Справа № 809/2029/15
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2015-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2015 року Справа № 876/8013/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Дяковича В.П., Іщук Л.П.,

з участю секретаря судових засідань Гелецького П.В.,

представника відповідача Гавадзина М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 червня 2015 року у справі за його позовом до державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про скасування рішення та зобов'язання до вчинення дій,

ВСТАНОВИВ :

У травні 2015 року фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі - ФОП) звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати незаконним та скасувати рішення державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (далі - ДПІ) від 06.04.2015 року № 36 про непогодження застосування податкового компромісу з податку на додану вартість (далі - ПДВ), донарахованому за результатами документальної перевірки, і визнати 27.03.2015 року днем узгодження податкового зобов'язання з ПДВ, визначеного у податковому повідомленні-рішенні ДПІ від 09.10.2014 року № .

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 червня 2015 року у справі № 809/2029/15 у задоволенні позову було відмовлено.

Зазначену постанову в апеляційному порядку оскаржено позивачем, який у своїй апеляційній скарзі просять скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким його позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу обґрунтовують тим, що ДПІ було проведено його планову виїзну документальну перевірку за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року, за результатами якої складено акт від 22.09.2014 року № 7667/09-15-17-01-09/НОМЕР_2.

Під час перевірки податковим органом було зроблено висновок про заниження податкових зобов'язань з ПДВ за грудень 2013 року на суму 833963,00 грн. у порушення пп. «б» п. 187.1 ст. 187, ст. 189. п. 190.1 ст. 190 Податкового кодексу України (далі - ПК України) та прийнято податкове повідомлення-рішення № від 09.10.2014 року, яким визначено податкові зобов'язання з ПДВ у розмірі 833963,00 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 208490,75 грн.

Апелянт виявив бажання скористатися процедурою податкового компромісу стосовно суми податкового зобов'язання з ПДВ, визначеної у податковому повідомленні-рішенні ДПІ № від 09.10.2014 року, та подав до ДПІ заяву про застосування податкового компромісу, що засвідчує узгодження такого податкового зобов'язання.

На виконання приписів п.5 підрозділу 92 розділу XX «Перехідні положення» ПК України ФОП сплатив 5 % від суми узгоджених податкових зобов'язань з ПДВ, що складає 41698,15 грн., що підтверджується квитанцією № 4304/37 від 01.04.2015 року, про що відповідач був повідомлений шляхом направлення йому оригіналу зазначеної квитанції.

На переконання апелянта, згідно з нормами п.7 та п.8 підрозділу 9 2 розділу XX «Перехідні положення» ПК України подання заяви та сплата 5 % від суми узгодженого податкового зобов'язання з ПДВ засвідчує досягнення 01.04.2015 року податкового компромісу між ФОП та ДПІ стосовно неузгодженої суми податкового зобов'язання з ПДВ, визначеної у податковому повідомленні-рішенні ДПІ № від 09.10.2014 року.

У оскаржуваному рішенні ДПІ від 06.04.2015 року за № 36 відповідачем було відмовлено у застосуванні процедури податкового компромісу з ПДВ, що є незаконним.

Представник відповідача у судовому засіданні апеляційного суду заперечив обґрунтованість доводів апелянта, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Позивач на виклик апеляційного суду не прибув, що не перешкоджає розгляду справи відповідно до приписів ч. 4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, апеляційний суд приходить до переконання, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову ТОВ, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до п.2.1 ст.2 Методичних рекомендацій щодо особливостей уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу, затверджених наказом ДФС України від 17.01.2015 року № 13, податковий компроміс розповсюджується виключно на факти зниження податкових зобов'язань з ПДВ (у зв'язку із завищенням податкового кредиту). Під заниженням податкових зобов'язань для цілей застосування Методичних рекомендацій слід розуміти неправомірне формування платником податків податковою кредиту з ПДВ у податкових періодах до 01.04.2014 року, що призвели до заниження до сплати сум податкових зобов'язань.

Оскільки за актом перевірки встановлено заниження податкових зобов'язань з ПДВ, то на донараховані суми в розмірі 1042453,75 грн., в тому числі 833936,00 грн. основний платіж. 208490,75 грн. штрафні санкції, не поширюється процедура податкового компромісу.

Даючи оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із таких міркувань.

