Справа № 2а-0770/1494/12
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2015-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року м. Львів № 876/3972/13

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Бруновської Н.В.

суддів: Гулида Р.М., Костіва М.В.

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.12.2012 року у справі за адміністративним позовом Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до ТзОВ "Вікторія" про стягнення адміністративно-господарських санкцій,-

В С Т А Н О В И В:

17.05.2012 року позивач Закарпатський обласний відділ Фонду соціального захисту інвалідів звернувся в суд із позовом до ТзОВ «Вікторія» про стягнення адміністративного - господарських санкцій в розмірі -18250 грн. та пені в розмірі - 109,5 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач в порушення вимог статті 19 Закону України від 21 березня 1991 року № 875-ХІІ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (далі - Закон № 875-ХІІ) не забезпечив встановленого законодавцем нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів тому, відповідно до статті 20 цього Закону товариство має сплатити адміністративно-господарські санкції та пеню.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.12.2012 року в позові відмовлено.

Не погодившись із даною постановою, апелянт Закарпатський обласний відділ Фонду соціального захисту інвалідів подав апеляційну скаргу, покликаючись на те, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.12.2012 року скасувати, та прийняти нову якою позов задовольнити.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання на виклик суду не з'явились хоча, належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ч.4 ст.196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість постанови суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

ч.3 статті 18 Закону «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» встановлено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною четвертою статті 20 Закону України «Про зайнятість населення» підприємства, установи і організації незалежно від форми власності зобов'язані щомісяця подавати місцевим центрам зайнятості адміністративні дані у повному обсязі про наявність вільних робочих місць (вакансій), у тому числі призначених для працевлаштування інвалідів.

За змістом статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» для підприємств, установ, організацій встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Частиною першою статті 20 зазначеного Закону встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Як видно з матеріалів справи, до центру зайнятості відповідач подав звіт форма № 10-ПІ річна «Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів» за 2011 р. Згідно 03 рядка звіту кількість інвалідів які повинні працювати на підприємстві становить 1 особа в той же час згідно рядка 02 звіту на підприємстві протягом 2011 р. середньооблікова кількість інвалідів становила 0 осіб.

Апеляційним судом встановлено, що відповідач ТзОВ «Вікторія» на протязі 2011 р. звіти до центру зайнятості подавав не щомісячно, як того вимагає ч. 4 ст. 20 Закону України «Про зайнятість населення», а тільки з кінця червня 2011 р., що підтверджується листом Великоберезнянського РЦЗ. (а.с. 20 ).

Крім того, товариство здійснювало діяльність на протязі цілого 2011 р., що підтверджується листом пенсійного фонду України у Великоберезнянському районі про сплату відповідачем єдиного соціального внеску за найманих працівників у першому кварталі 2011 р.

У відповідності до вимог Закону та п. 3.2.5 Інструкції зі статистики кількості працівників, яка затверджена Наказом Державного комітету статистики від 28.09.2005 р. № 286 середньооблікова кількість штатних працівників за рік обчислюється з початку року до звітного місяця включно та діленням одержаної суми на кількість місяців.

Звіт за формою 3-ПН містять інформацію про вільні робочі місця тому, подання цієї форми звітів не створюють робочі місця, а тільки виступають засобом для інформування населення про наявність вакансій.

Адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких передбачена Конституцією України та Законом України від 25 червня 1991 року № 1251-XII «Про систему оподаткування», а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Разом з тим відповідно до частини першої статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Частиною другою зазначеної статті передбачено, що учасник господарських відносин несе відповідальність, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що він ужив усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Колегія суддів на підставі аналізу наведених норм матеріального права дійшла висновку, що неналежне інформування центру зайнятості про наявність вільних робочих місць для інвалідів, а саме неподання відповідачем щомісячно звітів за формою № 3-ПН про наявність вакансій для інвалідів державній службі зайнятості за спірний період, є порушенням вищезгаданих норм матеріального права та підставою для застосування адміністративно-господарських санкцій.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права узгоджується з позицією яка висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 9 липня та 19 листопада 2013 року (№№ 21-200а13, 21-397а13 відповідно).

У відповідності до вимог ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно д ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце, зокрема, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи тому, колегія суддів приходить до висновку, що постанову слід скасувати та прийняти нову якою позов задовольнити.

Керуючись ст. 160, ст. 195, ст. 198, ст. 202, ст. 205, ст. 207, ст. 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів задовольнити.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.12.2012р. у справі за № 2а-0770/1494/12 - скасувати.

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вікторія» в користь Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції в розмірі - 18250 ( вісімнадцять тисяч двісті п'ятдесят ) грн. та пеню в розмірі - 109 ( сто дев'ять ) грн. 50 коп.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Н.В. Бруновська

Судді: Р.М. Гулид

М.В. Костів