Справа № 759/5946/15-а
Суддя: Заєць Т. О.
Дата ухвалення: 2015-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ун. № 759/5946/15-а
пр. № 2-а/759/210/15
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2015 року Святошинський районний суд м. Києва у складі: головуючого судді Зайця Т.О. при секретарі Ковтун М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора сектору оформлення матеріалів дорожньо-транспортних пригод ВДАІ з обслуговування Шевченківського району м. Києва Красуцького Дмитра Миколайовича, інспектора сектору оформлення матеріалів дорожньо-транспортних пригод ВДАІ з обслуговування Шевченківського району м. Києва Шиденка Олександра Ігоровича, Відділу Державної автомобільної інспекції з обслуговування Шевченківського району м. Києва про визнання дій протиправними,

В С Т А Н О В И В:

15.04.2015 року представник позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправними дій відповідачів щодо зупинення 28.02.2015 року транспортного засобу марки БМВ, д.н. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4 Обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на те, що 28.02.2015 року відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-2 КУпАП, за порушення п. 2.4 «б» ПДР, а саме, не виконання вимоги працівника міліції про зупинку транспортного засобу, завчасно поданою за допомогою жезла та свистка. В порушення вимог Закону України «Про міліцію» та Інструкції від 27.03.2009 №111, відповідачі, під час несення служби, не перебували на визначеному місці розстановки нарядів відповідно до дислокації та здійснили зупинку транспортного засобу позивача, не повідомивши про її причину.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Додатково пояснив, що діями відповідачів було порушено право позивача на свободу пересування.

Відповідач інспектор сектору оформлення матеріалів дорожньо-транспортних пригод ВДАІ з обслуговування Шевченківського району м. Києва Красуцький Д.М. в судовому засіданні 10.08.2015 року пояснив, що в період з 25.02.2015 року по 08.03.2015 року здійснювалося відпрацювання по недопущенню незаконних заволодінь транспортними засобами, а оскільки позивач керував автомобілем, що часто викрадається, вони здійснили його зупинку. Вважає, що вони діяли відповідно до закону.

Інші відповідачі до суду не з'явилися.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до постановної відомості розстановки нарядів ДПС від 27.02.2015 року, затвердженої заступником начальника ВДАІ з обслуговування Шевченківського району ГУ МВС України в м. Києві, інспекторам Красуцькому Д.М. та Шиденку О.І. визначено патрулювання по вул. О. Теліги та вул. Мельникова (а. с. 9, 65). Згідно постановної відомості розстановки нарядів ДПС від 28.02.2015 року інспекторам Красуцькому Д.М. та Шиденку О.І. визначено патрулювання по вул. Салютній та вул. Щербакова (а. с. 8 - копія відомості).

28.02.2015 року приблизно о 00:20 год. позивач не зупинився на вимогу інспектора ДАІ, керуючи автомобілем по вул. Ольжича - вул. Берлінського.

28.02.2015 року о 00:55 інспектором СОМДТП ВДАІ Шевченківського району Красунецьким В.О. було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1, відповідно до якого 28.02.2015 року о 00:20 гр. ОСОБА_1, керуючи автомобілем марки «БМВ» д.н.з. НОМЕР_1, не виконав вимогу працівника міліції про зупинку транспортного засобу, завчасно поданого за допомогою жезла та свистка. Автомобіль було затримано шляхом переслідування на службовому автомобілі. Наведеним допущене порушення п. 2.4 (б) Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 122-2 КУпАП. Від підпису та пояснень правопорушник відмовився (а. с. 9- копія протоколу).

Постановою від 22.04.2015 року позивача визнано винним у вчиненні зазначеного правопорушення (а. с. 121-122).

Судом також встановлено, що в період з 25.02.2015 року по 08.03.2015 року в м. Києві проводилося відпрацювання по недопущенню незаконних заволодінь транспортними засобами (в тому числі і в Шевченківському районі м. Києва), згідно плану організаційно-практичних заходів, реєстр. № 10/215 від 24.02.2015. Дана обставина підтверджується відповіддю УДАІ м. Києва (а. с. 84) та копією плану організаційно-практичних заходів по комплексному відпрацюванню територій окремих районів з найбільш складною оперативною обстановкою на вулицях та інших громадських місцях (а. с. 95-98).

Представник позивача вважає протиправними дії відповідачів щодо зупинення транспортного засобу, оскільки позивачу не було повідомлено про причину зупинки, чіткий перелік яких наведений в Законі України «Про міліцію» та Інструкції від 27.03.2009 №111, а також порушення відповідачами місця дислокації.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно п. 21-1 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про міліцію» міліції для виконання покладених на неї обов'язків надається право зупиняти транспортні засоби лише в разі: порушення правил дорожнього руху водіями; відсутності номерного знака на транспортному засобі або наявності номерного знака, який не відповідає встановленим вимогам, закріплений у не встановленому для цього місці, закритий іншими предметами чи забруднений, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів; наявності ознак, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; наявності даних, що свідчать про причетність транспортного засобу, його водія, пасажирів або вантажу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; перебування транспортного засобу в розшуку; наявності даних про використання транспортного засобу з протиправною метою; необхідності опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; необхідності залучення водія транспортного засобу для надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або працівникам міліції чи як свідка при оформленні протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; проведення цільових заходів (операції, відпрацювання, оперативні плани) для перевірки документів на право користування і керування транспортним засобом, документів на транспортний засіб; виконання рішень про обмеження чи заборону руху, прийнятих уповноваженими на це державними органами; якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; порушення визначеного порядку встановлення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв. Працівник підрозділу міліції повинен повідомити водія про причину зупинення транспортного засобу, суть вчиненого правопорушення.

Пунктом 7.3 Інструкції з питань діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС, затвердженої Наказом МВС від 27.03.2009 року № 111 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26.06.2009 року за N 576/16592 дублюються зазначені положення п. 21-1 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про міліцію».

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вирішуючи питання правомірності дій відповідачів щодо зупинення позивача, суд виходить з наступного.

Загальновідомим є той факт, що криміногенна ситуація в країні з 2014 року значно погіршилася і значно збільшилися випадки викрадення транспортних засобів. Позивач керував автомобілем BMW X5, а загальновідомим є те, що автомобілі вказаної моделі часто викрадаються.

Судом встановлено, що в період з 25.02.2015 року по 08.03.2015 року проводилося відпрацювання по недопущенню незаконних заволодінь транспортними засобами, в тому числі і в Шевченківському районі м. Києва, тобто проводилися цільові заходи (відпрацювання) у зв'язку із чим й зупинявся транспортний засіб, яким керував позивач.

В даному випадку оскаржувані дії відповідачів регламентовані і відповідали Інструкції з питань діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС (п. 7.3) та Закону України «Про міліцію» (п. 21-1 ч. 1 ст. 11). Вони мали правові підстави для зупинення позивача, оскільки проводилися цільові заходи. Період доби (після опівночі), а також транспортний засіб, що рухався, давали відповідачам обґрунтовані підстави для прийняття рішення про зупинення позивача, оскільки в темну пору доби рухався транспортний засіб, яким часто заволодівають викрадачі. Отже, враховуючи криміногенну обстановку, масові викрадення автомобілів, проведення у зв'язку з цим цільових заходів, дії відповідачів щодо зупинення позивача були обґрунтованими і необхідними в зазначений період.

За таких обставин відповідачі діяли на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, безсторонньо, добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, пропорційно.

На думку суду зазначене свідчить про законність і обґрунтованість дій відповідачів, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Не можуть бути підставою для задоволення позову твердження про те, що відповідачі не перебували на визначеному місці розстановки нарядів відповідно до дислокації та не повідомили про причину зупинки транспортного засобу.

Суд звертає увагу на те, що відповідачі перебували на службі і виконували свої службові обов'язки, а тому мали всі правові підстави вчиняти дії, що передбачені для працівників МВС чинним законодавством, зокрема і зупиняти транспортні засоби. Твердження про не повідомлення причини зупинки транспортного засобу не підтверджуються жодними доказами та не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки не повідомлення причини зупинки може мати місце лише після зупинки автомобіля, тобто після вчинення оскаржуваних дій, а тому така обставина жодним чином не впливає на законність зупинки транспортного засобу.

Щодо висновку науково-правової експертизи (а. с. 41-47), яку надано в обґрунтування позовних вимог, суд звертає увагу на те, що вказаним документом фактично тлумачаться (роз'яснюються) правові норми та викладається бачення відповідного науковця (експерта) на їх застосування. Експертиза здійснюється для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо (за аналогією ст. 81 КАС України), проте, з питань, що зазначені у висновку науково-правової експертизи, не потрібні спеціальні знання. За таких обставин вказаний висновок не може бути прийнятий як належний доказ, оскільки завданням суду є перевірка дотримання положень законодавства суб'єктом владних повноважень при виконанні своїх функцій і знання суду в даному випадку є достатніми для вирішення спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, у разі якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

З аналізу вказаної норми вбачається, що під час розгляду справи позивач повинен зазначити які саме його права або законні інтереси порушено рішенням та діями суб'єкта владних повноважень, а суди встановити, чи дійсно порушують дії суб'єкта владних повноважень права та інтереси позивача.

Право на захист - це самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Безпідставними є твердження позивача про порушення його права на свободу пересування, оскільки дане право жодним чином не порушене відповідачами. Водії зобов'язані зупинятися на вимогу працівника міліції (п. 2.4 Правил дорожнього руху), а тому зупинка транспортного засобу не є обмеженням свободи пересування.

На підставі зазначеного суд вважає, що права позивача у даній справі не були порушені, відповідачі діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Керуючись ч. 2 ст. 19 Конституції України, п. 21-1 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про міліцію», ст. ст. 2, 6, 71, 158-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні позову.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її оголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 11.11.2015 року.

СУДДЯ: Т.О. ЗАЄЦЬ