Справа № 2а-4120/10/0970
Суддя: Остап'юк С.В.
Дата ухвалення: 2010-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2010 р. Справа № 2a-4120/10/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Суддя Остапюк С.В.

за участю секретаря Третяк В.Р.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом відкритого акціонерного товариства «Промприлад»до управління Пенсійного фонду України в Богородчанському району Івано-Франківської області про визнання нечинним рішення про призначення пенсій за віком на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зобовязання прийняти рішення про призначення пенсій на пільгових умовах відповідно до статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення»та зобовязання провести перерахунок сум фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій, -

ВСТАНОВИВ:

22.11.2010 року відкрите акціонерне товариство «Промприлад» (далі позивач) звернулося з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Богородчанському районі Івано-Франківської області (далі відповідач) про визнання нечинним рішення про призначення пенсій за віком на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зобовязання прийняти рішення про призначення пенсій на пільгових умовах відповідно до статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення»та зобовязання провести перерахунок сум фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій.

Позовні вимоги мотивовані тим, що є невірним, прийнятим в порушення Законів України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», «Пенсійне забезпечення»призначення працівникам позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 пенсій за віком на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»пільгова пенсія яким підлягає призначенню в порядку статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення»оскільки необхідний стаж особи здобули до введення в дію вказаного закону, а понесені витрати на їх виплату та доставку не підлягають відшкодуванню позивачем.

Представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав з мотивів, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача проти заявленого позову заперечила, суду пояснила, що призначення пенсій ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є правомірним, винесеними у відповідності до встановлених вимог, а розмір витрат на виплату та доставку цих пенсій підлягає відшкодуванню позивачем відповідачу.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що позивач є юридичною особою, зареєстрованою виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради та зареєстрованою в управлінні Пенсійного фонду України в Богородчанському районі Івано-Франківської області як платник страхових внесків.

Відповідачем призначено пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пунктів «б»-«з»статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»26.04.2004 року ОСОБА_4, а 27.04.2007 року ОСОБА_3.

18.01.2010 року відповідачем направлено позивачу розрахунок фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів «б-з»статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»за 2010 року.

Виключно Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»визначаються: принципи та структура системи загальнообовязкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообовязковому державному пенсійному страхуванню; перелік платників страхових внесків, їх права та обовязки; порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків; стягнення заборгованості за цими внесками.

Статтею 5 вказаного Закону його дію поширено на регулювання відносини, що виникають між субєктами системи загальнообовязкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів на ці правовідносини може поширюватися лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що йому не суперечить.

Відповідно пункту 1 статті 11 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, в об'єднаннях громадян, у фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності та інших осіб (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент) на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру.

Абзацом 1 пункту 8 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»до набрання чинності законом про спрямування частини страхових внесків до Накопичувального фонду (крім підпункту 5, який діє протягом строку, визначеного Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо оподаткування сільськогосподарських підприємств та підтримки соціальних стандартів їх працівників" від 24 червня 2004 року) страхові внески, що перераховуються до солідарної системи (крім страхових внесків, що перераховуються особами, зазначеними в пунктах 3 і 4 статті 11 та у статті 12 цього Закону, а також страхових внесків, сплачуваних за осіб, зазначених у пунктах 8, 13, 14, 17 статті 11 цього Закону), сплачуються страхувальниками та застрахованими особами на умовах і в порядку, визначених цим Законом, та в розмірах, передбачених Законом України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" для відповідних платників збору. Платники збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, визначені пунктами 5-10 статті 1 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування", сплачують збір на обов'язкове державне пенсійне страхування в порядку та розмірах, визначених зазначеним Законом.

Закон України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування»визначає порядок справляння та використання збору на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до пункту 1 статті 1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування»платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є суб'єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об'єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об'єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників.

Згідно абзацу 4 пункту 1 статі 2 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування»для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону, крім тих, які є платниками фіксованого сільськогосподарського податку, об'єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів "б" - "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Абзацом 3 пункту 1 статті 4 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування»на обовязкове державне пенсійне страхування встановлюються ставки збору в таких розмірах: 100 відсотків від обєкта оподаткування, визначеного абзацом четвертим пункту 1 статті 2 цього Закону.

Інструкція про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України затверджена Постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 року за №21-1 розроблена відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування»(далі Інструкція).

Інструкція про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, встановлює обовязок підприємств здійснювати відшкодування витрати Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до пункту 2 «Прикінцевих положень»Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Пунктом 6.4 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої Постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 року за №21-1 встановлено, що розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається відділами надходження доходів органів Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом 10 днів з новопризначених (перерахованих) пенсій.

Пункт 6.8. вказаної Інструкції встановлює, що підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в повідомленні місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

Враховуючи вищевикладені норми, суд зазначає, що обовязок визначення сум відшкодування витрат на виплату і доставку пенсій покладено на відповідача, а позивач зобовязаний здійснити відшкодування зазначених витрат в розмірах визначених позивачем, підставою для відшкодування вказаних сум є розрахунки цих витрат, який надсилається позивачу.

З огляду на дію зазначених норм, суд вказує на те, що розрахунки фактичних витрат є рішенням субєкта владних повноважень в розумінні статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, а заявлені позовні вимоги спрямовані на захист порушених, на думку позивача, прав та інтересів в даній сфері публічно-правових відносин.

Судом встановлено, що вказані особи набули трудового стажу, що дає право призначення пенсії за віком на пільгових умовах на роботах у позивача із шкідливими і важкими умовами праці вказані обставини підтверджуються довідками про особливий характер роботи або умови праці, потрібних для призначення пільгової пенсії по кожному пенсіонеру окремо, вказаний факт визнається сторонами, а тому вказані факти у відповідності до частини 3 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України не потребують доказуванню (а.с.30, 35).

Вирішуючи заявлені позовні вимоги про визнання нечинним рішення про призначення пенсій за віком на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та зобовязання прийняти рішення про призначення їм пенсій на пільгових умовах відповідно до статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Положеннями статті 100 вказаного Закону встановлено, що особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством; особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13-14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Право на призначення пенсії на пільгових умовах до введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення»встановлювалось положеннями статті 9 Закону СРСР «Про державні пенсії», згідно яких таке право виникало у чоловіків по досягнення 50 (пункт а) та 55 років (пункти б-д) та жінок 45 (пункт а) та 50 років (пункти б-д) за умови наявності 20, 25 років та 15, 20 років трудового стажу, відповідно, на роботах з шкідливими та важкими умовами праці.

Суд зазначає, що досягнення віку та здобуття стажу, визначених законом є обовязковими умовами, які у своїй сукупності породжують право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, відсутність будь-якої із зазначених умов не породжує право на призначення такої пенсії.

Як встановлено судом ОСОБА_4 та ОСОБА_3 досягли віку, з якого набули права на призначення пенсії на пільгових умовах після 1992 року, тобто після введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до пункту 2 рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року до події, факту застосовується той закон або іншій нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Тому, суд вважає вірним призначення ОСОБА_4 та ОСОБА_3 пенсії на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», тобто відповідно до закону, який діяв в момент виникнення у особи права на призначення пенсії на пільгових умовах та визначення відповідачем обовязку позивача на здійснення відшкодування понесених витрат на виплату і доставку цих пенсій.

Також не підлягає до застосуванню пункт «б»статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки положеннями даної норми врегульовані питання призначення пенсій особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, а як встановлено судом ОСОБА_4 та ОСОБА_3 здобули повний стаж роботи із шкідливими і важкими умовами праці, який дає право на призначення пенсій за віком на пільгових умовах.

З врахуванням на даних висновків суду є правомірним включення відповідачем до складу розрахунків фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, що підлягають відшкодуванню позивачем.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає правомірним рішення про призначення ОСОБА_4 та ОСОБА_3 пенсій за віком на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.

На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 158-163, 167, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені позову відкритого акціонерного товариства «Промприлад»до управління Пенсійного фонду України в Богородчанському району Івано-Франківської області про визнання нечинним рішення про призначення пенсій за віком на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зобовязання прийняти рішення про призначення пенсій на пільгових умовах відповідно до статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення»та зобовязання провести перерахунок сум фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: Остап'юк С.В.

Постанова складена в повному обсязі 13.12.2010 року.