Справа № 813/5500/14
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2015-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2015 року Справа № 876/5401/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Сеника Р.П., Яворського І.О.

за участю секретаря судового засідання Мартинишина Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України, Державної виконавчої служби України, Головного управління юстиції у Львівській області, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання дій неправомірними, визнання протиправними та скасування наказів, зобов'язання вчинити дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Міністерства юстиції України, Державної виконавчої служби України, Головного управління юстиції у Львівській області, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, в якому, із урахуванням уточнення позовних вимог, просить:

- визнати неправомірними дії Департаменту державної виконавчої служби, Державної виконавчої служби Львівської області щодо звільнення ОСОБА_2 з посади першого заступника начальника Державної виконавчої служби Львівської області під час тимчасової непрацездатності;

- визнати протиправними та скасувати наказ Департаменту державної виконавчої служби № 808 від 29.05.2007 року «Про звільнення ОСОБА_2»;

- визнати протиправними та скасувати наказ державної виконавчої служби Львівської області № 441/К від 30.05.2007 року «Про звільнення ОСОБА_2»;

- визнати неправомірними дії Головного управління юстиції у Львівській області щодо неприйняття ОСОБА_2 на посаду заступника начальника відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління юстиції у Львівській області № 112-К від 20.03.2007 року «Про призначення ОСОБА_4»;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління юстиції у Львівській області «Про призначення ОСОБА_5»;

- зобов'язати Державну виконавчу службу України, Головне управління юстиції Львівській області прийняти ОСОБА_2 па посаду заступника начальника відділу (управління) державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області з 15.03.2007 року шляхом переведення, про що видати наказ;

- стягнути з Головного управління юстиції у Львівській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 103 967,00 грн;

- стягнути з Державної виконавчої служби України, Головного управління юстиції у Львівській області на користь ОСОБА_2 як відшкодування шкоди заподіяної протиправними рішеннями та діями моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2015 року в задоволенні адміністративного позову повністю відмовлено.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що відповідачем було вжито заходи для працевлаштування ОСОБА_2 на роботі в структурі державної виконавчої служби, але позивач уникав розгляду питань щодо можливих його переведень на можливі посади, не розглядав пропозицій про працевлаштування в новоствореній структурі органів державної виконавчої служби, бажав себе бачити лише на посаді заступника начальника відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області.

А відтак, зважаючи на приписи п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, що передбачає припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у разі скорочення чисельності або штату працівників, що мало місце в даній справі, оскільки Департамент державної виконавчої служби та його структурні підрозділи на місцях були ліквідовані, зважаючи в такому випадку на відсутність підстав для застосування відповідачем положень ч. 2 ст. 36 КЗпП України, що за даних умов привело суд до висновку, що звільнення позивача із займаної посади у зв'язку з ліквідацією установи та не прийняття його на роботу в новостворений орган в порядку переведення, відбулось з дотриманням вимог чинного законодавства України та з урахуванням усіх обставин, що мали значення для такого звільнення.

Крім того, суд першої інстанції вважає необґрунтованим покликання позивача щодо звільнення його з посади в період тимчасової непрацездатності (як вбачається з листка непрацездатності ОСОБА_2 перебував на лікарняному (режим амбулаторний) з 29.05.2007 року до 01.06.2007 року), оскільки згідно з ч.4 ст.40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за п. 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Однак це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, що й відбулося у відповідному випадку.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, вважаючи її прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 оскаржила її, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2015 року та прийняти нову постанову, якою повністю задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт вказує на те, що накази про звільнення ОСОБА_2 з посади першого заступника начальника ДВС Львівської області є протиправними, прийнятими в порушення трудових гарантій встановлених Конституцією України та КЗпП України.

Апелянт вказує на те, що накази про звільнення ОСОБА_2 були підписані головами ліквідаційних комісій, що є порушенням. Повноваженнями щодо прийняття, переведення, звільнення наділений керівник цього органу. У разі його відсутності такі повноваження виконує перший заступник або заступник згідно з Положенням про орган та наказом «Про розподіл повноважень між керівником, першим заступником, заступником керівника». Ураховуючи той юридичний факт, що здійснюється ліквідація органу державної влади (публічного права), а не суб'єкта господарювання (приватного права), голова ліквідаційної комісії здійснює лише заходи щодо ліквідації органу. Голова ліквідаційної комісії обіймає відповідну посаду в органі і виконує обов'язки у межах своїх повноважень (положення про структурний підрозділ або посадової інструкції) та паралельно (додатково) виконує роботу щодо ліквідаційних заходів. Водночас, він не має права видавати будь-які накази, що стосуються повнова жень органу, який ліквідується.

