Справа № 824/2771/14-а
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2015-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" жовтня 2015 р. м. Київ К/800/22927/15

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя Костенко М.І. - головуючий, судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

за участю секретаря Калініна О.С.,

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства "Авіакомпанія "Буковина" (далі - Товариство)

на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 23.12.2014

та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 27.04.2015

у справі № 824/2771/14-а

за позовом Товариства

до державної податкової інспекції у м. Чернівцях Головного управління Міндоходів у Чернівецькій області (далі - Інспекція)

про визнання протиправним та скасування рішення.

Судове засідання проведено за участю представників:

позивача - Янчука Р.О.,

відповідача - не з'явились.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

У березні 2011 року Товариство звернулося до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом, в якому просило визнати недійсним податкове повідомлення-рішення від 28.02.2011 № /0.

Справа розглядалася неодноразово. Так, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13.08.2014 прийняті у справі судові рішення скасовано з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції для встановлення обставин щодо декларування позивачем податкових зобов'язань за операціями з імпорту послуг, з якими чинне податкове законодавство пов'язує право платника на податковий кредит за такими операціями.

За наслідками нового розгляду постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 23.12.2014 позов задоволено. У прийнятті цієї постанови суд послався на подані платником уточнюючі розрахунки податкових зобов'язань з ПДВ, у яких платником було задекларовано відповідні суми податкових зобов'язань за операціями з імпорту послуг з оренди повітряних суден.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 27.04.2015 назване рішення суду першої інстанції скасовано; у позові відмовлено. У прийнятті цієї постанови апеляційний суд, керуючись положеннями підпункту 7.3.6 пункту 7.3, підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», виходив з того, що право на податковий кредит виникло у платника лише після подання уточнюючих розрахунків, за якими Товариство збільшило податкові зобов'язання з ПДВ у відповідних звітних періодах.

Законність ухвалених у справі судових актів перевіряється у порядку глави 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) у зв'язку з касаційною скаргою Товариства, в якій воно просить скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та змінити рішення Чернівецького окружного адміністративного суду у справі.

У запереченні на касаційну скаргу Інспекція зазначає про правильність та обґрунтованість висновків суду апеляційної інстанції та просить залишити оскаржувану постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду без змін, а скаргу - без задоволення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків судів наявним у матеріалах справи доказам, правильність застосування судами норм матеріального права та дотримання ними процесуальних норм, обговоривши доводи касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України вважає за необхідне частково задовольнити розглядувані касаційні вимоги виходячи з такого.

Попередніми судовими інстанціями у розгляді справи встановлено, що Інспекцією було проведено планову виїзну перевірку Товариства з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2009 по 30.09.2010, оформлену актом від 11.02.2011 № 363/23-1/22838502. Податковою перевіркою виявлено факти завищення платником податкових зобов'язань з ПДВ та податкового кредиту в одних звітних періодах та їх заниження в інших звітних періодах за операціями з імпорту послуг з оренди повітряних суден внаслідок декларування податкового кредиту за цими операціями до часу відображення у податковій звітності відповідних сум податкових зобов'язань з ПДВ.

Наведений висновок слугував підставою для прийняття Інспекцією податкового повідомлення-рішення від 28.02.2011 № /0, згідно з яким Товариству визначено грошове зобов'язання з ПДВ у сумі 771 145 грн. (у тому числі 616 916 грн. за основним платежем та 154 229 грн. за штрафними санкціями).

В силу вимог підпункту 7.5.2 пункту 7.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» для операцій із імпорту товарів (супутніх послуг) та по поставці послуг нерезидентом на митній території України датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата сплати податку по податкових зобов'язаннях згідно з підпунктом 7.3.6 цієї статті.

Згідно з підпунктом 7.3.6 пункту 7.3 цієї ж статті Закону датою виникнення податкових зобов'язань при імпорті є дата подання митної декларації із зазначенням у ній суми податку, що підлягає сплаті. Датою виникнення податкових зобов'язань при імпортуванні робіт (послуг) є дата списання коштів з розрахункового рахунку платника податку в оплату робіт (послуг) або дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) нерезидентом залежно від того, яка з подій відбулася першою.

