Справа № 813/3396/13-а
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2015-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2015 року м. Київ К/800/25722/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого - Смоковича М.І.,

суддів: Сороки М.О., Чумаченко Т.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні в касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом Управління Пенсійного фонду України в місті Червонограді Львівської області до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Червонограді Львівської області про спонукання до вчинення дій, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в місті Червонограді Львівської області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 травня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2015 року,

у с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року Управління Пенсійного фонду України в місті Червонограді Львівської області (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Червонограді Львівської області (далі - відповідач або Фонд) про спонукання до вчинення дій.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у зв'язку зі смертю ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 Управління відповідно до вимог статті 53 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплатило допомогу на поховання на загальну суму 11087,39 гривень громадянам, які здійснили поховання. Сума допомоги була включена у Списки на відшкодування допомоги на поховання за вересень-грудень 2012 року, січень-лютий 2013 року, однак Відділення фонду відмовилось прийняти до відшкодування виплачену допомогу на поховання, зазначаючи про відсутність причинно-наслідкового зв'язку між смертю та трудовим каліцтвом або професійним захворюванням.

Позивач просив зобов'язати відповідача прийняти до заліку виплачену суму допомоги на поховання та витрати на її доставку та виплату за вересень-грудень 2012 року, січень-лютий 2013 року в сумі 11087,39 гривень.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 24 травня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі Управління Пенсійного фонду України в місті Червонограді Львівської області, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права, просить скасувати їх судові рішення та постановити нове, яким задовольнити позов.

Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Червонограді Львівської області у своїх запереченнях зазначає на необґрунтованість касаційної скарги, просить залишити її без задоволення, а судові рішення - без змін.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в місті Червонограді Львівської області перебували ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, які отримували пенсію по інвалідності в наслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Після смерті зазначених осіб позивачем було сплачено в якості допомоги на їх поховання грошові кошти в загальній сумі 11087,39 гривень з урахуванням витрат на виплату та доставку такої допомоги.

Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Червонограді Львівської області вказані витрати позивача не прийняв до заліку, мотивуючи це відсутністю причинно-наслідкового зв'язку між причиною смерті та одержаним ними каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Суд касаційної інстанції вважає такі дії відповідача законними і обґрунтованими, виходячи з наступного.

Статтею 1 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР (далі - Основи) встановлено, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

Відповідно до статті 4 Основ залежно від страхового випадку є такі види загальнообов'язкового державного соціального страхування: пенсійне страхування; страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням; медичне страхування; страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; страхування на випадок безробіття; інші види страхування, передбачені законами України. Відносини, що виникають за зазначеними у частині першій цієї статті видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, регулюються окремими законами, прийнятими відповідно до цих Основ.

Види соціальних послуг та матеріального забезпечення за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням визначені у статті 25 Основ. Усі види страхування, крім медичного, включають в себе допомогу на поховання. Так, зокрема, до пенсійного страхування входить допомога на поховання пенсіонерів; до страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, - допомога на поховання (крім поховання пенсіонерів, безробітних та осіб, які померли від нещасного випадку на виробництві); до страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання - допомога на поховання осіб, які померли внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Пунктом 5 частини першої статті 24 Закону № 1105-XIV Фонд зобов'язано співпрацювати з фондами з інших видів соціального страхування у фінансуванні заходів, пов'язаних з матеріальним забезпеченням та наданням соціальних послуг застрахованим, у кожному конкретному випадку спільно приймаючи рішення щодо того, хто з них братиме участь у фінансуванні цих заходів.

У статті 21 цього Закону визначені соціальні послуги та виплати, які здійснюються та відшкодовуються Фондом. Так, у разі настання страхового випадку Фонд у встановленому законом порядку повинен, зокрема, своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачувати відповідні кошти йому або особам, які перебували на його утриманні; організовувати поховання померлого, відшкодовувати вартість пов'язаних з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

Відповідно до частини восьмої статті 34 Закону № 1105-XIV у разі смерті потерпілого від нещасного випадку або професійного захворювання витрати на його поховання несе Фонд згідно з порядком, визначеним Кабінетом Міністрів України.

