, свободи та інтереси громадян або носять міжвідомчий характер.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 № 731 затверджено Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, що набула чинності з 01.03.1993

Відповідно до пункту 4 вказаного Положення (із змінами та доповненнями), державній реєстрації підлягають нормативно-правові акти будь-якого виду (постанови, накази, інструкції тощо), якщо в них є одна або більше норм, що:

а) зачіпають соціально-економічні, політичні, особисті та інші права, свободи й законні інтереси громадян, проголошені й гарантовані Конституцією та законами України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколами до неї, міжнародними договорами України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та acquis communautaire, а також з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, встановлюють новий або змінюють, доповнюють чи скасовують організаційно-правовий механізм їх реалізації;

б) мають міжвідомчий характер, тобто є обов`язковими для інших міністерств, органів виконавчої влади, а також органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, що не входять до сфери управління органу, який видав нормативно-правовий акт.

В пункті 5 затвердженого Кабміном Положення наведено акти, що не подаються на державну реєстрацію, до яких віднесено акти:

- персонального характеру (про склад комісій, призначення на посаду і звільнення з неї, заохочення працівників тощо);

- дія яких вичерпується одноразовим застосуванням, крім актів про затвердження положень, інструкцій та інших, що містять правові норми;

- оперативно-розпорядчого характеру (разові доручення);

- якими доводяться до відома підприємств, установ і організацій рішення вищестоящих органів;

- спрямовані на організацію виконання рішень вищестоящих органів і власних рішень міністерств, інших органів виконавчої влади, що не мають нових правових норм;

- рекомендаційного, роз`яснювального та інформаційного характеру (методичні рекомендації, роз`яснення, у тому числі податкові, тощо), нормативно-технічні документи (національні та регіональні стандарти, технічні умови, будівельні норми і правила, тарифно-кваліфікаційні довідники, кодекси усталеної практики, форми звітності, у тому числі щодо державних статистичних спостережень, адміністративних даних та інші).

Аналіз виданого в межах компетенції Міністерства оборони України і Міністерства освіти і науки України спірний наказ від 29.05.2001 №07/020, дає підстави для висновку, що даний акт має організаційно-розпорядчий характер, не містить нових правових норм, спрямований на виконання вимог Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у відповідності до Умов прийняття до вищих навчальних закладів України, затверджених наказом Міністерства освіти і науки України від 19.022001 №74, Інструкції про проведення військово-професійної орієнтації молоді та фахових вступних випробувань у вищих військових навчальних закладах Міністерства оборони України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 14.04.1998 №152, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.06.1998 за №398/2838, зі змінами та доповненнями, внесеними наказом Міністра оборони України від 25.04.2000 №150, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 07.06.2000 за №338/4559, та Положення про прийом слухачів на факультет підготовки спеціалістів оперативно-стратегічного рівня Академії збройних Сил України, затвердженого наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 04.12.1995 №252. Дія спірного наказу вичерпана.

Згідно із Указом Президента України «Про опублікування актів законодавства України в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 13 грудня 1996 року №1207/96 у інформаційному бюлетені публікуються державною мовою: закони України; укази і розпорядження Президента України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, що мають нормативний характер; акти Конституційного Суду України; нормативно-правові акти Національного банку України; міжнародні договори України, що набрали чинності; нормативні акти міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, зареєстровані Міністерством юстиції України.

Отже, у інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» публікуються закони та інші нормативно-правові акти України, акти Конституційного Суду України.

Даний наказ не має ознак нормативно-правового акта, що підлягає державній реєстрації та опублікуванню в офіційних спеціальних виданнях як такий акт, а за своєю правовою природою є розпорядчим документом.

За таких обставин, підстав вважати, що спірний наказ повинен пройти державну реєстрацію у Міністерстві юстиції України і бути офіційно оприлюдиненим немає.

Правила статті 171 КАС України поширюються на розгляд адміністративних справ щодо законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України, указів та розпоряджень Президента України, постанов та розпоряджень Кабінету Міністрів України, постанов Верховної Ради Автономної Республіки Крим, а також законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, інших суб`єктів владних повноважень, законності (крім конституційності) постанов та розпоряджень Кабінету Міністрів України.

В силу ч.8 ст.171 КАС України суд може визнати нормативно-правовий акт незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, повністю або в окремій його частині.

Що ж стосується правових актів індивідуальної дії, то вони згідно із ст.162 КАС України можуть бути визнанні судом протиправними (чи окремі їх положення) і скасованими.

Оскільки спірний наказ Міністерства оборони України і Міністерства освіти і науки України від 29.05.2001 №07/020 не відноситься до нормативно-правових актів, правила ст.171 КАС України не можуть поширюватися на розгляд цієї адміністративної справи.

Зважаючи на те, що спірний наказ Міністерства оборони України і Міністерства освіти і науки України від 29.05.2001 №07/020 має ознаки правового акта розпорядчого характеру, визнати його таким, що не має юридичної сили, не набрав чинності і не може бути застосованим з тих підстав, що він не пройшов державну реєстрацію у Міністерстві юстиції України і офіційно не оприлюднений як нормативно-правовий акт, не можна.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не доведена обґрунтованість позовних вимог в цій частині, доказів на підтвердження порушення його прав, свобод та інтересів оскаржуваним актом, а також бездіяльністю відповідача щодо нездійснення державної реєстрації актів суду не надано.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи наведене в сукупності та виходячи із встановлених судом обставин, оцінивши надані позивачем та відповідачем докази в контексті наведених вище вимог законодавства, колегія дійшла висновку про недоведеність позивачем факту наявності в діях відповідача ознак протиправності. З огляду на зазначене, позовні вимоги визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Оскільки, за наслідками розгляду справи по суті суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання відповідача вчинити певні дії, в силу положень статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, понесені позивачем судові витрати стягненню з Державного бюджету України не підлягають.

Враховуючи викладене і керуючись ст.ст.69-71, 94, 122, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя: К.Ю. Гарник

Судді: К.М. Кобилянський

А.Б. Федорчук