Справа № 161/9880/15-а,2-а/161/369/15
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2015-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2015 року Справа № 876/8583/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.
суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,
з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку Волинської області на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку Волинської області про визнання неправомірними дій та зобов`язання провести перерахунок пенсії,-

В С Т А Н О В И В :

30 червня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку Волинської області про визнання незаконною відмову відповідача в призначенні пенсії позивачу відповідно до статті 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та зобов`язання призначити пенсію за віком згідно статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Луцький міськрайонний суд Волинської області від 29 липня 2015 року позов задовольнив.
Визнав протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку Волинської області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пільгової пенсії, передбаченої ч. 1 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальній захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Зобов`язав Управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку Волинської області призначити ОСОБА_1 пільгову пенсію у відповідності до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальній захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з моменту звернення 05 травня 2015 року.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, УПФ України в м. Луцьку подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин, які мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення спору.
В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на відсутність первинних документів про нараховану заробітну плату за роботу в зоні відчуження.
Крім того, відповідно до наказів від 06.07.1986 року № 102 та від 05.09.1986 року №167, виданих Луцьким експлуатаційно-лінійним управління автомобільних доріг, значиться запис про направлення на ст. Вільче Київської області періоди з 09.06.1986 р. по 11.06.1986р. та з 08.09.1986 р. по 19.09.1986р., яка згідно Перелік населених пунктів не відноситься до зони відчуження.
За таких обставин, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС у 1986 році другої категорії, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 .
Згідно наказу Луцького експлуатаційно-лінійного управління автомобільних доріг № 102 від 06.06.1986 року позивача, як водія автомобілю ЖУК номер 51-51 було відряджено в ст. Вільча Київської області строком на три дні з 9 по 11 червня 1986 року.
Відповідно до наказу Луцького експлуатаційно-лінійного управління автомобільних доріг № 167 від 05.09.1986 року ОСОБА_1 відряджено на ст. Вільча Київської області у розпорядження Міністерства житлово-комунального господарства строком на 12 днів з 08 вересня 1986 року по 19 вересня 1986 року.
Досягнувши 50-річного віку, в травні 2015 року позивач звернувся до УПФУ в м. Луцьку Волинської області з заявою про призначення йому пенсії відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Однак, листом від 14.05.2015 р. № 4571/02-2018 УПФУ в м. Луцьку Волинської області у відмовило ОСОБА_1 у призначенні пільгової пенсії за віком.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що наданими Пенсійному фонду документами повністю підтверджується участь позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, робота у зоні відчуження тривалістю 15 днів, та право позивача на отримання пенсії із зменшенням пенсійного віку, як це передбачено ст. 55 Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального і процесуального права та є вірними.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
В силу ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 15 Закону України "Про пенсійне забезпечення" умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або надається їм право на одержання пенсій на підставах, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».
Відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення чоловіками 60 років, жінками - 55 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.
Статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-XII передбачено, що особам, які проживали або працювали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для отримання державних пенсій. Зокрема, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів, - передбачено зменшення віку на 10 років.
Відповідно статті 9 зазначеного Закону особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Згідно ст. 10 Закону № 796-XII учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986 - 1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988 - 1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 14 Закону № 796-XII передбачено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, до 2 категорії відносяться учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів; - у 1987 році - не менше 14 календарних днів.
Документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи та надає право на користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у тому числі призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС".
Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 року затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Порядок № 22-1).
Згідно пп. 5 п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (в редакції чинній на час звернення позивача за призначенням пенсії), до заяви про призначення пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону № 796-XII додаються такі документи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Судом встановлено, що позивачем до УПФУ в м. Луцьку подано копію посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, копію трудової книжки, яка підтверджує факт роботи позивача в Луцькому експлуатаційно-лінійному управлінні автомобільних доріг та довідку № 140 від 25.11.1992 року, видану підприємством «Луцькавтодор».
Вказаною довідкою підтверджується, що ОСОБА_1 в період з 09.06.1986 р. по 11.06.1986 року та з 08.09.1986 року по 19.09.1986 року на 15 днів був направлений на базу в ст. Вільча для дезактивації автомобільної дороги с. Ілінци, с. Лубянка Чорнобильського району та за вказаний період йому виплачено заробітну плату в 3,5-кратному розмірі.
Постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року №106 затверджено перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення, згідно якого с. Іллінці Чорнобильського району Київської області та с. Луб`янка Поліського району Київської області визнано зоною відчуження, а смт. Вільча визнано зоною безумовного (обов`язкового) відселення.
Виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства та фактичних обставин справи, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що посилання відповідача на відсутність можливості встановити кількість відпрацьованих днів та зону, в якій працював позивач, є необґрунтованими, оскільки наявні в позивача документи, які знаходяться в матеріалах справи, містять достатньо даних, які підтверджують особливий статус позивача, а саме те, що ОСОБА_1 з 09.06.1986 р. по 11.06.1986 року та з 08.09.1986 року по 19.09.1986 року брав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження, куди був відряджений зі свого постійного місця роботи, за що отримав підвищену заробітну плату.
За таких підстав суд першої інстанції дійшов правильного висновку, щодо обґрунтованості позову щодо протиправності дій та зобов`язання відповідача призначити і виплачувати позивачу державну пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що призвело до невірного вирішення спору, а тому оскаржене судове рішення є законними та обґрунтованими, а підстави для його скасування відсутні.
В силу ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення з одних лише формальних міркувань.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. 41, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку Волинської області залишити без задоволення, а постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 липня 2015 року у справі № 161/9880/15-а - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а в разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

О.М. Довгополов

Ухвала в повному обсязі складена 09 листопада 2015 року.