Справа № 2а-97/12/1370
Суддя: Коротких О.А.
Дата ухвалення: 2015-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

6 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

Судді-доповідача Коротких О.А.,
Суддів: Кривенди О.В., Терлецького О.О., -
розглянувши заяву Миколаївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області (далі - ОДПІ) про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю ''Енергозберігаючі технології" до державної податкової інспекції у Жидачівському районі Львівської області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

в с т а н о в и л а:

До Верховного Суду України надійшла заява ОДПІ про перегляд з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), ухвали Вищого адміністративного суду України від 14 липня 2015 року. Цією ухвалою касаційну скаргу ОДПІ залишено без задоволення, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 6 червня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2015 року залишено без змін.

Оскільки заява не відповідала вимогам статей 239 та 239-1 КАС суддя-доповідач ухвалою від 24 вересня 2015 року заяву управління ОДПІ залишив без руху та надав строк до 29 жовтня 2015 року для усунення її недоліків.

На час винесення цієї ухвали недоліки заяви усунуті.

У заяві управління ДПІ посилається на неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм Податкового кодексу України та норм процесуального права.

На обґрунтування заяви додані копії ухвал Вищого адміністративного суду України від 18 грудня 2013 року (К/9991/27421/11), 12 та 19 лютого 2015 року (К/800/57785/13 та К/9991/84989/11), 26 березня 2014 року (К/9991/26540/11) та 22 жовтня 2014 року( К/800/34514/14), які на думку ОДПІ підтверджують неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у побідних правовідносинах.

Перевіривши наведені у заяві доводи, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку про її необґрунтованість з огляду на таке.

За правилами пункту 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України одним із мотивів перегляду Верховним Судом України судових рішень в адміністративних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

За правилами пункту 2 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України одним із мотивів перегляду Верховним Судом України судових рішень в адміністративних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права, - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом юрисдикції адміністративних судів.

Ухвалення різних за змістом судових рішень матиме місце в разі, коли суд (суди) касаційної інстанції у розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового матеріально або процесуального правового регулювання спірних правовідносин дійшов (дійшли) протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

У справі, рішення в якій просить переглянути заявник, Вищий адміністративний суд України, погодившись з рішенням судів попередніх інстанцій про задоволення позову, виходив із того, що реальність здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентами підтверджується наявними в матеріалах справи податковими накладними, видатковими накладними, актами приймання підрядних робіт, довідками про вартість виконаних підрядних робіт, актами виконаних субпідрядних робіт, платіжними дорученнями, банківськими виписками, тощо.

Вище вказані документи оформлені відповідно до вимог чинного законодавства, Закону України ''Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні'', є документами первинного обліку.

В ухвалі Вищого адміністративного суду України від 18 грудня 2013 року, наданій на підтвердження неоднакового застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах, суд касаційної інстанції погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позову, виходив з того, що суди, встановивши фіктивність спірних операцій, цілком об'єктивно погодилися з висновком ДПІ про відсутність у позивача права на податковий кредит за цими операціями та правомірно відмовили у позові Товариства.

В ухвалі Вищого адміністративного суду України від 12 лютого 2014 року, наданій на підтвердження неоднакового застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах, суд касаційної інстанції погоджуючись з рішеннями попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позову виходив з того, що Товариством не подано необхідних документів на підтвердження реального виконання спірних операцій.

В ухвалі Вищого адміністративного суду України від 19 лютого 2014 року, наданій на підтвердження неоднакового застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах, суд касаційної інстанції залишаю в силі рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову виходив з того, що подані товариством первинні документи на обґрунтування права на податковий кредит та валових витрат не відповідають вимогам чинного законодавства, не можуть слугувати підставою для внесення відповідних записів до бухгалтерського обліку та, відповідно не можуть враховуватися Товариством при формуванні даних податкового обліку.

В ухвалі Вищого адміністративного суду України від 26 березня 2014 року, наданій на підтвердження неоднакового застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах, суд касаційної інстанції, погодився з висновком суду першої інстанції про недоведеність Товариством реальності виконання розглядуваних операцій з придбання товару (нафтопродуктів) у ТОВ ''Спецторгпозитив'' .

В ухвалі Вищого адміністративного суду України від 22 жовтня 2014 року, яка надана на підтвердження неоднакового застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах, суд касаційної інстанції скасував рішення судів попередніх інстанцій, а справу направив на новий розгляд до суду першої інстанції.

Отже в наведеному судовому рішенні не розв'язано спір по суті і воно не містить остаточного висновку щодо правильного застосування одних тих самих норм матеріального права, а тому братися до уваги не може.

Аналіз зазначених судових рішень не дає підстав для висновку про наявність неоднакового застосування судом норм матеріального права, оскільки прийняття різних за змістом судових рішень зумовлено різними фактичними обставинами, які були встановлені під час розгляду цих справ, перевірка правильності встановлення яких не входить до компетенції Верховного Суду України.

Відповідно до статті 235 КАС Верховний Суд України переглядає судові рішення в адміністративних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин колегія суддів не вбачає необхідності у відкритті провадження про перегляд справи.

Ураховуючи викладене та керуючись статтею 240 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Відмовити у допуску справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю ''Енергозберігаючі технології" до державної податкової інспекції у Жидачівському районі Львівської області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень до провадження Верховного Суду України за заявою про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 14 липня 2015 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.А. Коротких
Судді: О.В. Кривенда
О.О. Терлецький