Крім того, апелянт стверджує, що звільнення ОСОБА_2 з посади першого заступника начальника ДВС Львівської області було проведено під час його тимчасової непрацездатності, що суперечить статті 40 КЗпП України, яка встановлює, що звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності не допускається.

Вважає, що відповідачі при звільненні ОСОБА_2 порушили положення ч.2 ст.40 КЗпП України, відповідно до яких звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу, у випадку ліквідації юридичної особи публічного права. При реорганізації ДВС Львівської області дійсно відбулось скорочення штату: згідно штатних розписів на 2007 рік у реформованій службі ДВС Львівської області було три посади заступників начальника, а у новоствореній одна рівнозначна посада заступника начальника ВДВС ГУЮ у Львівській області, на яку і претендував тільки ОСОБА_2, так як другі два заступника були переведені за їх згодою в інші області. Посадові обов'язки першого заступника начальника ДВС у Львівській області аналогічні посадовим обов'язкам заступника начальника новоствореного відділу ДВС ГУЮ у Львівській області.

Тобто у відповідачів була можливість перевести ОСОБА_2 на рівнозначну посаду в новоствореному органі за його згодою та заявою. Однак, відповідачі не запропонували ОСОБА_2 аналогічну посаду заступника начальника у новоствореному органі державної виконавчої служби врахуванням його стажу, досвіду та кваліфікації, що є грубим порушенням вимог ст. 49-2 КЗпП України. Відповідачі не подали суду жодних доказів які б підтверджували наявність перешкод щодо переведення ОСОБА_2 за його згодою на вакантну посаду заступника.

Апелянт звертає увагу на те, що 15.03.2007 року ОСОБА_2 сам подав на ім'я начальника ГУЮ Львівської області Попович І.М. заяву про прийняття його на посаду заступника начальника відділу ДВС Головного управління юстиції Львівської області в порядку переведення - заява зареєстрована в канцелярії 15.03.2007 року і завізована нач. ВДВС ГУЮ у Львівській області п. Багряку А.С. до розгляду. Однак відповіді на заяву ОСОБА_2 не отримав, що є порушенням Закону України «Про державну службу».

Крім того, апелянт зазначає, що ОСОБА_2 на час ліквідації мав загальний стаж роботи в органах державної виконавчої служби 7 років 7 днів, починав роботу в органах виконавчої служби державним виконавцем, потім начальником відділу в районній службі, потім був переведений на посаду заступника начальника ДВС області - організовував роботу обласної структури після реорганізації 2005 року, неодноразово призначався тимчасово виконуючим обов'язки начальника ДВС області, на посаду першого заступника начальника був переведений як такий, що пройшов стажування (матеріали стажування в особовій справі). За час роботи мав лише подяки і грамоти. На час звільнення у ОСОБА_2 на утриманні перебував малолітній син та дружина, яка працювала на 0,25 ставки в закладі охорони здоров'я. Отже, ОСОБА_2 мав законні підстави на переведення його з посади першого заступника начальника ДВС Львівської області на посаду заступника начальника відділу ДВС ГУЮ Львівської області.

Натомість, відповідачем ГУЮ у Львівській області на спірну посаду, з порушен ням правил переведення державних службовців з ліквідованого органу до новоутвореного на рівнозначні посади при укомплектуванні штату новоутвореного органу державної влади, прийнято ОСОБА_4 У відповідачів були відсутні підстави щодо надання переваги при призначенні на посаду заступника начальника ВДВС ГУЮ у Львівській області ОСОБА_4

При цьому, апелянт посилається на те, що відповідачі не врахували вимоги статті 42 КЗпП України, якою передбачено переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва в праці, та не з'ясували чи має право позивач на такі переваги.

Разом з тим, апелянт зазначає, що телеграма ГУЮ у Львівській області від 23.03.2007 року про виклик ОСОБА_2 на 23.03.2007 року на 12 год. в ГУЮ для вирішення питання переведення ОСОБА_2 для подальшої роботи у ГУЮ, ОСОБА_2 вручена не була, оскільки як встановлено з повідомлення оператора телеграфу ОСОБА_2 не доставлена, квартира була зачинена. В дані телеграмі не було вказано конкретно посаду яка йому пропонується.