Відповідно до п. 1 підрозділу 92 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України податковим компромісом є режим звільнення від юридичної відповідальності платників податків та/або їх посадових (службових) осіб за заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість за будь-які податкові періоди до 01.04.2014 року з урахуванням строків давності, встановлених ст. 102 цього Кодексу.

Пунктом 2 вказаної норми передбачено, що сума заниженого податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість сплачується в розмірі 5 відсотків такої суми. При цьому 95 відсотків суми заниженого податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість вважаються погашеними, штрафні санкції не застосовуються, пеня не нараховується.

При цьому відповідно до п.7 підрозділу 92 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України процедура податкового компромісу, встановлена цим підрозділом, поширюється також на неузгоджені суми податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, визначені у податкових повідомленнях-рішеннях, щодо яких триває процедура судового та/або адміністративного оскарження, а також на випадки, коли платник податків отримав податкове повідомлення-рішення, за яким податкові зобов'язання не узгоджені відповідно до норм цього Кодексу. Досягнення податкового компромісу у такому разі здійснюється за заявою платника податків у письмовій формі до контролюючого органу про намір досягнення податкового компромісу. У таких випадках днем узгодження платником податків податкових зобов'язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні, є день подання такої заяви до відповідного контролюючого органу. У разі несплати платником податків такого податкового зобов'язання у сумі, визначеній пунктом 2 цього підрозділу, таке податкове зобов'язання вважається неузгодженим.

Як безспірно встановлено судом, ДПІ було проведено планову виїзну документальну перевірка ФОП за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року (акт від 22.09.2014 року №7667/09-15-17-01-09/НОМЕР_2), за наслідками якої прийнято податкове повідомлення-рішення № від 09.10.2014 року, де визначено ФОП податкові зобов'язання з ПДВ у розмірі 833963,00 грн. та застосовано штрафні санкції в розмірі 208490,75 грн.

Виявивши бажання скористатися процедурою податкового компромісу стосовно суми податкового зобов'язання з ПДВ у розмірі 833963,00 грн., визначеної у податковому повідомленні-рішенні ДПІ № від 09.10.2014 року, позивач подав 27.03.2015 року до ДПІ заяву про застосування податкового компромісу стосовно неузгодженої суми податкового зобов'язання.

На виконання приписів п.5 підрозділу 92 розділу XX «Перехідні положення» ПК України ФОП сплатив 5 % від суми узгоджених податкових зобов'язань з ПДВ, тобто 41698,15 грн., що підтверджується квитанцією № 4304/37 від 01.04.2015 року.

Відповідно до приписів п. 8 підрозділу 92 розділу XX «Перехідні положення» ПК України податковий компроміс вважається досягнутим після сплати платником податків узгоджених податкових зобов'язань згідно із цим підрозділом.

Виходячи із наведеного, на переконання апеляційного суду, позивачем було виконано у повному обсязі приписи п.7 та п.8 підрозділу 9 2 розділу XX «Перехідні положення» ПК України та у податкового органу були відсутні правові підстави для відмови у погодженні застосування процедури податкового компромісу за заявою ФОП від 27.03.2015 року з посиланням на положення п.2.1 ст.2 Методичних рекомендацій щодо особливостей уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу, затверджених наказом ДФС України від 17.01.2015 року № 13.

Відтак, заявлені ФОП позовні вимоги є обґрунтованими і помилково відхилені судом першої інстанції.

Таким чином, оскільки при вирішенні даного публічно-правового спору судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального права, а мотиви, з яких виходив суд під час ухвалення свого рішення, не відповідають фактичним обставинам справи, оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нової про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 задовольнити.

Скасувати постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 червня 2015 року у справі № 809/2029/15 та прийняти нову, якою позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати рішення державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області від 06 квітня 2015 року № 36 «Щодо непогодження застосування процедури податкового компромісу з податку на додану вартість за заявою про компроміс по ППР ФОП ОСОБА_3, р.н.НОМЕР_2».

Визнати 27 березня 2015 року днем узгодження фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 податкового зобов'язання з податку на додану вартість, визначеного у податковому повідомленні-рішенні державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області від 09 жовтня 2014 року № .

Присудити з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 119 (сто дев'ятнадцять) грн. 30 коп. сплаченого судового збору

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Дякович

Л.П.Іщук

Постанова у повному обсязі складена 12 листопада 2015 року.