Справа № П/811/270/15
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2015-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

01 жовтня 2015 рокусправа № П/811/270/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Бишевської Н.А.

суддів: Добродняк І.Ю Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.,

без представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційні скарги Державного кадастрового реєстратора управління Держеземагенства у Кіровоградській області Аліфанової Олени Володимирівни та Управління Держземагенства у Кіровоградському районі Кіровоградської області

на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 березня 2015 р. у справі № П/811/270/15

за позовом ОСОБА_3

до Управління Держземагенства у Кіровоградському районі Кіровоградської області, Державного кадастрового реєстратора управління Держеземагенства у Кіровоградській області Аліфанової Олени Володимирівни

про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

02.02.2015 ОСОБА_3 звернулась з адміністративним позовом до Управління Держземагенства у Кіровоградському районі Кіровоградської області, Державного кадастрового реєстратора Управління Держземагенства у Кіровоградській області Аліфанової Олени Володимирівни , в якому (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 04.03.2015, а. с.56), просила:

- визнати незаконним та скасувати рішення № 014 від 20.12.2014 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до державного земельного кадастру;

- зобов'язати Управління ДЗА у Кіровоградському районі внести відомості про земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,

до державного земельного кадастру.

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставністю та необґрунтованістю відмови у проведенні реєстраційних дій, оскільки ОСОБА_3 подала повний пакет необхідних документів для проведення таких дій.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 4 березня 2015р. у справі № П/811/270/15 вищевказаний адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано рішення Державного кадастрового реєстратора Управління ДЗА у Кіровоградського району Аліфанової О. В. № 014 від 20.12.2014 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до державного земельного кадастру;

- зобов'язано Управління ДЗА у Кіровоградському районі розглянути заяву ОСОБА_3 про державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0628 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та додані документи і прийняти відповідне рішення.

- в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постанову суду в частині задоволених позовних вимог мотивовано протиправністю спірного рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до державного земельного кадастру з огляду на надані позивачем документи, а також з огляду на приписи п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр».

Постанову суду в частині відмовлених у задоволенні позовних вимог про зобов'язання відповідача-1 внести відомості про земельну ділянку до державного земельного кадастру не можуть бути задоволенні з огляду на те, що дані повноваження виключно належать такому органу, що виключає можливість здійснення їх судом, тому суд вважав за необхідне зобов'язати Управління ДЗА у Кіровоградському районі розглянути заяву позивача та прийняти відповідне рішення.

Не погодившись з постановою суду, Управлінням ДЗА у Кіровоградському районі подано апеляційну скаргу, згідно якої скаржник просить скасувати постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 4 березня 2015 р. у справі №П/811/270/15, як таку що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову. Скаржник зазначає про наявність норм процесуального права, які полягають у тому, що судом першої інстанції не враховано вимоги КАС України та безпідставно і на власний розсуд на стадії відкриття провадження у справі змінено суб'єктний склад її учасників, надавши державному кадастровому реєстратору Аліфановій О. В. процесуальний статус відповідача-2, а не залишивши за нею статус третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору як це вказано у позовній заяві гр.ОСОБА_3 від 02.02.2014, поданої за результатами усунення недоліків попередньої позовної заяви. Також скаржник звернув увагу на те, що в позовній заяві про скасування рішення від 20.12.2014 зазначена дата підписання позивачем адміністративного позову 02.02.2014, що є неможливим та абсурдним, тому позовну заяву слід вважати такою, що подана з порушенням норм процесуального права, а саме, вимог позовної заяви.

Стосовно суті спірних відносин скаржник зазначає, що позивач не в повній мірі правильно та об'єктивно тлумачить вимоги пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр», а саме:

- мета застосування пункту 3 - це присвоєння кадастрового номера земельній ділянці, а не її державна реєстрація. Згідно із змісту заяви позивача метою її подання є державна реєстрація земельної ділянки, а не присвоєння кадастрового номера.

- правом звернутися із заявою про присвоєння кадастрового номера земельній ділянці наділяється власник житлового будинку. Для реалізації цього права особа повинна документально підтвердити перебування у неї на праві власності відповідного житлового будинку, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що документами, які належним чином посвідчують право власності на нерухоме майно можуть бути: свідоцтво про право власності на нерухоме майно, та/або витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (у поданій технічній документації із землеустрою були відсутні документи, що посвідчують гр.ОСОБА_3 право власності на нерухоме майно, розташоване на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1).

- кадастровий номер земельній ділянці присвоюється на підставі певного виду документації із землеустрою - це технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Цим положенням законодавець звільнив власників житлового будинку, у яких єдина мета присвоєння кадастрового номера, від необхідності розробляти проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки при оформленні земельної ділянки, передбаченого статтею 79-1 Земельного кодексу України. При цьому, законодавець не звільнив власника житлового будинку від необхідності отримати рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою як належної правової підстави для здійснення робіт із землеустрою на земельній ділянці комунальної власності.

Також апеляційну скаргу подано Державним кадастровим реєстратором Управління ДЗА у Кіровоградського району Аліфановою О. В. на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 4 березня 2015 р. у справі № П/811/270/15, в якій заявник просить прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги відповідача-2 повністю повторюють доводи апеляційної скарги відповідача-1.

Сторони по справі про час і місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

До судового засідання не з'явились представники сторін. Жодних клопотань, повідомлень про причини неявки до суду не надходило, підстави відсутності представників суду не повідомлені.

З урахуванням наявних в справі матеріалів, нез'явлення в судове засідання представників , не перешкоджає розгляду скарги.

Згідно довідки про належність нерухомого майна № 3 від 06.02.2008 ОСОБА_3 є власником 3/10 частини житлового будинку (договір купівлі-продажу від 12.12.89, а. с.26, 27) та 7/10 частини житлового будинку (договір купівлі-продажу від 17.08.2006, а. с.25), що знаходиться на земельній ділянці у АДРЕСА_1 (а. с.28).

ОСОБА_3 звернулась до Держземагенства із заявою від 18.12.2014 про державну реєстрацію земельної ділянки, на якій знаходиться її житловий будинок у АДРЕСА_1 (а. с.9), з доданням, крім іншого, Технічної документації з землеустрою щодо встановлення між земельної ділянки в натурі (на місцевості), виготовленої ФОП ОСОБА_4 (а. с.11-22).

Державним кадастровим реєстратором Управління ДЗА у Кіровоградського району Аліфоновою О. В. винесено рішення № РВ-014 від 20.12.2014 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру (далі - рішення про відмову від 20.12.2014, а. с.10). Сторонами зазначене не спростовується.

ОСОБА_3, вважаючи зазначене рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру незаконним, звернулась з даним позовом до адміністративного суду.

Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги Управління ДЗА у Кіровоградському районі та Державного кадастрового реєстратора Управління ДЗА у Кіровоградському районі Аліфанової О. В. не підлягають задоволенню з таких підстав:

Згідно ч.1 ст.24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 07.07.2011 № 3613-VI (в редакції на момент спірних відносин, далі - Закон № 3613) державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.

У відповідності до ч.1 ст.26 Закону № 3613 при відкритті Поземельної книги відомості до неї вносяться на підставі документації, яка подана для державної реєстрації земельної ділянки (крім відомостей про власників та користувачів земельної ділянки).

Згідно ч.ч.2-6 ст.24 Закону № 3613 державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою:

особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи;

власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи;

органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування (у разі формування земельних ділянок відповідно державної чи комунальної власності).

Для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються:

заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин;

оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки;

документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа.

Заява з доданими документами надається заявником особисто чи уповноваженою ним особою або надсилається поштою цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення.

Державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви:

перевіряє відповідність документів вимогам законодавства;

за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації.

Підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є:

розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора;

подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі;

невідповідність поданих документів вимогам законодавства;

знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

У спірному рішенні про відмову від 20.12.2014 зазначено, що така відмова мотивована невідповідністю поданих документів вимогам, встановленим Законом України «Про Державний земельний кадастр» і Порядку ведення Державного земельного кадастру, а саме - ст.24 зазначеного Закону, оскільки заявником подано документи не в повному обсязі.

При цьому, Держреєстратором рекомендовано позивачу надати рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розробку документації із землеустрою.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, п.1 ч.3 ст.2 та ч.1 ст.9 КАС України суд при вирішенні справи має керуватися принципом законності, відповідно до якого має перевіряти чи діяли органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи при прийнятті рішень, що оскаржені, на підставі закону, тобто в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, перевірці на законність підлягає вищевказане рішення про відмову від 20.12.2014 саме з тих мотивів, які були визначені суб'єктом владних повноважень, як підстава для такої відмови.

Суд першої інстанції, посилаючись на приписи пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3613, та з огляду на надання заявником вищезазначеної технічної документації, дійшов висновку про неправомірність відмови Держреєстратора у задоволенні заяви ОСОБА_3 від 18.12.2014.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки згідно п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3613 «У разі якщо на земельній ділянці, право власності (користування) на яку не зареєстровано, розташований житловий будинок, право власності на який зареєстровано, кадастровий номер на таку земельну ділянку присвоюється за заявою власників такого будинку на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Забороняється вимагати для присвоєння земельній ділянці кадастрового номера інші документи. Такий кадастровий номер є чинним з моменту його присвоєння».

При цьому, за визначенням, наведеним у ч.1 ст.1 Закону № 3613, державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

В свою чергу, згідно ч.ч.1, 3, 4 ст.79-1 ЗК України (в редакції на момент спірних відносин) формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Отже, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що дії з внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера, які, в свою чергу, складають державну реєстрацію земельної ділянки, здійснюються у сукупності, оскільки ці дії являються частинами однієї дії та не можуть бути проведені окремо, у тому числі і за окремими заявами, що відповідачами не заперечується.

З огляду на цей висновок також спростовуються посилання скаржників на те, що відповідно до змісту заяви позивача метою її подання є державна реєстрація земельної ділянки, а не присвоєння кадастрового номера, в той час, як мета застосування пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3613 - це лише присвоєння кадастрового номера земельній ділянці, а не її державна реєстрація.

Доводи скаржників про правомірність спірного рішення про відмову від 20.12.2014 з огляду на ненадання ОСОБА_3 рішення Кіровоградської міської ради про надання їй дозволу на розроблення документації із землеустрою, колегія суддів вважає такими, що не відповідають приписам пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3613, який таких вимог не висуває.

При цьому, колегія суддів зазначає про безпідставність посилань скаржників в обґрунтування вищенаведених доводів на приписи пункту 6 Прикінцевих та перехідних положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 № 5245-VI, згідно якого у разі якщо відомості про земельні ділянки, зазначені у пунктах 3 і 4 цього розділу, не внесені до Державного реєстру земель, надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для державної реєстрації таких земельних ділянок, а також її затвердження здійснюються: у межах населених пунктів - сільськими, селищними, міськими радами; за межами населених пунктів - органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють розпорядження такими земельними ділянками.

В свою чергу, у пункті 3 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону встановлено, що з дня набрання чинності цим Законом землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються:

а) земельні ділянки:

на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади;

які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій;

б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах "а" і "б" пункту 4 цього розділу.

Частиною 2 статті 71 КАС України обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається саме на відповідача (якщо він заперечує проти адміністративного позову).

Так, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, всупереч вимог ч.2 ст.71 КАС України, не надано суду доказів того, що земельна ділянка, заявлена позивачем до реєстрації, належить до земель комунальної власності.

Посилання скаржників на ненадання позивачем при зверненні з заявою документів, які належним чином посвідчують право власності на нерухоме майно (зокрема, свідоцтва про право власності на нерухоме майно та/або витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно) колегією суддів відхиляється як таке, що не визначено в якості підстави для відмови у задоволенні заяви позивача у спірному рішенні про відмову від 20.12.2014.

Посилання скаржника на порушення норм процесуального права, яке полягає у тому, що судом першої інстанції на стадії відкриття провадження у справі змінено суб'єктний склад її учасників, надавши державному кадастровому реєстратору Аліфоновій О. В. процесуальний статус відповідача-2, а не залишивши за нею статус третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, як це вказано у позовній заяві гр.ОСОБА_3 від 02.02.2014, поданої за результатами усунення недоліків попередньої позовної заяви (а. с.37-40), колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки:

Згідно ч.1 ст.6 Закону № 3613 ведення та адміністрування Державного земельного кадастру забезпечуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Разом з тим, саме на державного кадастрового реєстратора покладено обов'язки з внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей (ч.1 ст.9, ч.2 ст.24 Закону № 3613.

Тобто, саме до повноважень державного кадастрового реєстратора віднесено прийняття рішень про відмову у держреєстрації або у внесенні (зміні) відомостей до Державного земельного кадастру, останнє з яких і є предметом даного спору.

Також не приймаються до уваги посилання скаржника на те, що в позовній заяві про скасування рішення від 20.12.2014 зазначена дата підписання позивачем адміністративного позову 02.02.2014, оскільки таке зазначення дати є очевидною опискою і не може слугувати підставою для висновку про подачу позову з порушенням норм процесуального права, а тим більш, для скасування оскарженої постанови суду першої інстанції.

Більш того, скаржниками не визначено негативні правові наслідки, які б мали місце для відповідачів через заявлені ними порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційних скарг відповідачів не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Колегія суддів погоджується з відмовою суду першої інстанції у задоволенні позовних вимог про зобов'язання відповідача-1 внести відомості про земельну ділянку до державного земельного кадастру з огляду на те, що дані повноваження являються дискреційними, що виключає можливість здійснення їх судом, тому правомірним є задоволення судом позовних вимог шляхом зобов'язання Управління ДЗА у Кіровоградському районі розглянути заяву позивача та прийняти відповідне рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає цілком обґрунтованим часткове задоволення судом першої інстанції позовних вимог ОСОБА_3

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку, застосував до правовідносин, як виникли між сторонами по справі норми права, які регулюють саме ці правовідносини, прийняв законне та обґрунтоване рішення, що свідчить про відсутність підстав для скасування постанови Кіровоградського окружного адміністративного суду від 4 березня 2015 р. у справі № П/811/270/15 у даній справі.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги Державного кадастрового реєстратора управління Держеземагенства у Кіровоградській області Аліфанової Олени Володимирівни та Управління Держземагенства у Кіровоградському районі Кіровоградської області на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 березня 2015 р. у справі № П/811/270/15 - залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 березня 2015 р. у справі № П/811/270/15 - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС України.

Головуючий: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк

Суддя: Я.В. Семененко