Апелянт звертає увагу на те, що ГУЮ у Львіській області та ДВС Львівської області знаходились в одному приміщенні за адресою м Львів пл. Шашкевича, 1, що надавало можливість вручити ОСОБА_2 особисто відповідь на заяву та пропозиції щодо працевлаштування, крім того в 2007 році вже існували у вказаних службах факси, а керівники та працівники мали мобільні телефони, які були відомі, інформація про їх номери була у кожній службі.

Таким чином, апелянт вважає, що Головне управління юстиції свідомо безпідставно чинило ОСОБА_2 перешкоди у переведенні його на рівнозначну посаду до новоутвореного органу та у його працевлаштуванні. В результаті неправомірного звільнення ОСОБА_2, утворився період виму шеного прогулу, який тривав з 30.05.2007 року по сьогоднішній день.

Крім того, незаконне звільнення під час хвороби та перебування на лікарняному, порушення Конституційних гарантій на працю, безпідставне необґрунтоване надання переваги при прийнятті на посаду заступника іншому працівнику, ведення протягом 5-ти років судового процесу щодо поновлення трудових прав, неможливість працевлаштування на відповідній посаді з 2007 року по 2012 рік завдали ОСОБА_2 моральної шкоди.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що згідно наказу Департаменту державної виконавчої служби №37/к від 27.09.2005 року ОСОБА_2 призначено на посаду першого заступника начальника державної виконавчої служби Львівської області з присвоєнням 11 рангу державного службовця з 27.09.2005 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.11.2006 року № 1622 «Про ліквідацію Департаменту Державної виконавчої служби» ліквідовано Департамент Державної виконавчої служби, що діяв у складі Міністерства юстиції як урядовий орган державного управління. Пунктом 2 постанови було зобов'язано Міністерство юстиції в установленому порядку здійснити заходи з ліквідації Департаменту Державної виконавчої служби та визнано Міністерство юстиції правонаступником Департаменту Державної виконавчої служби.

19 січня 2007 року Департаментом Державної виконавчої служби видано наказ № 1 «Про утворення комісії з ліквідації Державної виконавчої служби Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя», яким утворено комісії з ліквідації Державної виконавчої служби Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя та зобов'язано ліквідаційну комісію: забезпечити утворення комісій по ліквідації Державних виконавчих служб у районах, містах (міст обласного значення), районах у містах та попередити всіх працівників про наступне вивільнення у зв'язку з ліквідацією; опублікувати в спеціалізованому друкованому засобі масової інформації повідомлення про ліквідацію Державної виконавчої служби Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя, у районах, містах (міст обласного значення), районах у містах; забезпечити передання в установленому законом порядку майна на баланс Головних управлінь юстиції Міністерства юстиції України та здійснити заходи з ліквідації впродовж 2 місяців з дати опублікування повідомлення про ліквідацію; подати до державного реєстратора документи, необхідні для проведення державної реєстрації ліквідації і після закінчення процедури ліквідації забезпечити дотримання вимог чинного законодавства та провести всі інші необхідні заходи, пов'язані з ліквідацією.

Департаментом Державної виконавчої служби видано наказ №2 від 19.01.2007 року «Про ліквідацію регіональних та територіальних органів державної виконавчої служби», яким ліквідовано у складі Департаменту державної виконавчої служби державну виконавчу службу Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя, а також державну виконавчу службу у районах, містах (міст обласного значення), районах у містах.

25 січня 2007 року Міністерством юстиції України видано наказ №21/5 «Про реформування органів юстиції», яким ліквідовано обласні, Київське та Севастопольське міське управління юстиції; ліквідовано Департамент Державної виконавчої служби, що діяв у складі Міністерства юстиції України, як урядовий орган державного управління. Утворено, зокрема, на базі обласного управління юстиції Головне управління юстиції у Львівській області та встановлено, що Міністерство юстиції України є правонаступником Департаменту державної виконавчої служби; головні управління юстиції є правонаступниками обласних управлінь юстиції.

Пунктом 5.1 наказу Департаменту кадрової політики та державної служби №21/5 від 25 січня 2007 року зобов'язано персонально попередити начальників та заступників начальників обласних, Київського та Севастопольського міських управлінь юстиції про наступне вивільнення у зв'язку з ліквідацією управлінь юстиції, забезпечивши дотримання їх соціально-правових гарантій, передбачених Кодексом законів про працю України, підготувати проект наказів про утворення комісії з ліквідації Департаменту державної виконавчої служби, про затвердження голів комісій з ліквідації обласних. Київського та Севастопольського міських управлінь юстиції, та про утворення Департаменту державної виконавчої служби у складі Міністерства юстиції України (п.3.2 наказу).

