Справа № 804/2105/15
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2015-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 жовтня 2015 рокусправа № 804/2105/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Губар Т.А.

за участю представників:

позивача: - не з'явився

відповідача: - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 березня 2015 року

у справі № 804/2105/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми «Меридіан»

до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

про визнання протиправними та скасування акту перевірки та податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма «Меридіан» звернулось до суду з позовом до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, в якому просило:

- визнати протиправним і скасувати Акт Лівобережної ОДПІ м. Дніпропетровська №4584/15-04/23932961 від 28.11.2014 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ ВКФ «Меридіан» з питань правильності нарахування сплати орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності за період з 05.11.2013 по 30.10.2014;

- визнати протиправними і скасувати податкове повідомлення-рішення № від 16.01.2015 про збільшення грошових зобов'язань ТОВ ВКФ «Меридіан» за оплатою орендної плати в сумі 319 156,42грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 79 789,10грн.

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставністю призначення та проведення позапланової невиїзної перевірки ТОВ ВКФ «Меридіан» з огляду на своєчасне подання товариством декларації з земельного податку, декларації зі сплати орендної плати за землю за 2013 та 2014 роки. Так оформлення наказу та повідомлення про проведення перевірки 28.11.2014 у день проведення самої перевірки унеможливило присутність представника ТОВ ВКФ «Меридіан» під час проведення перевірки та надання платником первинної документації та відповідних пояснень у порушення пп. 17.1.6 п. 17.1 ст. 17 ПК України. Крім того, при проведенні перевірки та винесенні оскаржуваного рішення відповідачем не враховано постанову Вищого господарського суду України від 22.04.2010 у справі №32/176-09. В обґрунтування своєї позиції позивач також зазначив, що згідно із п. 1.1 Наказу Міністерства фінансів України від 31.12.2014 №1290 «Про затвердження Змін до бюджетної класифікації», який набрав чинності із Законом України «Про державний бюджет» з 01.01.2015 із бюджетної класифікації виключено код 13050200 «Орендна плата з юридичних осіб».

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.03.2015 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міністерства доходів у Дніпропетровській області № від 16.01.2015.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постанову суду в частині задоволених позовних вимог мотивовано правомірним декларуванням суми орендної плати за землю за 2013 і 2014 роки у відповідних розмірах з огляду на приписи чинного законодавства України та чинну постанову Вищого господарського суду України від 22.04.2010 у справі № 32/176-09.

Постанову суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог мотивовано тим, що акт перевірки не є нормативно-правовим актом чи актом індивідуальної дії, що носить обов'язковий характер, а лише фіксує висновки і суб'єктивне ставлення перевіряючого суб'єкта владних повноважень під час проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, право на проведення якої надано податковим органам згідно із ст.75 ПК України, і тому не порушує права, свободи чи інтереси позивача у сфері публічно-правових відносин, у зв'язку з чим позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування вищезазначеного акту задоволенню не підлягають.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідач зазначає, що відповідно до постанов Вищого Господарського суду України від 28.01.2014 справа №43/5005/7131/2012 та Дніпропетровського апеляційного Господарського суду від 04.11.2013 справа №43/5005/7131/2012 внесені зміни до вищезазначеного договору оренди землі (п.п.1.3, 3.1, 3.2 договору) щодо розміру орендної плати, який встановлюється відповідно до ст. 288 ПК України, однак уточнюючу податкову декларацію по орендній платі відповідно до вищезазначених постанов судів, ТОВ ВКФ «Меридіан» до теперішнього часу не надано.

Представники сторін в судове засідання не з'явилися, про час і місце судового засідання повідомлені судом належним чином.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, ТОВ ВКФ «Меридіан» на підставі договору оренди землі від 02.08.2002, укладеного з Дніпропетровською міською радою (зареєстрованого в Управлінні земельних ресурсів Дніпропетровська 07.08.2002 № 2070), є орендарем земельної ділянки площею 1,0943 га, розташованої за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Гаванська, 2, зареєстрованої у Державному реєстрі земель за кадастровим номером :09:089:0035, та наданої за фактичним розміщенням складських будівель.

Згідно п.3.1 Договору сума орендної плати за користування земельною ділянкою на термін дії договору складає 532 829, 64 грн.

Згідно п.3.2 Договору орендна плата сплачується у грошовій формі у розмірі земельного податку.

При цьому, матеріали справи містять наступні судові рішення різних років:

- судові рішення господарських судів у справі № 32/176-09 за позовом Дніпропетровської міської ради до ТОВ ВКФ «Меридіан» про внесення змін до п.3.2 Договору від 02.08.2002, а саме: викладення його в наступній редакції: «Орендна плата за користування земельною ділянки встановлюється відповідно до Закону України «Про оренду землі» та не може бути меншою трикратного розміру земельного податку, що встановлюється Законом України «Про плату за землю» та відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради від 06.08.2008 № 39/356 у розмірі мінімальної орендної плати, встановленої Законом України «Про оренду землі».

Постановою Вищого господарського суду України від 22.04.2010 у справі № 32/176-09 касаційну скаргу ТОВ ВКФ «Меридіан» задоволено, рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.09.2009 у справі № 32/176-09 скасовано, у позові Дніпропетровської міської ради відмовлено (а. с.41, 42).

Дана постанова касаційного суду мотивована тим, що ані умовами укладеного між сторонами Договору оренди земельної ділянки, ані приписами діючого законодавства не передбачено таких підстав для зміни розміру орендної плати за землю, на яких наполягає позивач, оскільки у даному випадку остаточні правовідносини оренди виникли між позивачем і відповідачем у 2002 році, через що них неможливо поширити дію Закону України від 03.06.2008 № 309-VІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» з огляду на приписи ст.58 Конституції України (згідно яких закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи).

Відтак, положення Закону України від 03.06.2008 № 309-VІ щодо внесення змін до четвертої та п'ятої статті 21 Закону України «Про оренду землі» можуть і повинні бути застосовані до орендних відносин, які виникають після набрання ним чинності, тобто до договорів в (і, відповідно, до розмірів орендної плати), які укладаються після набрання чинності зазначеним законом.

Отже, умови спірного Договору визначають підстави для перегляду розміру земельного податку, а не розміру орендної плати і аж ніяк не зміну граничного розміру орендної плати, як було запроваджено Законом України від 03.06.2008 № 309-VІ.

- судові рішення господарських судів у справі № 11/187-10 за позовом Дніпропетровської міської ради до ТОВ ВКФ «Меридіан» про внесення змін до п.3.2 Договору від 02.08.2002, а саме: викладення його в наступній редакції: «Річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється у грошові формі (у гривнях) у розмірі мінімальної ставки орендної плати, встановленої Законом України «Про оренду землі».

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 01.07.2010 провадження у справі № 11/187-10 припинено на підставі п.2 ст.80 ГПК України з огляду на наявність рішення господарського суду між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав (а. с.71, 72).

Вказана ухвала господарського суду Дніпропетровської області від 01.07.2010 залишена без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 30.08.2010 (а. с.73), а ухвалою Вищого господарського суду України від 28.10.2010 касаційну скаргу Дніпропетровської міської ради повернуто скаржнику без розгляду (а. с.74, 75).

- судові рішення господарських судів у справі № 43/5005/7131/2012 за позовом прокурора Самарського району м.Дніпропетровська в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради до ТОВ ВКФ «Меридіан», в якому (з урахуванням уточнень) прокурор просив внести зміни до підпунктів 1.3. та 3.1. Договору, виклавши його в новій редакції про те, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 15.11.2012 становить 16285932,44 грн. (п.1.3), а річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється у грошовій формі (у гривнях) у розмірі 488577,97 грн., не є сталою та може змінюватись у разі зміни нормативної грошової оцінки земельної ділянки та обчислюється відповідно до Податкового кодексу України у мінімальному розмірі, що встановлюється цим кодексом (п.3.1.), а також внести зміни до підпункту 3.2. того ж Договору, виклавши його в новій редакції про те, що орендна плата за користування земельною ділянкою, яка сплачується у грошовій формі, вноситься на розрахунковий рахунок Держказаначейства за місцем податкового звіту щомісячно протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця, і на майбутній період вноситься на термін не більше одного календарного року.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 07.08.2013, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 04.11.2013 (а. с.76-80), позов прокурора у справі № 43/5005/7131/2012 задоволено.

Дані судові рішення суду першої і апеляційної інстанції мотивовані наявністю правових підстав для задоволення позову прокурора та внесення відповідних змін до умов Договору оренди земельної ділянки від 02.08.2002 з огляду на положення ст.ст.287, 288 ПК України, ст.ст.651, 652, 632 ЦК України, ст.188 ГК України, ст.21 Закону України «Про оренду землі», та на умови укладеного між сторонами Договору оренди, а також на встановлені обставини справи, з посиланням на те, що нормами чинного законодавства та умовами останнього передбачена можливість внесення до нього змін, тоді як орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, розмір якої був законодавчо змінений, про що відповідач, як Орендар земельної ділянки, був повідомлений.

Постановою Вищого господарського суду України від 28.01.2014 у справі № 43/5005/7131/2012 касаційну скаргу ТОВ ВКФ «Меридіан» залишено без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 04.11.2013 - без змін (а. с.81-84).

На підставі наказу від 28.11.2014 № 1206 і повідомлення № 38299 від 28.11.2014 (а. с.10, 11), згідно з п.п.78.1.2 п.78.1 ст.78, п.79.2 ст.79 ПК України Лівобережною ОДПІ проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ТОВ ВКФ «Меридіан» з питання правильності нарахування сплати орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності за період з 05.11.13 по 30.10.14, за результатами якої складений акт перевірки № 4584/15-04-23932961 від 28.11.2014 (а. с.12-15).

Відповідно до висновків цієї перевірки встановлено, що ТОВ ВКФ «Меридіан» порушено п.286.2 ст.286 ПК України, що полягає у заниженні товариством суми орендної плати за землю за період з 05.11.2013 по 31.10.2014 на загальну суму 319 156, 42 грн.

Суть виявленого порушення полягає у тому, що товариство задекларувало суму орендної плати за землю за період з 01.01.2013 по 31.12.2013 у розмірі 162 861,73 грн.

Однак, сума орендної плати за землю за 2013 рік, яка мала бути задекларована та сплачена позивачем згідно постанов Вищого господарського суду України від 28.01.2014 і Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 04.11.2014 у справі №43/5005/7131/2012, - складає 210 581,85 грн., у зв'язку з чим, на думку податкового органу, товариством занижено податкове зобов'язання по орендній платі за землю за 2013 рік на суму 47 720,22 грн.

Товариство задекларувало суму орендної плати за землю за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 у розмірі 135 718,10 грн.

Однак, сума орендної плати за землю за 2014 рік, яка мала бути задекларована та сплачена позивачем згідно постанов Вищого господарського суду України від 28.01.2014 і Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 04.11.2014 у справі № 43/5005/7131/2012, - складає 407 154,30 грн., у зв'язку з чим, на думку податкового органу, товариством занижено податкове зобов'язання по орендній платі за землю за 2014 рік на суму 271 436,20 грн.

16.01.2015 на підставі акту перевірки Лівобережною ОДПІ винесено податкове повідомлення-рішення № , яким товариству збільшено податкове зобов'язання по орендній платі з юридичних осіб на загальну суму 398 945,52 грн., у т. ч. за основним платежем - 319 156,42 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 79 789,10 грн. (а.с.26).

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд не погоджується з судом першої інстанції про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

За приписами ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Спірним є питання правомірності визначення відповідачем податкового зобов'язання з плати за землю (орендної плати) за 2013, 2014 роки.

За позицією відповідача товариством допущено порушення положень п.286.2 ст.286 ПК України у вигляді заниження суми орендної плати за землю у 2013 і 2014 роках через неподання останнім на момент перевірки уточнюючої декларації по орендній платі, яку позивач повинен бути подати з огляду на внесення змін до Договору оренди землі від 02.08.2002 (п.п.1.3, 3.1, 3.2 Договору) щодо розміру орендної плати судовими рішеннями у справі № 43/5005/7131/2012.

Скасовуючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідності до ст.115 ГПК України рішення, ухвали і постанови господарського суду, що набрали законної сили є обов'язковими на території України і існування двох протилежних судових рішень по одному спору неможливо, оскільки судове рішення, що набрало законної сили, саме прирівнюється до закону, тому що носить обов'язковий характер, отже, зважаючи на чинну постанову Вищого господарського суду України від 22.04.2010 у справі № 32/176-09, позивач правомірно задекларував суму орендної плати за землю за 2013 року і 2014 року у відповідних розмірах.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції помилковими з огляду на наступне.

Згідно положень ст.ст.125, 126 ЗК України право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цих прав і посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

За визначенням, наведеним у статті 13 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.98 № 161-XIV, договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння та користування на певний строк, а орендар - використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

У ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що істотними умовами договору оренди землі, зокрема, є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Згідно ч.1 ст.632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

У випадках, визначених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

На час укладення договору діяв Закон України «Про плату за землю» від 03.07.92 №2335-ХІІ, який втратив чинність з 01.01.2011 згідно з Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VI.

Відповідно до ст.27 Закону України «Про плату за землю» контроль за правильністю обчислення і справляння орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності здійснюють органи державної податкової служби.

З 01.01.2011 питання оподаткування земельних ділянок та сплати орендної плати за землю урегульоване Податковим кодексом України.

Так, за визначенням п.п.14.1.72 п.14.1 ст.14 ПК України (в редакції на момент виникнення спірних відносин) земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XIII цього Кодексу).

