Справа № 813/1424/14
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2015-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2015 року м. Київ К/800/22389/15

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача), Карася О.В., Рибченка А.О.,

секретар судового засідання Загородній А.А.,

за участю представника позивача Фартух Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Львівського комунального підприємства «Сяйво» до Державної податкової інспекції у Залізничному районі міста Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області, правонаступником якої на час касаційного розгляду є Державна податкова інспекція у Залізничному районі міста Львова Головного управління Державної фіскальної служби України у Львівській області, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Державної податкової інспекції у Залізничному районі міста Львова Головного управління Державної фіскальної служби України у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16 червня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2015 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2014 року Львівське комунальне підприємство «Сяйво» (далі - позивач, Львівське КП «Сяйво») звернулося до суду першої інстанції з позовом в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова від 08.04.2011 року № , від 11.04.2011 року № /0/13050 та № /0/13054.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 16 червня 2014 року, залишеною без змін ухвалю Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2015 року, адміністративний позов задоволено.

Суди попередніх інстанцій мотивували свої рішення тим, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів які б свідчили про порушення позивачем вимог чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства в частині формування податкового кредиту, валових витрат та оприбуткування готівки в касі підприємства.

Державну податкову інспекцію у Залізничному районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області замінено правонаступником на Державну податкову інспекцію у Залізничному районі міста Львова Головного управління Державної фіскальної служби України у Львівській області (далі - відповідач) відповідно до ст. 55 КАС України.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить про їх скасування, як таких, що ухваленні із порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог. У доводах касаційної скарги зазначає, що під час проведення перевірки встановлено заниження позивачем податку на додану вартість всього в сумі 227474 грн., заниження податку на прибуток на загальну суму 7582 грн., а також встановлено несвоєчасність оприбуткування готівки в касі підприємства в сумі 3269 грн., а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення є такими, що прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Касаційний розгляд справи проведено у відкритому судовому засіданні, відповідно до ст. 221 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Судами попередніх інстанцій встановлено наступні обставини.

У період з 24.01.2011 року по 21.03.2011 року Державною податковою інспекцією у Залізничному районі м. Львова проведено планову виїзну перевірку Львівського комунального підприємства «Сяйво», про що складено акт № 740/23-2/32262674 від 28.03.2011 року про результати планової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2007 року по 30.09.2010 року.

У вказаному акті зазначено про порушення позивачем вимог п. 5.1., пп. 5.2.1. п. 5.2., пп. 5.6.1. п. 5.6., пп. 5.7.1. п. 5.7. ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», ст. 203, ст. 216, ст. 228 Цивільного кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток у сумі 7582 грн.; вимог п. 1.11. ст. 1, пп. 7.2.1. п. 7.2., пп. 7.4.1., пп. 7.4.4. п. 7.4., пп. 7.5.1. п. 7.5. ст. 7, п. 11.11. ст. 11 Закону України «Про податок на додану вартість», ст. 203, ст. 216, ст. 228 Цивільного кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість в сумі 227474 грн., а також вимог п. 2.6., п. 3.3., п. 3.10., п. 4.3. Положення про проведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного Банку України № 637 від 15.12.2004 року, в результаті чого несвоєчасно оприбутковано готівку в касі підприємства в сумі 3269 грн.

08.04.2011 року відповідачем на підставі акта перевірки № 740/23-2/32262674 від 28.03.2011 року прийнято податкове повідомлення - рішення форми «Р» № , яким за порушення п. 2.6., п. 3.3., п. 3.10., п. 4.3. Положення про проведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного Банку України № 637 від 15.12.2004 року до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у сумі 16345,50 грн.

11.04.2011 року відповідачем на підставі акта перевірки № 740/23-2/32262674 від 28.03.2011 року прийнято податкове повідомлення - рішення форми «Р» № /0/13054, яким за порушення п. 5.1., пп. 5.2.1. п. 5.2., пп. 5.6.1. п. 5.6., пп. 5.7.1. п. 5.7. ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» збільшено суму грошового зобов'язання позивача за платежем податок на прибуток в сумі 9477,50 грн., у тому числі основний платіж 7582 грн., штрафні (фінансові) санкції (штрафи) 1895,50 грн.