Термін ліквідації Департаменту державної виконавчої служби продовжено до 04.05.2007 року (наказ Міністерства юстиції України від 04.04.2007 року № 409/7).

5 липня 2007 року (номер запису 3008173) державним реєстратором вчинено запис припинення юридичної особи - Державної виконавчої служби Львівської області та виключено її з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.

Тобто, Державна виконавча служба Львівської області, яка входила до Департаменту державної виконавчої служби, була ліквідована з передачею функцій Головному управлінню юстиції у Львівській області.

Відповідно до вимог ст.49-2 КЗпП України повідомленням від 20.01.2007 року ОСОБА_2 попереджено про майбутнє звільнення із займаної посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Наказом голови комісії з ліквідації Департаменту державної виконавчої служби Семерги Є.І. № 808 від 29.05.2007 року та наказом голови комісії з ліквідації державної виконавчої служби Львівської області Ганіткевича В.І. № 441/к від 30.05.2007 року позивача звільнено з посади першого заступника начальника державної виконавчої служби Львівської області у зв'язку з ліквідацією Державної виконавчої служби за п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України. До трудової книжки ОСОБА_2 внесено відповідний запис від 30.05.2007 року про звільнення його із займаної посади у зв'язку з ліквідацією ДВС Львівської області. Підстава - наказ 441/к від 30.05.2007 року.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Тобто, відповідно до ст.49-2 КЗпП України власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації лише у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, однак враховуючи ліквідацію установи, відповідач не зобов'язаний запропонувати працівнику роботу в новоствореній юридичній особі.

Згідно з штатним розписом Головного управління юстиції у Львівській області станом на 01.05.2007 року у відділі державної виконавчої служби передбачено одну посаду заступника начальника відділу державної виконавчої служби (наказом Головного управління юстиції у Львівській області від 20.03.2007 року № 112-К на цю посаду 21.03.2007 року призначено ОСОБА_4); 6 штатних одиниць головних спеціалістів, 6 штатних одиниць провідних спеціалістів та дві штатні одиниці спеціаліста 1 категорії. Тобто, новим штатним розписом взагалі не передбачено посади першого заступника начальника державної виконавчої служби на рівні області, яку займав до звільнення ОСОБА_2, у зв'язку з чим покликання позивача на вимоги ст.42 КЗпП України, як на підставу залишення на роботі, є необґрунтованими, оскільки у цій статті йдеться про переважне право залишення на роботі при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці.

14 березня 2007 року ОСОБА_2 подано заяву відповідачу про прийняття його на посаду заступника начальника відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області шляхом переведення з посади першого заступника начальника державної виконавчої служби Львівської області.

Однак, комісією Головного управління юстиції у Львівській області 23.03.2007 року складено акт про те, що на запрошення для вирішення питання про переведення його для подальшої роботи у Головне управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 не з'явився.

В матеріалах справи міститься лист Головного управління юстиції у Львівській області від 18.09.2007 року № 07-46/1311 про те, що згідно вхідної документації Головного управління юстиції у Львівській області за період з 14.08.2007 року по 18.09.2007 року заяви ОСОБА_2 про прийом його на роботу до Головного управління юстиції не надходило.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що звільнення позивача із займаної посади у зв'язку з ліквідацією установи та не прийняття його на роботу в новостворений орган в порядку переведення відбулось з дотриманням вимог чинного законодавства України та з урахуванням усіх обставин, що мали значення для такого звільнення.

Що стосується покликань ОСОБА_2 на ту обставину, що звільнення його з посади відбулося в період тимчасової непрацездатності (як вбачається з листка непрацездатності ОСОБА_2 перебував на лікарняному (режим амбулаторний) з 29.05.2007 року до 01.06.2007 року) суд апеляційної інстанції зазначає, що вимоги ч.4 ст.40 КЗпП України не поширюються на звільнення працівників у випадку повної ліквідації підприємства, що й відбулося у відповідному випадку.

З огляду на викладене, на думку апеляційного суду, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2015 року у справі №813/5500/14 за позовом ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України, Державної виконавчої служби України, Головного управління юстиції у Львівській області, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання дій неправомірними, визнання протиправними та скасування наказів, зобов'язання вчинити дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Я.С. Попко

Судді Р.П. Сеник

І.О. Яворський

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 11.11.2015 року.