Справа № 808/4242/15
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2015-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2015 року Справа № 808/4242/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сіпаки А.В.,

при секретарі судового засідання Горбовій І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Запоріжжі адміністративну справу

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Пологівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління державної фіскальної служби у Запорізькій області

про визнання дій протиправними та скасування вимоги

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду (далі суд) з адміністративним позовом до Пологівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління державної фіскальної служби у Запорізькій області (далі відповідач), в якому просить суд скасувати податкову вимогу відповідача № Ф- від 30.03.2015 про сплату боргу в розмірі 69658,49 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у висновках акту перевірки від 30.03.2015 № 228/08-15-17-02/НОМЕР_1 встановлено порушення позивачем норм діючого законодавства, що призвело до заниження сум єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування у розмірі 74479,04 грн.

У якості підстав щодо встановлених в акті перевірки порушень, вказується на факти завищення валових витрат на загальну суму 225441,98 грн.

В ході адміністративного оскарження була призначена позапланова перевірка, за результатами якої складено акт від 28.05.2015 № 424/08-15-17-02/НОМЕР_1 відповідно до висновків якого, на підставі додатково наданих первинних документів позаплановою документальною перевіркою підтверджено задекларовані позивачем витрати у розмірі 225441,98, повязані з господарською діяльністю, у повному обсязі. Однак встановлений факт заниження оподатковуваного доходу за 2013 рік у розмірі 13892,08 грн. за рахунок ен включення коштів, які надійшли на рахунок 24.04.2013 від підприємця ОСОБА_2

Таким чинои перевіркою встановлено заниження ФОП ОСОБА_1 чистого оподатковуваного доходу4 за 2013 рік на 13892,08 грн. та як наслідок визначено заниження єдиного внеску на 4820,55 грн., а не 74479,04 грн.

У звязку з порушення десятиденного терміну для подання скарги на вимогу № Ф- від 30.03.2015 ГУ ДФС у Запорізькій області в своєму рішенні залишило її без розгляду, але скасувало рішення від 22.04.2015 № НОМЕР_2 про застосування штрафних фінансових санкцій за донарахування єдиного внеску в частині 10689,80 грн. та зобовязало відповідача винести та направити нове рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування єдиного внеску з урахуванням встановленого заниження єдиного внеску у розмірі 4820,55 грн., а не 74479,04 грн. У звязку з цим просить позов задовольнити та скасувати податкову вимогу № Ф- від 30.03.2015 в частині 69658,49 грн.

Представник позивача в судове засідання зявився, на фіксації судового процесу не наполягав.

Представник відповідача в судове засідання зявився, на фіксації судового процесу також не наполягав. Проти задоволення позову заперечив із підстав, викладених у письмових запереченнях.

Згідно з ч. 1 ст. 41 КАС України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Керуючись приписами ст. 41 КАС фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши матеріали справи, зясувавши її обставини та перевіривши їх наданими доказами, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що фахівцями відповідача в період з 03.03.2015 по 23.03.2015 було проведено документальну планову виїзну перевірку позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2013, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2013 по 31.12.2013,за результатами якої складено акт від 30.03.2015 № 228/08-15-17-02/НОМЕР_1.

Перевіркою встановлено порушення п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», що призвело до заниження сум єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування в 2013 році у розмірі 74479,04 грн.

За наслідками перевірки відповідачем було прийнято податкову вимогу від 30.03.2015 № Ф- про сплату боргу зі сплати єдиного внеску на загальну суму 74479,04 грн. та рішення від 22.04.2015 № 2 про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким визначено до сплати 11171,86 грн. штрафних санкцій.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 2464), платниками єдиного внеску є фізичні особи підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464, платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Пунктом 5 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464 визначено, що мінімальний страховий внесок сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Частиною 3 ст. 7 Закону № 2464 передбачено, що нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464, максимальна величина бази нарахування єдиного внеску максимальна сума доходу застрахованої особи, що дорівнює сімнадцяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Відповідно до ч. 11 ст. 8 Закону № 2464, єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону № 2464, обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Пунктом 4.5 розділу IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міндоходів України від 09.09.2013 № 455 (далі Інструкція № 455) передбачено, зокрема, що обчислення сум єдиного внеску платниками, зазначеними у підпунктах 3 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 4 пункту 2.1 розділу II цієї Інструкції, здійснюється на підставі даних річних податкових декларацій (річної звітності) та результатів перевірок діяльності таких осіб, що призвели до збільшення або зменшення розміру доходу, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

У відповідності до ч. 3 ст. 9 Закону № 2464, обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплач (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Згідно з ч.8 ст. 9 Закону № 2464, платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік. до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, та членів сімей таких осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. Для платників єдиного внеску, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, звітним періодом є календарний рік.

Відповідно до п.3.2 розділу III Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (затверджено наказом Міндоходів України від 09.09.2013 №454), який діяв у перевіряємому періоді, фізичні особи підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, формують та подають до органів доходів і зборів звіт самі за себе один раз на рік до 10 лютого року, наступного за звітним періодом. Звітним періодом є календарний рік.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464 визначено, що сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, є недоїмкою.

Відповідно до ч. 4 ст.25 Закону № 2464, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Пунктом 6.3 розділу VI Інструкції № 455 передбачено, що органи доходів і зборів надсилають платникам вимогу про сплату недоїмки, зокрема, якщо дані документальних перевірок результатів діяльності платника про суми доходу (прибутку) фізичних осіб - підприємців чи осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів у повідомленнях-розрахунках, де визначено суми єдиного внеску, які підлягають доплаті.

У випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, вимога надсилається одночасно і актом документальної перевірки платника єдиного внеску або актом про суми розбіжностей щодо сум доходу (прибутку), заявлених у звітності до органу доходів і зборів та задекларованих у річній податковій декларації фізичними особами - підприємцями чи особами, які забезпечують себе робочою самостійно, або повідомленням-розрахунком на всю суму донарахованого єдиного внеску .

Відповідно до п. 6.4 розділу VІ Інструкції № 455, вимога про сплату боргу формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з карток особових рахунків платників за формою згідно з додатком 4 до цієї інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 5 до цієї інструкції (для платника фізичної особи). При формуванні вимоги їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: 1 частина - літера "Ю" (вимога до юридичної особи) або "Ф" (вимога о фізичної особи), частина - порядковий номер, 3 частина - літера "У" (узгоджена вимога).

Згідно з вимогами ч. 11 ст. 9 Закону № 2464, у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Частиною 14 ст. 25 Закону № 2464 передбачено, що про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.

Згідно з п. 3 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464, із змінами та доповненнями, за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Згідно з ч. 1 сі. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Пунктом 3 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464, у редакції, яка діяла до надбання чинності Закону України №77 від 28.12.2014, передбачалось, що орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 5 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Згідно з п.п. 3 п. 7.2 розділу VII Інструкції № 455, для розрахунку зазначеною штрафу кількість звітних періодів розраховується, починаючи з місяця, на який припадає термін подання звітності за період, за який донараховано (обчислено) суми єдиного внеску, та закінчуючи місяцем, на який припадає отримання таким платником акта перевірки від органу доходів і зборів або і якому він подав звітність, де зазначено такі донараховані суми. При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску за формою згідно з додатком 10 до цієї Інструкції. Підставою для прийняття відповідного рішення є акт перевірки платника єдиного внеску.

З матеріалів справи вбачається, що ГУ ДФС у своєму рішенні про результати розгляду скарги від 04.06.2015 № 389/14/0801-100413 підтверджує той факт, що позивачем до скарги було додано ксерокопії первинних документів фінансово-господарської діяльності та було призначено проведення позапланової перевірки позивача.

Відповідачем не заперечується, що позаплановою перевіркою з питань правильності визначення податкових зобовязань по податку на доходи фізичних осіб, єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування та податку на додану вартість за період з -1.01.2013 по 31.12.2013 (акт перевірки № 424/08-15-17-02/НОМЕР_1), підтверджено встановлений факт заниження ФОП ОСОБА_1 загальної суми доходу за 2013 рік, отриманого від провадження господарської діяльності, на 13892,08 грн. у звязку з не включенням до його складу готівкових коштів, які надійшли на розрахунковий рахунок підприємця від ОСОБА_3 згідно платіжного документу. На підставі додатково наданих первинних документів перевіркою підтверджено задекларовані позивачем витрати, повязані з господарською діяльністю, у повному обсязі. У звязку з цим перевіркою встановлено порушення норм діючого законодавства, що призвело до заниження єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу за ставкою 34,7 % на суму 4820,55 грн.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням встановлених обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 71, 159-163, 186 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Пологівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління державної фіскальної служби у Запорізькій області від 30.03.2015 № Ф- в частині нарахування суми недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообовязкове державне соціальне страхування у розмірі 69658,49 грн.

Стягнути з Пологівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління державної фіскальної служби у Запорізькій області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) суму судового збору у розмірі 182 грн. 70 коп. (сто вісімдесят дві гривні сімдесят копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя А.В. Сіпака