11.04.2011 року відповідачем на підставі акта перевірки № 740/23-2/32262674 від 28.03.2011 року прийнято податкове повідомлення - рішення форми «Р» № /0/13050, яким за порушення п. 1.11. ст.1, п. п. 7.2.1. п. 7.2., п. п. 7.4.1., п. п. 7.4.4. п. 7.4., п. п. 7.5.1. п. 7.5. ст. 7, п. 11.11. ст. 11 Закону України «Про податок на додану вартість» збільшено суму грошового зобов'язання позивача за платежем податок на додану вартість в сумі 284342,50 грн., у тому числі основний платіж 227474 грн., штрафні (фінансові) санкції (штрафи) 56868,50 грн.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що зазначена касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Щодо податкового повідомлення-рішення відповідача від 11.04.2011 року № /0/13054, суд касаційної інстанції зазначає наступне.

Згідно п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» встановлено, що під терміном «валові витрати виробництва та обігу» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Підпунктом 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 цього Закону встановлено, що до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці.

Згідно з абзацом четвертим пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Як вбачається з наявних у справі доказів, позивач сплатив вартість робіт згідно Договорів, що підтверджується банківськими виписками.

Крім того, на підтвердження реальності здійснення господарських операцій та правомірності формування валових витрат по господарських операціях ПП «Львів Проектбуд Реставрація» та використання у власній господарській діяльності товару позивачем подано суду копії: договорів на виконання ремонтно-будівельних робіт, локальних кошторисів, відомості ресурсів, дефектних актів, довідок про вартість виконаних підрядних робіт, акти приймання виконаних підрядних робіт до договору, податкових накладних, реєстрів отриманих та виданих податкових накладних, розшифровок податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів; виписок із банківського рахунку про оплату товарів та робіт, придбаних у контрагента ПП «Львів Проектбуд Реставрація».

Податковим органом не надано доказів невиконання позивачем перед ПП «Львів Проектбуд Реставрація» своїх зобов'язань.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач здійснив розрахунок з ПП «Львів Проектбуд Реставрація» в безготівковій формі, а тому у відповідності до зазначеної вище норми отримав право на збільшення валових витрат.

Таким чином, у відповідача відсутні належні правові підстави для висновку про порушення позивачем вимог пп. п. 5.1., пп. 5.2.1. п. 5.2. ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Крім того, позивачем не допущено порушень пп. 5.6.1. п. 5.6., пп. 5.7.1. п. 5.7. ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», у зв'язку із преміюванням працівників позивача, які були притягнуті до дисциплінарної відповідальності, оскільки станом на 09.08.2010 року (дата видання наказу про преміювання працівників позивача) до працівників позивача, зазначених у акті податкової перевірки, не було застосовано дисциплінарного стягнення у вигляді догани, та таке мало місце лише 20.08.2010 року (наказ № 29-к від 20.08.2010 року).

З огляду на зазначене, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що податкове повідомлення-рішення відповідача від 11.04.2011 року № /0/13054 є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення відповідача від 11.04.2011 року № /0/13050 та доводів податкового органу про заниження позивачем податку на додану вартість в сумі 227474 грн. у зв'язку із порушення вимог п. 1.11. ст.1, п.п.7.2.1. п.7.2., пп. 7.4.1., пп. 7.4.4. п. 7.4., пп. 7.5.1. п. 7.5. ст. 7, п. 11.11. ст. 11 Закону України «Про податок на додану вартість», суд касаційної інстанції зазначає наступне.

Доводи відповідача про порушення позивачем вимог п. 1.11. ст. 1, п. 11.11. ст. 11 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого занижено базу оподаткування податком на додану вартість операцій з надання послуг для ЖЕКів за касовим способом за 2009 рік на загальну суму 167751 грн., спростовуються наявними в матеріалами справи документами, які свідчать про те, що суми коштів, отримані від кінцевих споживачів (громадян) за надані послуги з урахуванням субсидій, включались до податкового зобов'язання з податку на додану вартість по факту надходження від споживачів (громадян), а суми коштів, зазначені у касових книгах, відповідають податковим зобов'язанням, зазначеним у податковій звітності позивача з податку на додану вартість за відповідний період. Відтак, твердження податкового органу про заниження позивачем бази оподаткування податком на додану вартість операцій з надання послуг для ЖЕКів за касовим способом за 2009 рік на загальну суму 167751 грн. є безпідставним.

Щодо посилань податкового органу на порушення позивачем вимог пп. 7.2.1. п. 7.2., п.п. 7.4.1., п. п. 7.4.4. п. 7.4., п. п. 7.5.1. п. 7.5. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», суд касаційної інстанції зазначає наступне.

Як зазначає відповідач станом на 28.03.2011 року позивачем не надано до перевірки первинних документів на підтвердження господарських операцій з придбання товарів та послуг у контрагентів ЛКП «Залізничнетеплоенерго», ЛМКП «Львівводоканал», ЛМЕМ «ВАТ ЛОЕ», КМП «Збиранка», ЛКП «РАС».

Судами попередніх інстанцій встановлено, що первинні документи на підтвердження господарських операцій з придбання товарів та послуг у контрагентів ЛКП «Залізничнетеплоенерго», ЛМКП «Львівводоканал», ЛМЕМ «ВАТ ЛОЕ», КМП «Збиранка», ЛКП «РАС», вилучені у позивача у 2009 році працівниками СВ ПМ ДПА у Львівській області під час проведення обшуку.

За змістом п. 44.6. ст. 44 Податкового Кодексу України (в редакції чинній на момент проведення перевірки) у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Отже, з врахуванням наведеного, у податкового органу були відсутні підстави стверджувати про відсутність у позивача необхідних первинних документів на підтвердження господарських операцій, що є об'єктом перевірки, оскільки такі були вилучені у позивача у 2009 році правоохоронними органами, а тому твердження відповідача про порушення позивачем вимог пп. 7.2.1. п. 7.2., пп. 7.4.1., п. п. 7.4.4. п. 7.4., п. п. 7.5.1. п. 7.5. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» є передчасними.

З огляду на зазначене, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що податкове повідомлення-рішення відповідача від 11.04.2011 року № /0/13050 є протиправними та підлягає скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення відповідача від 08.04.2011 року № суд касаційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до п. 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року № 637 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

Позивачем долучено до матеріалів справи копії прибуткового касового ордера № 953 від 03.08.2009 року на суму 3269,10 грн., Z-звіту від 03.08.2009 року про оприбуткування 3269,10 грн., касової книги за 03.08.2009 року (лист 44) із зазначенням прибуткового касового ордера № 953 від 03.08.2009 року на суму 3269,10 грн.

Таким чином, зазначені докази свідчать про дотримання позивачем вимог п. 2.6. Положення про проведення касових операцій у національній валюті в Україні та про своєчасне оприбуткування готівки в касі підприємства на суму 3269,10 грн., а тому податкове повідомлення-рішення відповідача № від 08.04.2011 року є протиправним та також підлягає скасуванню.

Доводи касаційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права та установленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування оскаржуваних судових рішень.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 223 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди попередніх інстанцій не допустили порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 221, 223, 224, 231, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Залізничному районі міста Львова Головного управління Державної фіскальної служби України у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16 червня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2015 року у справі № 813/1424/14 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної з моменту проголошення, оскарженню не підлягає та може бути переглянута в порядку передбаченому ст.ст. 235 - 244-2 КАС України.

Судді: І.Я. Олендер

О.В. Карась

А.О. Рибченко

Повний текст виготовлено 10.11.2015 року.