Справа № 813/6169/13-а
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2015-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2015 року м.Київ К/800/10882/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець Т.Г., Голяшкіна О.В., Васильченко Н.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького

на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2013 року

та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2015 року

у справі №813/6169/13а

за позовом Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила

Галицького

до 1) Головного державного фінансового інспектора відділу інспектування у сфері

матеріального виробництва та фінансових послуг Державної фінансової інспекції

у Львівській області Білячат І.Й.,

2) Державної фінансової інспекції у Львівській області,

третя особа: Міністерство інфраструктури України,

за участю Прокуратури Львівської області,

про визнання протиправними дій, скасування вимоги і акту,-

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2013 року Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького (далі по тексту Міжнародний аеропорт "Львів") звернулось до суду з позовом до Головного державного фінансового інспектора відділу інспектування у сфері матеріального виробництва та фінансових послуг Державної фінансової інспекції у Львівській області Білячат І.Й. та Державної фінансової інспекції у Львівській області. Просив суд:

- визнати протиправними дії відповідачів, які полягають у наданні безпідставних та протиправних висновків у акті ревізії від 03 червня 2013 року №05-21/4 щодо ненарахування збору за наднормативну стоянку повітряного судна та послуг по базуванню повітряного судна.

- скасувати вимогу Державної фінансової інспекції у Львівській області №05-15м/5234 від 08 липня 2013 року в частині стягнення з авіакомпанії «Карпатейр С.А.», ПрАТ «Міжнародні авіалінії України», ТзОВ «Авіакомпанія «Роза вітрів» недоотриманих доходів, в тому числі шляхом проведення претензійно - правової роботи та забезпечення сплати авіакомпаніями суми недоотриманого збору за наднормативну строянку повітряних суден.

- скасувати вимогу Державної фінансової інспекції у Львівській області №05-15м/5234 від 08 липня 2013 року в частині стягнення з авіакомпанії «Карпатейр С.А.» недоотриманих доходів за послуги по базуванню шляхом проведення претензійно - правової роботи щодо надходження недоотриманих сум.

- скасувати акт ревізії від 03 червня 2013 року №.05-21/4 в частині висновку щодо заниження доходів, внаслідок не нарахування зборів за наднормативну стоянку та заниженн вартості за послуги з базування повітряних суден.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2013 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправною вимогу Державної фінансової інспекції у Львівській області від 08 липня 2013 року за №05-15м/5234 «Про обов'язкові вимоги за результатами ревізії» та скасувати її в частині зобов'язання Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького «стягнути з авіакомпаній «Карпатейр С.А.», ПрАТ «Міжнародні авіалінії України», ТОВ «Авіакомпанія «Роза вітрів» недоотримані доходи, в тому числі шляхом проведення претензійно-позовної роботи та забезпеченні сплати авіакомпаніями суми недоотриманого збору за наднормативну стоянку повітряних суден у сумі 397,0 тис. грн.». В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Міжнародний аеропорт "Львів" звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального права, просить вищезазначені судові рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

На адресу Вищого адміністративного суду України надійшло заперечення на касаційну скаргу від Державної фінансової інспекції у Львівській області в яких зазначено, що постанова суду апеляційної інстанції є законною та ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Справу розглянуто в попередньому судовому засіданні з врахуванням повноважень суду, встановлених частиною 3 статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і наданої ними правової оцінки обставин у справі, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Державною фінансовою інспекцією у Львівській області проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Міжнародного аеропорту "Львів" за період з 26 лютого 2013 року по 28 травня 2013 року.

В ході проведення перевірки виявлені порушення позивачем фінансової дисципліни та складений акт №05-21/4 від 03 червня 2013 року.

Згідно вказаного акта встановлено порушення вимог ст.193 Господарського кодексу України, наказу Міністерства транспорту та зв`язку України від 14 квітня 2008р. №433 «Про встановлення аеропортових зборів за обслуговування повітряних суден і пасажирів в аеропортах України» та умов Договорів у 2011 році, у зв'язку з чим недоотримано доходів через ненарахування збору за наднормативну стоянку повітряного судна на загальну суму 397,0 тис. грн., в тому числі авіакомпанії «Карпатейр С.А.» - 113,7 тис. грн., ПрАТ «Міжнародні авіалінії України» - 68,4 тис. грн., ТзОВ «Авіакомпанія «Роза вітрів» - 214,9 тис. грн., а також недоотримано доходи за послуги по базуванню ПС, які були надані авіакомпанії «Карпатейр С.А.» в сумі 102,6 тис. грн. Загалом внаслідок ненарахування позивачем зборів за наднормативну стоянку та заниження вартості за послуги з базування повітряних суден занижено доходи на загальну суму 499 608,39 грн.

На підставі акту перевірки Міжнародному аеропорту "Львів" надіслано вимогу №05-15м/5234 від 08 липня 2013р. «Про обов`язкові вимоги за результатами ревізії», відповідно до яких зобов`язано позивача усунути виявлені порушення в повному обсязі, стягнути з вказаних підприємств недоотримані доходи, в тому числі шляхом проведення претензійно-позовної роботи.

Переглядаючи судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням доводів касаційної скарги, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з позицією суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Щодо задоволення позовної вимоги в частині скасування вимоги Державної фінансової інспекції у Львівській області №05-15м/5234 від 08 липня 2013 року про стягнення недоотриманих доходів через ненарахування збору за наднормативну стоянку повітряного судна та послуг по базуванню повітряного судна, необхідно відмовити з наступних підстав.

Відповідно до Положення про Державну фінансову інспекцію України така є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальність винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів. (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення, Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також Положенням установлено, що у разі, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів Держфінінспекція України має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями п.7 ст.10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні", згідно з якими державній контрольно-ревізійній службі надано право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

З огляду на вищевказане, орган державного фінансового контролю має право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

У порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

У даній справі, Державна фінансова інспекція у Львівській області пред'явила вимогу від 08 липня 2013 року №05-15м/5234 про усунення порушень, виявлених під час ревізії Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького.

При цьому оскаржувана вимога Інспекції вказує на виявлені збитки та їхній розмір.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 15 квітня 2014 року справа №21-40а14, від 18 вересня 2014 року справа №21-332а14, від 07 жовтня 2014 року справа №21-368а14, від 20 січня 2015 року справа №21-603а14, що в силу вимог ст.244-2 КАС України є обов'язковою для застосування, а суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Позовні вимоги про визнання неправомірними дій головного державного фінансового інспектора відділу інспектування у сфері матеріального виробництва та фінансових послуг Державної фінансової інспекції у Львівській області з формування висновків за наслідками ревізії та скасування акта ревізії є безпідставними та не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється, зокрема, на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Пунктом 3 Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006р. №550 передбачено, що акт ревізії - це документ, який складається посадовими особами контролюючого органу, що проводили ревізію, фіксує факт її проведення та результати. Заперечення, зауваження до акта ревізії (за їх наявності) та висновки на них є невід'ємною частиною акта. З огляду на це акт ревізії, в якому відображено узагальнений опис виявлених перевіркою порушень законодавства, що в свою чергу відповідає встановленим правилам складання акта перевірки, не є правовим документом, який встановлює відповідальність суб'єкта господарювання та, відповідно, не є актом індивідуальної дії у розумінні ч.1 ст.17 КАС України.

За змістом ч.1 ст.13 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні", дії або бездіяльність службових осіб державної контрольно-ревізійної служби можуть бути оскаржені в судовому або адміністративному порядку. Диспозиція цієї статті передбачає оскарження дій службової особи, які пов'язані з порушенням порядку проведення перевірки (ревізії), наприклад із порушенням трудового розпорядку такою особою під час проведення ревізії; дій, які полягають у перевищенні повноважень службовою особою щодо обмеження прав у можливості ознайомлення з результатами контрольного заходу, (ревізії); дій щодо проведення ревізії без установлених законом підстав та/або з порушенням чинного законодавства тощо.

Дії службової особи щодо включення до акта певних висновків не можуть бути предметом окремого спору в суді, оскільки, відповідно наведеної вище норми пункту 3 Порядку, заперечення, зауваження до акта ревізії (за їх наявності) та висновки на них є невід'ємною частиною акта.

Обов'язковою ознакою дій суб'єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб'єктів відповідних правовідносин і мають обов'язковий характер. Висновки, викладені у акті, не породжують обов'язкових юридичних наслідків. Водночас судження контролюючого органу про допущення об'єктом контролю тих чи інших порушень законодавства у його фінансово-господарській діяльності є висновками тільки контролюючого органу, зазначення яких в акті ревізії не суперечить чинному законодавству. Такі твердження акта ревізії можуть бути підтверджені або спростовані судом у разі спору про законність рішень, дій, в основу яких покладені згадувані висновки акта.

Таким чином, предметом оскарження відповідно до ст.13 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" є дії чи бездіяльність службових осіб, якщо вони обмежують чи порушують права, свободи чи законні інтереси особи.

Враховуючи вищенаведене, акт ревізії не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України.

Акт ревізії не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов'язків для осіб, діяльність яких перевірялися, тому його висновки не можуть бути предметом оскарження.

Акт ревізії є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог законодавства об'єктом контролю, а отже, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу.

Тому оцінка акта ревізії, в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 10 вересня 2013 року №21-237а13.

Враховуючи вказані вище норми, суд апеляційної інстанції правомірно та обґрунтовано відмовив Міжнародному аеропорту "Львів" в задоволенні позовних вимог, оскільки вимоги Інспекції про усунення порушень законодавства є обов'язковими до виконання, натомість збитки не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що суд апеляційної інстанцій дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог із дотримання норм діючого законодавства та з повним, достовірним, неупередженим та об'єктивним з'ясуванням всіх обставин справи.

Із матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права.

Згідно частини 3 статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду другої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького - відхилити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2015 року у справі №813/6169/13а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам і може переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та у порядку, передбачені статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: