Справа № 826/7948/15
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2015-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

826/7948/15

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2015 року місто Київ №826/7948/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю «Косачі»

до

державної податкової інспекції у Дарницькому районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Відповідач письмових заперечень проти позову суду не надав.

Справу №826/7948/15 розглянуто в письмовому провадженні згідно із приписами частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Дарницькому районі головного управління Міндоходів у місті Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Косачі» з питань взаємовідносин з товариством з обмеженою відповідальністю «ЮКК ЗЕВС» за період з 01.02.2014 по 31.05.2014.

Перевіркою встановлено порушення товариством з обмеженою відповідальністю «Косачі» пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість у сумі 226 798,60 грн.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв’язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 Податкового кодексу України) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 Податкового кодексу України.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною у листі від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Як вбачається з акту перевірки державної податкової інспекції від 03.10.2014 №7371/26-51-22-04/31837260 висновки щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблено з огляду на відсутність факту реальності господарських операцій між товариством з обмеженою відповідальністю «Косачі» та товариством з обмеженою відповідальністю «ЮКК ЗЕВС» за договорами поставки від 03.02.2014 №б/н та від 25.02.2014 №250214.

З матеріалів справи вбачається, що між товариством з обмеженою відповідальністю «Косачі» (покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю «ЮКК ЗЕВС» (постачальник) укладено типові договори поставок від 03.02.2014 №б/н та від 25.02.2014 №250214, відповідно до яких постачальник зобов’язується поставити у встановлені договором строки продукцію - товар, а саме: кормові добавки, вітаміни, премікси, ферменти, визначений у відповідних видаткових накладних на кожну партію товару, які є його невід’ємною частиною, а покупець в свою чергу зобов’язується прийняти та оплатити поставлений товар.

На підтвердження виконання умов вищевказаних договорів, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії: договорів поставок від 03.02.2014 №б/н та від 25.02.2014 №250214; видаткових накладних за відповідні періоди; податкових накладних за відповідні періоди; товарно-транспортних накладних за відповідні періоди та відомості про вантаж; платіжні доручення за відповідні періоди,

Окрім того, на підтвердження ділової доцільності щодо укладання позивачем договорів з товариством з обмеженою відповідальністю «ЮКК ЗЕВС» від 03.02.2014 №б/н та від 25.02.2014 №250214, позивачем вказано на подальшу реалізацію придбаної продукції, відповідно до договору з приватним акціонерним товариством «Київ-Атлантик Україна» про поставку кормових добавок від 01.10.2013 №01/10/КА, на підтвердження чого надано суду копію названого договору, копії довіреностей за відповідні періоди; видаткових накладних за відповідні періоди; податкових накладних за відповідні періоди.

Згідно із висновками акту перевірки, взаємовідносини між товариством з обмеженою відповідальністю «Косачі» та товариством з обмеженою відповідальністю «ЮКК ЗЕВС» не мали реального характеру, оскільки товариство з обмеженою відповідальністю «ЮКК ЗЕВС» не є імпортером кормових добавок, відбувалась маніпуляція звітними даними.

Крім того, в акті перевірки міститься посилання на податкову інформацію щодо товариства з обмеженою відповідальністю «ЮКК ЗЕВС», а саме щодо обмеженості вищевказаного товариства людськими і матеріально-технічними ресурсами та відсутність необхідних ліцензій, що унеможливлює фінансово-господарську діяльність з контрагентами постачальниками та контрагентами покупця.

Аналізуючи надані сторонами докази та перевіряючи їх на належність відповідно до статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до наступного висновку.

Суд звертає увагу, що відповідачем не надано суду доказів існування на час розгляду адміністративної справи в суді вироку суду по кримінальній справі, на яку є посилання в акті перевірки.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.10.2014 №826/9966/14 та частково залишено без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.12.2014 №826/9966/14, зобов'язано державну податкову інспекцію у Подільському районі Головного управління Міністерства доходів та зборів у місті Києві вилучити з АІС «Податковий блок» та з автоматизованої системи «Результати співставлення податкових зобов’язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні Державної податкової адміністрації» інформацію, внесену на підстав висновків зустрічної звірки товариства з обмеженою відповідальністю «ЮКК ЗЕВС», результат якої оформлені Довідкою від 24.06.2014 № 329/26-56-22-03-09/37727193 «Про неможливість проведення зустрічної звірки товариства з обмеженою відповідальністю «ЮКК ЗЕВС» (код ЄДРПОУ 37727193) щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за період з 01.07.2013 р. по 31.05.2014 р.»; зобов'язано державну податкову інспекцію у Подільському районі Головного управління Міністерства доходів та зборів у місті Києві відновити дані податкової звітності товариства з обмеженою відповідальністю «ЮКК ЗЕВС», шляхом внесення до них даних, визначених у податкових деклараціях з податку на додану вартість товариства з обмеженою відповідальністю «ЮКК ЗЕВС» за період з 01.07.2013 по 31.05.2014.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно із приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Оскільки висновки акту перевірки державної податкової інспекції у Дарницькому районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві від 03.10.2014 №7371/26-51-22-04/31837260 ґрунтуються виключно на висновках державної податкової інспекції у Подільському районі головного управління Міністерства доходів і зборів, враховуючи судові рішення, що набрали законної сили, висновки відповідача відносно позивача не можуть вважатись обґрунтованими.

Так, аналіз матеріалів справи щодо взаємовідносин між товариства з обмеженою відповідальністю «Косачі» та товариством з обмеженою відповідальністю «ЮКК ЗЕВС» свідчить, що:

- всупереч вимогам податкового законодавства України, висновки податкового органу в спірних правовідносинах базуються на аналізі обставин, які не можуть бути самостійною підставою для нарахування суми грошового зобов’язання з податку на додану вартість;

- під час перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Косачі» відповідачем не перевірявся рух активів у процесі здійснення господарських операцій між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «ЮКК ЗЕВС»;

- доказів щодо порушення фіскальних інтересів держави внаслідок таких взаємовідносин відповідач суду також не надав.

Суд звертає увагу, що з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку, право на податковий кредит та віднесення сум понесених витрат до складу валових витрат товариства не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов'язаннями.

Таким чином, недотримання контрагентом позивача податкової дисципліни (що відповідачем суду не доведено) має правові наслідки саме для цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), “Булвес” АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.