Порядок проведення витрат на поховання у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2001 року № 826, регулює питання відшкодування Фондом таких витрат страхувальнику або сім'ї застрахованого, чи іншій особі, яка здійснювала поховання потерпілого, на організацію поховання та пов'язаних з цим ритуальних послуг. Витрати на поховання провадяться у разі смерті потерпілого, що настала за обставин, за яких настає страховий випадок державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, перелік яких наведено Кабінетом Міністрів України (пункт 2 цього Порядку). Організація поховання працівника, який загинув на виробництві або помер у лікарні під час лікування отриманої на виробництві травми, проводиться страхувальником (пункт 5 зазначеного Порядку).

Згідно з абзацом 2 частини дев'ятої статті 34 Закону № 1105-XIV у разі смерті потерпілого, який одержував страхові виплати і не працював, розмір відшкодування шкоди особам, зазначеним у статті 33 цього Закону, визначається виходячи із суми щомісячних страхових виплат і пенсії, які одержував потерпілий на день його смерті, з відповідним коригуванням щомісячних страхових виплат згідно із статтею 29 цього Закону. Причинний зв'язок смерті потерпілого з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я має підтверджуватися висновками відповідних медичних закладів.

Зі змісту частини четвертої статті 26 Основ, частини другої статті 24 Закону № 1105-XIV вбачається: якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернулася застрахована особа. При цьому неналежний страховик має право звернутися до належного страховика та відшкодувати понесені ним витрати.

Аналіз норм Закону № 1105-XIV, який визначає правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві осіб, та зазначеного вище Порядку, затвердженого на виконання частини восьмої статті 34 цього Закону, дає підстави вважати, що Фонд зобов'язаний відшкодовувати виплачені іншими страховиками суми допомоги на поховання лише тих осіб, які померли від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, тобто за умови наявності причинного зв'язку їх смерті з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Така правова позиція була висловлена і Верховним Судом України у постанові від 23 травня 2011 року (справа № 21-48а11) та від 23 квітня 2013 року (справа № 21-108а13), яка, відповідно до приписів статті 2442 Кодексу адміністративного судочинства України, є обов`язковою для всіх судів України.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що позивачем не доведено що смерть громадян, які отримували пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві, пов`язана із травмою, отриманою на виробництві чи професійним захворюванням, висновки відповідних медичних закладів в матеріалах справи відсутні.

Тому, колегія суддів вважає, що Львівський окружний адміністративний суд правомірно відхилив необґрунтовані аргументи позивача і відмовив у задоволенні позову, а Львівський апеляційний адміністративний суд - підтримав таку позицію суду першої інстанції.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. Порядок відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України та Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань від 04.03.2003 р. № 5-4/4, не врегульовує спірних відносин, які виникли у даному випадку, оскільки встановлене ним правило підписання актів звірки розрахунків розраховано на відсутність спору.

У разі незгоди на підписання актів з боку Фонду соціального страхування від нещасних випадків вимоги про стягнення мають вирішуватись у судовому порядку в судах адміністративної юрисдикції, а не шляхом пред'явлення вимог про підписання актів звірки.

Згаданий Порядок визначає механізм відшкодування на централізованому рівні Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, які призначені особам, що застраховані згідно із Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (крім осіб, зазначених у пункті 2 статті 8 цього Закону), у тому числі добровільно застраховані, та потерпілим особам, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що Управління Пенсійного фонду України в м. Червонограді не має повноважень звертатися до суду з позовом про зобов'язання Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування включити для відшкодування до актів щомісячної звірки суми пенсій, які є спірними, отже заявляючи позовні вимоги про зобов'язання відповідача вчинити дії по прийняттю до заліку сум згідно з актом щомісячної звірки, позивач обрав невірний спосіб захисту порушеного права.

Аналогічна правова позиція була висловлена в Постановах Верховного Суду України від 15 квітня 2008 року, 30 вересня 2008 року, 23 березня 2010 року.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що при вирішенні справи судами попередніх інстанцій вірно застосовані норми матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, а тому підстави для скасування чи зміни їх судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 220?, 223-224, 230-231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Червонограді Львівської області залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 травня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2015 року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Смокович

Судді О.М. Сорока

Т.А. Чумаченко