Справа № 2а-5986/09/10/0170
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2015-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2015 року м. Київ К/9991/36403/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Карася О.В.

Олендера І.Я.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Керчі Автономної Республіки Крим Державної податкової служби

на постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 20 січня 2011 року

та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2012 року

у справі № 2а-5986/09/10/0170

за позовом Дочірнього підприємства «Залів-Порт» Відкритого акціонерного товариства «Суднобудівний завод «Залів»

до Державної податкової інспекції у м. Керчі Автономної Республіки Крим Державної податкової служби

про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 20 січня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2012 року, позовні вимоги Дочірнього підприємства «Залів-Порт» Відкритого акціонерного товариства «Суднобудівний завод «Залів» (далі - ДП «Залів-Порт» ВАТ «Суднобудівний завод «Залів»; позивач) до Державної податкової інспекції у м. Керчі Автономної Республіки Крим Державної податкової служби (далі - ДПІ у м. Керчі Автономної Республіки Крим ДПС; відповідач) задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення № /0 від 31 березня 2009 року та № /0 від 31 березня 2009 року. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ДП «Залів-Порт» ВАТ «Суднобудівний завод «Залів» судові витрати в розмірі 3,40 грн.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями у справі, відповідач оскаржив їх в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, з посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, ставиться питання про скасування постанови Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 20 січня 2011 року, ухвали Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2012 року та прийняття нового рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем проведено планову виїзну перевірку ДП «Залів-Порт» ВАТ «Суднобудівний завод «Залів» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2008 року по 31 грудня 2008 року, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2008 року по 31 грудня 2008 року, за результатами якої складено акт № 593/23-1/25139503 від 18 березня 2009 року.

На підставі зазначеного акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № /0 від 31 березня 2009 року, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 86 720,20 грн. (75 258,00 грн. - основний платіж, 11 462,20 грн. - штрафні (фінансові) санкції), та податкове повідомлення-рішення № /0 від 31 березня 2009 року, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 151 672,50 грн. (101 115,00 грн. - основний платіж, 50 557,50 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

За наслідками адміністративного оскарження, названі акти індивідуальної дії залишено без змін.

Перевіркою встановлено порушення підприємством пункту 4.1 статті 4, підпункту 8.1.2 пункту 8.1, підпункту 8.2.1 пункту 8.2 статті 8 Закону України від 28 грудня 1994 року № 334/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 334/94-ВР), пункту 4.1 статті 4, підпункту 7.3.6 пункту 7.3 статті 7 Закону України від 03 квітня 1997 року № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у зв'язку із заниженням валового доходу на 180 022,36 грн. та податкових зобов'язань з податку на додану вартість на 101 115,00 грн. при господарських взаємовідносинах з компанією «Gloriоn S.A.», а також неправомірним здійсненням амортизації вартості придбаного комплексу будівель аеродрому «Мирний», який в охоплений перевіркою період не використовувався в господарській діяльності ДП «Залів-Порт» ВАТ «Суднобудівний завод «Залів», а відтак не може вважатись об'єктом основних фондів.

Надаючи оцінку твердженню податкового органу про заниження позивачем валового доходу на 180 022,36 грн. та податкових зобов'язань з податку на додану вартість на 101 115,00 грн., судові інстанції цілком об'єктивно врахували висновок судово-економічної експертизи № 37/10 від 15 вересня 2010 року, відповідно до якого вказані доводи, викладені відповідачем у акті перевірки № 593/23-1/25139503 від 18 березня 2009 року, документально не підтверджуються.

Відповідно до частини 1 статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Висновок експерта як один із видів доказів слід розглядати як сукупність фактичних даних, встановлених у результаті дослідження матеріальних об'єктів, явищ та процесів, які містять інформацію про обставини справи, проведеного особою, яка має спеціальні знання в галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо.

Згідно із статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За правилами частини 5 статті 82 Кодексу адміністративного судочинства України висновок експерта для суду не є обов'язковим, однак незгода суду з ним повинна бути вмотивована в постанові або ухвалі.

Втім, колегія суддів погоджується з доводами судів щодо відсутності підстав ставити під сумнів розглядуваний висновок судово-економічної експертизи.

Вирішуючи питання про правомірність здійснення підприємством амортизації вартості придбаного комплексу будівель аеродрому «Мирний», суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що відповідно до підпункту 8.1.1 пункту 8.1 статті 8 Закону № 334/94-ВР під терміном «амортизація» основних фондів і нематеріальних активів слід розуміти поступове віднесення витрат на їх придбання, виготовлення або поліпшення, на зменшення скоригованого прибутку платника податку у межах норм амортизаційних відрахувань, установлених цією статтею.

За правилами підпункту 8.1.2 пункту 8.1 статті 8 Закону № 334/94-ВР амортизації підлягають витрати на придбання основних фондів та нематеріальних активів для власного виробничого використання.

Згідно з підпунктом 8.2.1 пункту 8.2 статті 8 Закону № 334/94-ВР під терміном «основні фонди» слід розуміти матеріальні цінності, що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку протягом періоду, який перевищує 365 календарних днів з дати введення в експлуатацію таких матеріальних цінностей, та вартість яких перевищує 1000 гривень і поступово зменшується у зв'язку з фізичним або моральним зносом.

Наведеною нормою Закону № 334/94-ВР до кваліфікуючих ознак основних фондів не віднесено їх фактичне використання у господарській діяльності та отримання платником доходу безпосередньо від такого використання. Визначальною характеристикою основних фондів є, зокрема, їх призначення для використання у господарській діяльності, тобто наявність об'єктивної перспективи отримати дохід від експлуатації об'єкта, у тому числі і в подальшому.

В спірному випадку намір позивача використовувати придбаний комплекс будівель аеродрому «Мирний» у рамках своєї основної діяльності підтверджується постановою Господарського суду Автономної Республіки Крим від 12 серпня 2008 року у справі № 2-16/5509-2008А, залишеною без змін ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2008 року.

Частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, за змістом наведеної норми процесуального права учасники адміністративного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи.

Водночас передбачене частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматись судом як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні.

Проте, для спростування преюдиційних обставин, передбачених названою нормою Кодексу адміністративного судочинства України, учасник адміністративного процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази.

Однак, як з'ясовано судами, відповідачем на підтвердження своєї позиції не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували встановлені у справі № 2-16/5509-2008 обставини.

За наведених обставин, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 20 січня 2011 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2012 року такими, що прийняті з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав, які могли б призвести до їх зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Керчі Автономної Республіки Крим Державної податкової служби відхилити, а постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 20 січня 2011 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановленими главою 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Карась О.В.

Олендер І.Я.