За визначенням п.п.14.1.136 п.14.1 ст.14 ПК України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі у розділі XIII - орендна плата).

За приписами п.п.269.1.1, 269.1.2 п.269.1 ст.269 ПК України платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Згідно положень п.п.270.1.1, 270.1.2 п.270.1 ст.270 ПК України об'єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

З наведених норм вбачається, що орендна плата за землю за своєю правовою природою є податком, контроль за справлянням якого, а отже і відповідністю розміру чинному законодавству, покладено на податкові органи.

Згідно п.287.1 ст.287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

При цьому, у відповідності до п.п.288.5.1 п.288.5 ст.288 ПК України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою:

для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом;

для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом.

Таким чином, річна сума платежу орендної плати за землю (для інших категорій земель) не може бути меншою розміру, визначеного п.п.288.5.1 п.288.5 ст.288 ПК України, а саме: трикратного розміру земельного податку.

У відповідності до п.288.1 ст.288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Враховуючи те, що плату за землю у формі орендної плати за землі комунальної та державної власності віднесено до загальнодержавних податків і зборів згідно переліку статті 9 ПК України, розмір орендної плати за вказані ділянки є нормативно-регульованою ціною із визначеними мінімальною та максимальною межами.

Тобто, починаючи з 01.01.2011, на адміністрування орендної плати та відносини, що виникають при оренді земельної ділянки комунальної та державної власності, поширюються приписи Податкового кодексу України з усіма правилами обрахування орендної плати та наслідками недотримання порядку нарахування та справляння даного обов'язкового платежу.

При цьому, підставою для нарахування вказаного податку є дані державного земельного кадастру (п.286.1 ст.286 ПК України), а за положеннями п.п.271.1.1, 271.1.2 п.271 ст.271 ПК України базою оподаткування плати за землю є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого розділом ХІІІ Податкового кодексу, а у разі якщо нормативну грошову оцінку не проведено - площа земельних ділянок.

Таким чином, з аналізу наведених норм випливає, що положення договору оренди земельної ділянки, які не відповідають Податковому кодексу України в частині визначення розміру орендної плати, не можуть мати пріоритет над нормами вказаного Кодексу, оскільки орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності належить до загальнодержавних податків, порядок нарахування та сплати якого регламентований положеннями Податкового кодексу України.

Отже, що після набрання чинності Податковим кодексом України позивач мав самостійно перерахувати величину орендної плати на поточний рік з урахуванням обмежень п.п.288.5.1 та 288.5.2 п.288.5 ст.288 ПК України та розміру нової грошової оцінки земельних ділянок.

У відповідності до п.286.2 ст.286 ПК України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Поряд з цим, згідно ч.5 ст.188 ГК України якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

В свою чергу, зі змісту ст.ст.105, ст.111-11 ГПК України вбачається, що постанови господарських судів апеляційної і касаційної інстанції набирають законної сили з дня її прийняття.

За положеннями ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

За приписами п.50.1 ст.50 ПК України платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті:

а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку;

б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов'язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п'яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов'язання з цього податку.

З огляду на вищенаведені приписи ч.5 ст.188 ГК України та те, що вищевказані судові рішення господарських судів у справі № 43/5005/7131/2012 набрали законної сили в силу приписів ст.ст.105, 111-11 ГПК України, враховуючи положення п.50.1 ст.50 ПК України, колегія суддів вважає правомірною позицію відповідача про порушення товариством норми податкового законодавства у вигляді заниження суми орендної плати за землю у 2013 і 2014 роках, яке мало місце через неподання останнім на момент перевірки уточнюючої декларації по орендній платі, яку позивач мав подати з огляду на внесення змін до Договору оренди землі від 02.08.2002 (п.п.1.3, 3.1, 3.2 Договору) щодо розміру орендної плати судовими рішеннями у справі № 43/5005/7131/2012.

Таким чином, у відповідача були наявними законні підстави для збільшення ТОВ ВФК «Меридіан» грошових зобов'язань за платежем «орендна плата з юридичних осіб», отже правові підстави для скасування податкового повідомлення-рішення № від 16.01.2015 відсутні.

Відповідно до положень ст.202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, зокрема, є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування постанови суду першої інстанції у даній справі в частині задоволених позовних вимог з прийняттям нової постанови в цій частині про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.195, ст.196, ст.198, ст.ст.202, 205, 207 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.03.2015 у справі № 804/2105/15 скасувати в частині задоволених позовних вимог, прийняти нову постанову в цій частині про відмову в задоволенні позову.

В іншій частині постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.03.2015 у справі № 804/2105/15 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко