Справа № 815/4347/15
Суддя: Федусик А. Г.
Дата ухвалення: 2015-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/4347/15

Категорія: 9.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Завальнюк І. В.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федусик А.Г.,

суддів - Шевчук О.А. та Зуєвої Л.Є.,

при секретарі - Пальоній І.М.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1 та представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2015 року за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Державної фінансової інспекції в Одеській області про визнання частково незаконною та часткове скасування вимоги про усунення порушень,-

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної фінансової інспекції в Одеській області (далі ДФІ) про визнання незаконною та скасування вимоги про усунення виявлених ревізією порушень від 07 березня 2014 року № 15-041-23-14/2526 в частині, що стосується нього.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2015 року адміністративний позов було залишено без задоволення.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій зазначається, що вказана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконання ухвали слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси Пислара В.П. від 10 січня 2014 року по справі № 522/439/14-К, на підставі направлень від 27 січня 2014 року №№85, 86, 87, 88, від 10 лютого 2014 року № 154, від 12 лютого 2014 року № 162, виданих начальником ДФІ, спеціалістами органу контрою проведено позапланову ревізію стану фінансово-господарської діяльності спеціалізованого Одеського санаторію "Салют" за період з 01 січня 2001 року по 01 січня 2014 року, за результатами якої складений акт від 21 лютого 2014 року №041-11/10.

Ревізією встановлено порушення вимог п.8 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропозиції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04 жовтня 1995 року №786, п.29 Додатку № 2 до Методики та п.3.1 договори оренди нерухомого майна, що виразилося у невнесенні змін до договору оренди, укладеного із контрагентом в частині збільшення орендної ставки у зв'язку зі змінами до Методики.

За висновками перевіряючих зазначені порушення призвели до недоотримання орендної плати на загальну суму 56377,24 грн., чим завдано матеріальну шкоду установі та Державному бюджету України, у т.ч. Санаторію - 28188,62 грн., Державному бюджету України - 28188,62 грн.

З метою усунення виявлених порушень, попередження та недопущення їх виникнення в подальшій роботі, відповідно до п.7 ст.10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" ДФІ висунуто вимогу від 07 березня 2014 року №15-041-23/14/2526, відповідно до п.3 якої належить стягнути пропорційно з відповідальних осіб кошти в загальній сумі 56377,24 грн. згідно реєстру недоотриманої орендної плати в Додатку №72 до акту.

На виконання вищевказаної вимоги, та у зв'язку із тим, що в періоді з 01 січня 2007 р. по 18 січня 2012 року керівництво підприємством здійснював позивач, Спеціалізований Одеський санаторій "Салют" звернувся до Приморського районного суду м.Одеси із позовною заявою до ОСОБА_4, третя особа ДФІ, про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 17147,80 грн..

Вважаючи висновки вказаної вимоги ДФІ таким, що порушують його законні права, ОСОБА_4 звернувся з позовом до суду.

Вирішуючи спірне питання та відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що заявлені в даному адміністративному позові вимоги задоволенню не підлягають, оскільки дане звернення за судовим захистом є неналежним способом захисту порушеного інтересу позивача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, вважає їх правильними з огляду на наступне.

Згідно з Положення про Державну фінансову інспекцію України, затверджену постановою КМУ від 06 серпня 2014 року № 310 (далі Положення) ДФІ є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальність винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Відповідно до п.6 Положення Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також Положенням установлено, що у разі, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів Держфінінспекція України має право звернутися до суду в інтересах держави.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Таким чином, враховуючи наведене колегія суддів приходить до висновку про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Тому, враховуючи, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов особи, яка мала трудові відносини з підконтрольною установою про визнання вимоги протиправною, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_5 про скасування вимоги про усунення виявлених ревізією порушень від 07 березня 2014 року № 15-041-23-14/2526, що стосується нього, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Отже, постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству.

Колегія суддів не може погодитися з посиланням апелянта на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, тому що всі процесуальні норми, передбачені адміністративним судочинством були виконані без порушень прав кожної сторони при розгляді справи.

Доводи, викладені у апеляційній сказі були предметом дослідження судом першої інстанції та свого підтвердження не знайшли.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України в порядку, встановленому КАС України.

Головуючий: А.Г. Федусик
Суддя: Суддя: Л.Є. Зуєва О.А. Шевчук