Справа № 820/993/15
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2015-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м.Харків

10.07.2015 р. № 820/993/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мар`єнко Л.М.,

при секретарі судового засідання - Принцевській Ю.В.,

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у закритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до тимчасово виконуючого обов`язки начальника штабу першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 Баротова Тимура Хикмантулловича, тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , військової частини - польова пошта НОМЕР_1 про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до тимчасово виконуючого обов`язки начальника штабу першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , в якому просить суд, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, визнати неправомірною бездіяльність штабу військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , відповідального за відповідний підрозділ, тимчасово виконуючого обов`язки начальника штабу першого заступника командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 капітана 2 рангу ОСОБА_3 , щодо не зарахування позивача рядового ОСОБА_1 до штату; зобов`язати тимчасово виконуючого обов`язки начальника штабу першого заступника командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , капітана 2 рангу ОСОБА_3 , зарахувати до штату позивача, рядового ОСОБА_1 , враховуючи період з 16 травня 2014 року до даного часу; тимчасово виконуючому обов`язки командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 підполковнику ОСОБА_2 надати наказ нарахувати та виплатити відповідну заробітну плату за період з 16 травня 2014 року до даного часу, відповідальному за відповідний підрозділ тимчасово виконуючого обов`язки начальника штабу першого заступника командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , капітану 2 рангу ОСОБА_3 , позивачу рядовому ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 16.04.2015 року залучено до участі у справі в якості відповідача військову частину - польова пошта НОМЕР_1 .

Також судом ухвалою, яка занесена до журналу судового засідання, прийнято рішення про оголошення судового засідання закритим з метою захисту особистого життя позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він, рядовий 1948 року народження, з 16.05.2014 року перебував на військово - польових зборах при військовій частині ПП НОМЕР_2 , отримав зброю, літню та зимову форму, іншу амуніцію та після початку бойових дій в зоні АТО, разом з бійцями в/ч НОМЕР_3 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , брав участь у бойових операціях по знешкодженню диверсійних груп (с.Лиман Старобільського районі), брав участь в бойових операціях при визволенні міста Щастя Луганської області. На протязі даного періоду служби був командиром відділення №2 роти охорони в/ч НОМЕР_3 . 30.09.2014 року за підписом командира в/ч НОМЕР_4 позивачу за номером №21 була видана довідка про знаходження на військовій службі відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 року №413. При цьому позивач зазначив, що він продовжує нести військову службу у військовій частині НОМЕР_3 , виконуючи всі обов`язки військовослужбовця разом з іншими бійцями військової частини.

Відповідачі проти позову заперечували, від відповідача т.в.о. командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_2 через канцелярію суду надішли письмові заперечення на позов, в яких відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначивши, що довідку від 30.09.2014 року №30, за змістом якої позивача належить вважати учасником бойових дій в зоні АТО, необхідно дати правову оцінку, оскільки в документообігу військової частини документ з подібними реквізитами відсутній і не був зареєстрований, а також зазначив, що суду належитьнадати правову оцінку діям посадової особи, яка його видала, а саме командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_7 , який перевищив свої службові повноваження, порушивши існуючу на той час процедуру визнання військовослужбовців учасниками бойових дій. На теперішній час, як повідомив відповідач, за фактами подібних порушень Слідчим відділом Слідчого управління Головної військової прокуратури здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №000021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.426 КК України, а саме за фактом бездіяльності військових службових осіб батальйону територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». При цьому відповідач спростовує твердження позивача щодо того, що позивач на даний час продовжує нести військову службу у військовій частині НОМЕР_3 , оскільки наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 01.12.2014 р. №145 ОСОБА_1 був призначений начальником групи сторожової охорони як цивільна особа.

Від командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 - ОСОБА_8 через канцелярію суду надійшли письмові заперечення, в яких представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначивши, що довідка військової частини - польова пошта НОМЕР_2 від 30.09.2014 року №30, з зазначеними реквізитами в документообігу військової частини відсутня. Стрілецька зброя АКС за № НОМЕР_5 , вказана у довідці, на даний час дійсно перебуває на обліку зброї військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) і на даний час вживаються заходи щодо встановлення її місцезнаходження. Також представник відповідача зазначив, про необхідність надати судом правову оцінку діям посадової особи, яка видала зазначену довідку позивачу, а саме командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_7 , який фактично перевищив свої службові повноваження, порушивши встановлену процедуру визнання військовослужбовців учасниками бойових дій. За фактами подібних порушень Слідчим відділом Слідчого управління Головної військової прокуратури здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №000021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.426 КК України, за фактом бездіяльності військових службових осіб батальйону територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». При цьому відповідач спростовує твердження позивача щодо того, що позивач на даний час продовжує нести військову службу у військовій частині НОМЕР_3 , оскільки наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 01.12.2014 р. №145 ОСОБА_1 був призначений начальником групи сторожової охорони як цивільна особа, відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 01.12.2014 р. №145. Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 31.03.2015 р. №94 працівник Збройних Силу України ОСОБА_1 звільнений з займаної посади у зв`язку з закінченням строку трудового договору. За змістом акту службового розслідування від 28.02.2015 р. №425, затримки у виплаті грошового забезпечення дійсно мали місце, але з причин несвоєчасного подання табеля обліку використання робочого часу та затвердженого графіку роботи за грудень 2014 року та січень 2015 року Полтавського обласного військового комісаріату саме позивачем, як відповідальною особою, за що позивач був притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Також представник відповідача зазначив, що на теперішній час заборгованість за грудень 2014р. - березень 2015р. виплачена в повному обсязі, що підтверджується роздавальною відомістю №1/Айдар на виплату заробітної плати робітникам та службовцям міськрайвіськоматів Полтавської області від 19.06.2015р., згідно якої позивачу належало до виплати 16219,79 грн. Також представник відповідача зазначив, що позивач, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , досягнув віку, який значно перевищує граничний термін перебування в запасі, тоді як військовозобов`язані, які досягли граничного терміну перебування в запасі, не підлягають призову та виключаються з військового обліку у районних (міських) військових комісаріатах, а військовозобов`язані Служби безпеки України у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України.

Позивач у судове засідання 10.07.2015 року не прибув, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. У судове засідання 16.04.2015 року, 21.04.2015 року позивач прибув, підтримав позовні вимоги, надав пояснення по суті позовних вимог.

Відповідачі та представники відповідачів в судове засідання не прибули, від тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 та представника військової частини - польова пошта НОМЕР_1 надійшли клопотання про розгляд справи без їх участі.

Згідно ч.2 ст.128 КАС України - неприбуття в судове засідання без поважних причин представника сторони або третьої особи, які прибули в судове засідання, або неповідомлення ним про причини неприбуття не є перешкодою для розгляду справи.

Таким чином, суд дійшов висновку про розгляд справи без участі сторін.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є громадянином України, народився ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.7), проживає в м. Старобільськ Луганської області.

Як вбачається з пояснень, наданих позивачем в судовому засіданні, він входив до групи самооборони міста Старобільск як доброволець, пізніше вступив до складу добровольчого батальйону територіальної оборони "Айдар", який в травні 2014 року став підрозділом Сухопутних Військ ВС України - 24 окремим штурмовим батальйоном "Айдар" (військова частина польова - пошта НОМЕР_2 ).

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та згідно з Указом Президента України "Про часткову мобілізацію", позивач прибув у травні 2014 року до військової частини - польова пошта НОМЕР_2 як доброволець.

Суд зазначає, що згідно витягу з наказу від 28.01.2015 року №26, анульовано умовне найменування та поштову адресу військової частини НОМЕР_2 , та надано нове найменування та поштову адресу військової частини НОМЕР_1 (а.с.151).

На підтвердження зазначених вище обставин, позивачем надано довідку від 22.05.2014 року №0624/27 (а.с.8) за підписом командира військової частини ПП НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_7 з відповідною печаткою військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , оригінал якої був оглянутий судом в ході судового засідання, якою визначено, що ОСОБА_1 з 16.05.2014 року перебуває на військово - польових зборах при військовій частині ПП НОМЕР_2 .

