Справа № 750/6037/15-а
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2015-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 750/6037/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Рахманкулова І. П. Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
У Х В А Л А

Іменем України

05 листопада 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Вівдиченко Т.Р.

Суддів: Гром Л.М.

Міщука М.С.

За участю секретаря: Стеценко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в м.Чернігові на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 вересня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в м.Чернігові про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач - ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м.Чернігові про: - визнання неправомірними дій щодо відмови в призначенні та виплати пенсії державного службовця, відповідно до Закону України «Про державну службу»; - зобов'язання зарахувати до стажу роботи, який дає право на пенсію державного службовця, період роботи з 16 серпня 1993 року по 29 грудня 2014 року та призначити пенсію державного службовця, відповідно до Закону України «Про державну службу» з дня звернення із заявою про призначення пенсії; - визнання неправомірними дій щодо відмови в обчисленні пенсії, з урахуванням довідки від 08.05.2015 року № 90-05/03-119/1397 із включенням матеріальної допомоги на оздоровлення, на вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати для нарахування пенсії; - зобов'язання при призначенні пенсії державного службовця, відповідно до Закону України «Про державну службу» включити до заробітку для обчислення пенсії матеріальну допомогу на оздоровлення, на вирішення соціально-побутових питань та індексації заробітної плати.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 вересня 2015 року позовні вимоги задоволено.

Не погодившись з постановою суду, відповідач - Управління Пенсійного фонду України в м.Чернігові звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3 з 16 серпня 1993 року працювала на посадах економіста 1 категорії, провідного економіста та головного економіста у Чернігівському обласному управлінні Національного банку України, яке у 2001 змінило назву на Управління Національного банку України в Чернігівській області.

29 грудня 2014 року ОСОБА_3 звільнилася з роботи, у зв'язку з виходом на пенсію, на підставі ст. 38 КЗпП України.

З 30 грудня 2014 року перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м.Чернігові та отримує пенсію за віком, відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

08 травня 2015 року, після досягнення 57-річного віку, позивач звернулась до Управління Пенсійного фонду України в м.Чернігові з заявою щодо отримання пенсії державного службовця, згідно Закону України «Про державну службу».

Листом від 25 травня 2015 року №11812/07 Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові відмовило ОСОБА_3 у призначенні пенсії, відповідно до Закону України «Про державну службу», мотивуючи тим, що на момент досягнення 57 років позивач не перебувала на державній службі, а посади працівників Національного банку не передбачені ст.25 Закону України «Про державну службу» та постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.2013р. №703 «Про віднесення деяких посад працівників органів державної влади, інших державних органів, установ до відповідних категорій посад державних службовців та визнання такими, що втратили чинність деяких актів КМУ».

Вважаючи дії відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії протиправними, позивач звернулась з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч.1 ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року, на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2015 року, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Згідно ст.1 Закону України «Про державну службу», державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах тал їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів.

Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Так, пунктом 1 постанови КМУ від 03.05.1994р. №283 «Про порядок обчислення стажу державної служби» затверджено Порядок обчислення стажу державної служби, який є чинним на даний час.

Згідно пункту 5 постанови КМУ від 03.05.1994 року №283, обчислений відповідно до цього Порядку стаж державної служби застосовується для встановлення державним службовцям надбавки за вислугу років, надання додаткових оплачуваних відпусток та призначення пенсії.

Водночас, Порядком визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.

В силу ч.7 п.2 Порядку, до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів апарату Національного банку України, Республіканського банку Криму, управління по місту Києву та Київській області, обласних управлінь Національного банку України.

Документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи(пункт 4 Порядку).

Отже, судом першої інстанції вірно зазначено, що, згідно положень Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року та Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою КМУ від 03.05.1994р. №283, стаж роботи позивача як державного службовця становить понад 20 років, починаючи з часу призначення її на посаду економіста І категорії 16 серпня 1993 року.

Також, згідно частини 1 статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24.03. 1995 року, заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Так, статтею 2 вищезазначеного Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить основна і додаткова заробітна плата, а також інші заохочувальні та компенсаційні виплати.

В силу ч.2 ст. 33 Закону України «Про державну службу», заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавку за вислугу років на державній службі та інших видів надбавок.

Аналізуючи наведені норми законодавства, вбачається висновок, що матеріальна допомога на оздоровлення та на вирішення соціально-побутових питань, а також індексація заробітної плати входять до системи оплати праці державного службовця, що враховується при обчисленні пенсії.

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 вересня 2012 року у справі № 21-430а11.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року, до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які, відповідно до Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування", нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу); а формою довідки про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям, затвердженою постановою правління Пенсійного фонду України від 04.09.2013 року № 15-1, матеріальну допомогу на оздоровлення та на вирішення соціально-побутових питань, а також індексацію заробітної плати включено до інших видів виплат, які враховуються при обчисленні пенсії державного службовця.

Судом встановлено, що з листа Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові від 25 травня 2015 року №11812/07 вбачається, що стаж роботи ОСОБА_3 на посадах державного службовця є більшим, ніж 10 років, але меншим ніж 20 років, а тому позивач, відповідно до положень ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року, мала перебувати на посаді державного службовця на час досягнення 57-річного віку.

Крім того, при зверненні до Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові із заявою про призначення пенсії державного службовця ОСОБА_3 було подано довідку з місця роботи від 08 травня 2015 року №90- 05/03-119/1397 про складові заробітної плати для врахування при визначенні заробітку для обчислення пенсії розміру матеріальної допомоги на оздоровлення та на вирішення соціально-побутових питань, а також індексацію заробітної плати, з яких сплачені страхові внески.

Також, листом від 25 травня 2015 року №11812/07 Управління відмовило у врахуванні вказаних складових заробітної плати при призначенні пенсії, зазначивши, що для включення до заробітку для обчислення пенсій державних службовців матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань та індексації заробітної плати немає законних підстав, оскільки вони не віднесені до інших надбавок, як передбачено ст.33 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року.

Разом з тим, зазначене спростовується вищенаведеними нормами чинного законодавства.

Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові не мало правових підстав для відмови у проведенні перерахунку пенсії позивача.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_3 та наявність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не знайшли свого належного підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Чернігові залишити без задоволення.

Постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: Вівдиченко Т.Р.

Судді: Гром Л.М.

Міщук М.С.

Повний текст ухвали виготовлено 10.11.2015 року

Головуючий суддя Вівдиченко Т.Р.

Судді: Гром Л.М.

Міщук М.С.