Керуючись наведеними законодавчими нормами, в ухвалі від 13.08.2014 з даного спору касаційний суд сформував правову позицію, відповідно до якої право платника податку на податковий кредит при поставці послуг нерезидентом на митній території України виникає після того, як платник податків задекларував податкові зобов'язання з обсягу поставок (в наступному звітному періоді після подання податковому органу податкової декларації, в якій задекларовані податкові зобов'язання).

У зв'язку з цим касаційний суд надав вказівку суду першої інстанції з'ясувати, в яких звітних періодах позивач декларував ПДВ за розглядуваними операціями з імпорту послуг у складі податкових зобов'язань та в яких періодах ним було сформовано податковий кредит за цими операціями.

Як убачається з установлених судами обставин справи, позивачем було сформовано податковий кредит до часу декларування відповідних сум податкових зобов'язань; втім у подальшому (до часу проведення податкової перевірки) Товариство подало уточнюючі розрахунки до податкових декларацій з ПДВ, у яких позивач відобразив податкові зобов'язання за операціями з імпорту послуг у періодах настання першої події у розумінні підпункту 7.3.6 пункту 7.3 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», які передували періодам формування податкового кредиту.

Надаючи правову оцінку таким діям платника, суд апеляційної інстанції послався на те, що у даному випадку з огляду на положення підпункту 7.5.2 пункту 7.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» право на податковий кредит у платника виникло після подання уточнюючих розрахунків про збільшення податкових зобов'язань з ПДВ.

Втім такий висновок не відповідає нормам матеріального права, що регулює розглядувані правовідносини.

Так, в силу пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 15 цього Закону) платник податків самостійно виявляє помилки у показниках раніше поданої податкової декларації, такий платник податків має право надати уточнюючий розрахунок.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо такі уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно виявлені. Форма уточнюючих розрахунків визначається у порядку, встановленому для податкових декларацій.

Таким чином, наведеною нормою передбачено право платника усунути недоліки задекларованих показників податкової звітності, у тому числі й тих, що призвели до заниження податку, який підлягає сплаті до бюджету. Своєчасне (протягом строку давності, визначеного статтею 15 названого Закону, однак до початку проведення податкової перевірки) виправлення платником помилок із сплатою штрафу в порядку, передбаченому пунктом 17.2 статті 17 цього ж Закону, є підставою для звільнення платника від відповідальності за неповноту, недостовірність первісно сформованих показників податкового обліку. У такому випадку аналіз податкової звітності платника здійснюється з урахуванням змін, внесених уточнюючим розрахунком; тобто у разі подання платником уточнюючого розрахунку з дотриманням законодавчо установлених вимог, при визначенні обсягу податкових прав та обов'язків такого платника уточнені показники податкової звітності слід сприймати як такі, що були спочатку задекларовані.

При цьому право на подання уточнюючого розрахунку не залежить ані від виду операції, по якій уточнюються показники, ані від підстав виникнення заниження податкових зобов'язань відповідного звітного періоду у податковому обліку платника. Будь-яких особливостей виправлення даних податкового обліку за операціями з імпорту послуг законодавством не передбачено.

А відтак слід погодитися з висновком суду першої інстанції про необхідність оцінки права платника на податковий кредит з урахуванням даних уточнюючих розрахунків, поданих платником до Інспекції, що, в свою чергу, свідчить про дотримання Товариством вимог підпункту 7.3.6 пункту 7.3, підпункту 7.5.2 пункту 7.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» при формуванні податкового кредиту з ПДВ в оспорюваній сумі у перевіреному періоді.

За таких обставин Вищий адміністративний суд України вважає за необхідне скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення Чернівецького окружного адміністративного суду зі спору відповідно до статті 226 КАС.

Слід зазначити про незрозумілість вимог скаржника щодо необхідності зміни постанови суду першої інстанції в частині «часткового скасування податкового повідомлення-рішення», позаяк постановою Чернівецького окружного адміністративного суду оспорюване за цим позовом податкове повідомлення-рішення скасовано у повному обсязі. У зв'язку з цим касаційна скарга Товариства підлягає частковому задоволенню.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 226, 231 КАС, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства "Авіакомпанія "Буковина" задовольнити частково.

2. Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 27.04.2015 у справі № 824/2771/14-а скасувати.

3. Постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 23.12.2014 у справі № 824/2771/14-а залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку статей 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова
І.В. Приходько