Також судом встановлено з матеріалів справи, що позивачу було надано дозвіл на носіння зброї, а саме: АКС № НОМЕР_5 , який був виданий 16.05.2015 року військовою частиною - польова пошта НОМЕР_2 , зазначені обставини визначені у відомостях до довідки від 22.09.2014 року №0624/27 за підписом командира військової частини ПП НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_7 , з відповідною печаткою військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , оригінал якої також був оглянутий судом в ході судового засідання (а.с.82).

При цьому суд зазначає, що відповідачами не надано доказів недостовірності чи фальшивості вказаної довідки.

Пунктом 2 ч. 4 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначено, що одним із видів військової служби, зокрема, є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Згідно п. 2 Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17.03.2014 року №303/2014 визначено про проведення мобілізації на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

На виконання даного Указу Президента України, 18.03.2014 року Начальником Генерального штабу Збройних Сил України було видано мобілізаційну директиву №0188, одним із розпорядчих пунктів якої надано вказівку командирам частин, зарахувати до списків військових частин військовозобов`язаних, які проходять десятиденні збори при військових частинах.

Відповідно до п.п.2 п. 252 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року N 1153/2008, зазначено, що у разі оголошення мобілізації: «... військовозобов`язані, призвані на збори, продовжують перебувати на зборах до особливого розпорядження відповідних органів військового управління згідно з їх повноваженнями.

Згідно абз.2 ч.5 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», який доповнено згідно Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації" від 20.05.2014 року N 1275-VII , зазначено, що військовозобов`язані та резервісти, які перебувають на зборах, у разі оголошення мобілізації продовжують перебувати на зборах. За необхідності зазначені особи призиваються на військову службу командирами відповідних військових частин за розпорядженням Генерального штабу Збройних Сил України.

Як встановлено з пояснень допитаного у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_9 , який служив у батальйоні при військовій частині - польова пошта НОМЕР_1 , в званні рядового, разом з позивачем ОСОБА_1 з`явилися на військові збори. Під час військових зборів позивач виконував усі накази ОСОБА_10 , який на той час був командиром підрозділу, якого під час вишукування визначив командиром ОСОБА_7 . При цьому ОСОБА_1 був призначений командиром відділення підрозділу військової частини ПП НОМЕР_2 , ОСОБА_10 . Також свідок пояснив, що наприкінці травня 2014 року командиром підрозділу став Правенький, який оголосив, що ОСОБА_1 є командиром 2-го відділення, в якому проходив службу сам свідок під керівництвом ОСОБА_1 . При цьому в червні 2014 року свідок разом з позивачем приймав участь у знешкодженні диверсійних груп у м. Щастя Луганської області, супроводжували колони ВС України, ходили в розвідку, оскільки були місцевими, виконували обов`язки на блокпостах під час активної фази військового конфлікту 10-15 травня 2014 року, 25-26 травня 2014 року, з червня всі місцеві бійці залишилися в м. Старобільску Луганської області. Також свідок пояснив, що вогнепальна зброя була завезена ЗС України та знаходилася на збережені в РАО. При цьому на час військових зборів свідку та позивачу видали вогнепальну зброю, яка була весь час у свідка та позивача. Свідок зазначив, що під час сумнозвісного військового конфлікту загинуло близько 200 осіб з батальйону "Айдар", які пліч- опліч воювали разом зі ОСОБА_9 та ОСОБА_1 та багато бійців отримали поранення.

При цьому суд зазначає, що пояснення свідка ОСОБА_9 щодо характеру та змісту завдань, які виконували бійці батальйону, відповідають поясненням позивача, наданим у судовому засіданні.

Також з пояснень позивача, наданих в судовому засіданні, встановлено, що військово - польові збори у травні 2014 року фактично перетворилися в несення військової служби як бійця ЗС України. Щодо зарахування до штату військової частини позивач подавав багато рапортів, але жодного з них не було підписано. Також позивач пояснив, що він спочатку виконував обов`язки командира відділення (рота охорони), в його функціональні обов`язки входила охорона блокпосту на в`їзді в АДРЕСА_1 , а також на виконання наказу виїжджав до м. Щастя Луганської області. Також позивач зазначив, що всі накази командира роти віддавалися в усній формі. При цьому позивач зазначив, що окрім зброї, в період з 16.05.2014 року по 01.12.2015 року, він отримував від військової частини харчове та речове забезпечення.

Наведені обставини підтверджуються рапортом позивача, поданим 13.01.2015 року на ім`я командира військової частини ПП НОМЕР_2 , в якому позивач виклав такі ж обставини, які він зазначив у позовній заяві та у поясненнях в суді. В зазначеному рапорті мається відмітка щодо його прийняття до виконання військовою частиною ПП НОМЕР_2 13.01.2015 року, з відповідною реєстрацією. Також на рапорті міститься резолюція т.в.о. начальника штабу першого заступника командира військової частини ПП НОМЕР_2 ОСОБА_3 "розібратися та запропонувати шляхи вирішення". Вказаний рапорт був оглянутий судом у судовому засіданні.

Суд зазначає, що відповідачами не надано доказів на спростування інформації, викладеної у рапорті, а наявність резолюції уповноваженої особи військової частини ПП НОМЕР_2 щодо пропозиції вирішення спірного питання надають підстави вважати, що викладені у рапорті обставини фактично визнані відповідачем.

Отже, з матеріалів справи встановлено, що відповідачами не спростовано того факту, що позивач перебував на військово - польових зборах при військовій частині польова пошта НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ), як і не спростовано належними та допустимими доказами факту видачі 16.05.2014 року позивачу вогнепальної зброї.

Суд не бере до уваги посилання відповідачів щодо того, що позивач знятий з військового обліку у військовому комісаріаті через досягнення позивачем граничного віку, відповідно до ст. ст. 3, 28 "Про військовий обов`язок і військову службу", оскільки позивач, виконуючи свій громадянський обов`язок, захищав від посягань на незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України як доброволець.

Згідно ч. 1 ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Частинами 1,2 ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 р. №63566/00 "Проніна проти України" визначено, що у цій справі заявниця зверталась до національних судів з вимогою вирішити спір щодо пенсії з органами соціального забезпечення. Заявниця посилалася, зокрема на положення ст. 46 Конституції, заявляючи, що її пенсія не повинна бути нижчою за прожитковий мінімум. Однак національні суди не вчинили жодної спроби проаналізувати позов заявниці з точки зору, попри пряме посилання у кожній судовій інстанції. На думку Суду, національні суди, цілком ігноруючи цей аргумент, хоча він був специфічним, доречним та важливим, не виконали свої зобов`язання щодо пункту 1 ст. 6 Конвенції.

Таким чином, суд не може не враховувати при розгляді справи факту мобілізації на території Луганської області, яка відбулася на підставі Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17.03.2014 року, а також факту видачі вогнепальної зброї позивачу державою в особі військової частини польова - пошта НОМЕР_2 , тобто на законних підставах.

Cтаттею 43 Додаткового протоколу І до Женевських конвенцій 1949 року, який ратифікований Україною у 1993 р. визначено, що до збройних сил сторони, що перебуває в конфлікті, належать формування з усіх організованих збройних сил, груп і підрозділів, що перебувають під командуванням особи, відповідальної перед цією стороною за поведінку своїх підлеглих, навіть якщо ця сторона представлена урядом чи владою, не визнаними супротивною стороною. Такі збройні сили підпорядковані внутрішній дисциплінарній системі, яка, поряд з іншим, забезпечує додержання норм міжнародного права, застосовуваних у період збройних конфліктів. Особи, які входять до складу збройних сил сторони, що перебуває в конфлікті, крім медичного і духовного персоналу, є комбатантами, тобто вони мають право брати безпосередню участь у воєнних діях, мають право вбивати та наносити поранення військовим збройних сил супротивника.

Положеннями Гаазької конвенції про права й обов`язки нейтральних держав та осіб у разі сухопутної війни 1907 року, фактично визначено поняття добровольця, який, на відміну від найманця, керується передусім ідеологічними, моральними почуттями, релігійними переконаннями. Так, основною відмінністю добровольців є те, що вони фактично вступають до регулярних збройних сил держави і беруть участь у конфлікті в складі добровольчих формувань, створених на підставі нормативно-правових актів держави-учасниці конфлікту. Саме законодавча база держави, на стороні якої беруть участь добровольці, легітимує участь таких осіб у збройному конфліктів та дає їм право носити розпізнавальні знаки, які свідчать про приналежність добровольців до регулярних збройних сил сторони конфлікту. Фактично забезпечення матеріальними ресурсами, такими, як зброя, харчування, заробітна плата покладається також значною мірою на приймаючу державу.

В Україні питання, пов`язане з участю добровольців у збройних конфліктах, регулюється Законом України «Про оборону України» від 06.12.1991 року №1932-XII, Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 року №1126-VІІ, Законом України «Про збройні сили України» від 06.12.1991 року № 1934-XII.

Так, положеннями Закону України «Про оборону України» визначено, що до виконання завдань територіальної оборони в межах їх повноважень залучаються Збройні Сили України, інші військові формування, утворені відповідно до законів України.

Таким чином, через законодавче закріплення знаків розрізнення, які ідентифікують особу як учасника збройних сил держави (нашивки на формі у вигляді національного прапору, погони з гербом та інше), створено механізм, який дозволяє розпізнати комбатантів, зокрема добровольців від найманців та цивільних осіб.

Враховуючи той факт, що позивач як доброволець перебував з 16.05.2014 року на військово - польових зборах при військовій частині ПП НОМЕР_2 та отримав вогнепальну зброю 16.05.2014 року на законних підставах, а також те, що відповідачами не спростовано факту надання військовою частиною ПП НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) позивачу харчового та речового забезпечення, отже, держава в особі військової частини ПП НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) визнала правовідносини з приводу проходження служби з позивачем.

Крім того, при розгляді зазначеної справи судом враховано той факт, що з 01.12.2014 року по 31.03.2015 року, відповідно до наказу командира (по стройовій частині) військової частини НОМЕР_2 від 01.12.2014 року №145, позивач ОСОБА_1 був зарахований до штату військової частини та призначений на посаду начальника групи (сторожової) з посадовим окладом 1397 грн., та виплатою надбавки за бойову готовність.

При цьому вогнепальну зброю, отриману позивачем ще під час проходження служби в якості добровольця у військовій частині ПП НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ), позивачем здано на склад РАО військової частини ПП НОМЕР_1 лише напередодні звільнення з посади начальника групи 26.03.2015 року, що підтверджується довідкою військової частини ПП НОМЕР_1 (а.с.81, 82).

Щодо доводів відповідачів про те, що суду належить надати правову оцінку діям посадової особи, що видала позивачу довідку від 30.09.2014 року, суд зазначає, що таку оцінку мають надати правоохоронні органи при кваліфікації дій посадової особи під час досудового розслідування, а також суд у вироку або постанові суду за результатами розгляду кримінальної справи в судовому порядку.

Суд зазначає, що при розгляді даної справи таких доказів відповідачами не надано.

Також суд зазначає, що не є предметом розгляду даної адміністративної справи питання щодо надання позивачу статусу учасника бойових дій, оскільки позивачем у позовній заяві фактично поставлено питання щодо зарахування до штату військової частини та виплати грошового забезпечення.

Отже, при розгляді даної справи суд не враховував інформацію, яка викладена в довідці від 30.09.2014 року 30.09.2014 року №30.

Згідно абз. 2 п. 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджених указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008, право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання підполковника (капітана 2 рангу) і вище.

Відповідно до п.п.1.3.4 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 № 260, грошове забезпечення згідно з цією Інструкцією виплачується: військовослужбовцям, які перебувають у розпорядженні відповідних командирів (начальників), а також які звільнені від посад без зарахування у розпорядження, у тому числі у зв`язку зі скороченням штатних посад.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 24.07.2014р. №38677/06 "Будченко проти України" визначено, що відсутність механізму реалізації законодавчих положень є втручанням у право заявника за ст.1 Першого протоколу до Конвенції та порушенням цієї статті у зв`язку з відмовою заявнику через не існування механізму реалізації відповідного законодавчого положення.

Отже, наявність правовідносин з приводу проходження військової служби між позивачем та військовою частиною ПП 0624 в період з16.05.2014 року по 01.12.2014 дають суду підстави для висновків щодо порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод через невиплату позивачу грошового забезпечення за час проходження служби.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до п.п. 1, 3, 5, 6, 8 ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, пропорційно, зокрема з дотриманням балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що бездіяльність військової частини - польова пошта НОМЕР_1 щодо не зарахування рядового ОСОБА_1 до штату військової частини - польова пошта НОМЕР_1 в період з 16 травня 2014 року по 30 листопада 2014 року є необґрунтованою та такою, що порушує баланс між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких вона спрямована.

У зв`язку з вищевикладеним, порушені права позивача підлягають поновленню шляхом зобов`язання військову частину - польова пошта НОМЕР_1 зарахувати до штату військової частини - польова пошта НОМЕР_1 рядового ОСОБА_1 в період з 16 травня 2014 року по 30 листопада 2014 року, а також нарахувати та виплатити рядовому ОСОБА_1 відповідне грошове забезпечення за період з 16 травня 2014 року по 30 листопада 2014 року.

Щодо заявлених позивачем ОСОБА_1 позовних вимог, які стосуються періоду з 01.12.2014 року по теперішній час, судом встановлено наступне.

Відповідно до витягу з наказу від 01.12.2014 року №145, прийнято на роботу та призначено з 01.12.2014 року ОСОБА_1 на посаду начальника групи (сторожової) з посадовим окладом 1397 грн. (а.с.13).

Згідно витягу з наказу від 31.03.2015 року №94 ОСОБА_1 звільнено з посади начальника групи (сторожової), у зв`язку із закінченням строку трудового договору (а.с.134).

Як вбачається з роздавальної відомості на виплату заробітної сплати робітникам та службовцям міськрайвіськоматів Полтавської області за червень 2015 року, позивачу нараховані відповідні грошові кошти (а.с.140) за роботу на посаді начальника групи сторожової охорони.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання неправомірною бездіяльність військової частини - польова пошта НОМЕР_1 щодо не зарахування рядового ОСОБА_1 до штату військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , зобов`язання військову частину - польова пошта НОМЕР_1 зарахувати до штату військової частини - польова пошта НОМЕР_1 рядового ОСОБА_1 , зобов`язання військову частину - польова пошта НОМЕР_1 нарахувати та виплатити рядову ОСОБА_1 відповідну заробітну плату, - за період з 01 грудня 2014 року по теперішній час, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 94, 128, 159, 160-163, 167, 186, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до тимчасово виконуючого обов`язки начальника штабу першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 Баротова Тимура Хикмантулловича, тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , військової частини - польова пошта НОМЕР_1 про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність військової частини - польова пошта НОМЕР_1 щодо не зарахування рядового ОСОБА_1 до штату військової частини - польова пошта НОМЕР_1 в період з 16 травня 2014 року по 30 листопада 2014 року.

Зобов`язати військову частину - польова пошта НОМЕР_1 зарахувати до штату військової частини - польова пошта НОМЕР_1 рядового ОСОБА_1 в період з 16 травня 2014 року по 30 листопада 2014 року.

Зобов`язати військову частину - польова пошта НОМЕР_1 нарахувати та виплатити рядовому ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 16 травня 2014 року по 30 листопада 2014 року.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 20 липня 2015 року.

Суддя Мар`єнко Л.М.