Справа № 826/15998/15
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2015-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 жовтня 2015 року № 826/15998/15

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючого судді Качура І.А., при секретарі Дмитрієвій В.В., за участю представників сторін:

від позивача: Складаний В.А. (дов. від 01.10.2015 №13)

від відповідача: Фокіна В.О. (дов. від 31.03.2015р)

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Державного підприємства «Українські спеціальні системи» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Києва Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень.

На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України в судовому засіданні 20.10.2015 року в 11 год. 16хв. проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено, про що повідомлено сторін після проголошення вступної та резолютивної частини постанови в судовому засіданні з урахуванням вимог ч.2 ст. 167 КАС України.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Державне підприємство «Українські спеціальні системи» (далі по тексту також - позивач) з позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Києва Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (надалі також - відповідач), в якому просило:

- визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Києва Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 20 травня 2015 року № про збільшення суми грошового зобов'язання Державного підприємства «Українські спеціальні системи» за платежем податку на прибуток на 945 649,0 гривень (дев'ятсот сорок п'ять тисяч шістсот сорок дев'ять гривень 00 копійок), з яких 756 519,0 гривень за основним платежем та 189 130,0 гривень за штрафними (фінансовими) санкціями;

- визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Києва Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 20 травня 2015 року № про зменшення сумуй від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток: - за звітний період 2013 рік на суму 275 000,0 гривень (двісті сімдесят п'ять тисяч гривень 00 копійок); - за звітний період 2014 рік на суму 275 000,0 гривень (двісті сімдесят п'ять тисяч гривень 00 копійок);

- визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Києва Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 20 травня 2015 року № про збільшення суми грошового зобов'язання Державного підприємства «Українські спеціальні системи» за платежем податок на додану вартість на 10 312 629,0 гривень (десять мільйонів триста дванадцять тисяч шістсот двадцять дев'ять гривень 00 копійок), з яких 8 250 103,0 гривень за основним платежем та 2 062 526,0 гривень за штрафними (фінансовими) санкціями.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що спірні податкові повідомлення - рішення не відповідають дійсним обставинам справи, прийняті за відсутності у діях позивача порушень приписів податкового законодавства, у зв'язку з чим мають бути скасовані у судовому порядку.

Відповідач проти задоволення позову заперечував з мотивів необґрунтованості та безпідставності.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позов задоволенню підлягає з огляду про наступне.

Фактичні обставини справи свідчать, що відповідачем на підставі наказу від 03.03.2015 року за № 382 проведено планову виїзну документальну перевірку Державного підприємства "УКРАЇНСЬКІ СПЕЦІАЛЬНІ СИСТЕМИ" (далі ДП "УКРАЇНСЬКІ СПЕЦІАЛЬНІ СИСТЕМИ") з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2012року по 31.12.2014року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року

За наслідками перевірки складено акт 27.04.2015 №173/26-59-22-02/32348248 (надалі також - акт перевірки).

В ході перевірки відповідачем встановлено наступні порушення:

- пп.138.1.1 п.138.1, п.138.2 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового Кодексу України від 02.12.10 №2755-VІ із змінами та доповненнями (далі - ПКУ), пп.9.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.99 №996-ХІV, п.2.4, п. 2.16 Положення «Про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 №88, в результаті чого занижено податок на прибуток всього на суму 756 519 грн. за 2012 рік; завищено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування з податку на прибуток: за 2013 рік у сумі 275 000 грн., за 2014 рік у сумі 275 000 грн.;

- п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.4, п.201.6, п.201.10 ст.201 ПКУ, п.2.4, п.2.16 Положення «Про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.95, в результаті чого занижено податок на додану вартість всього у сумі 8 250 103 грн. в т.ч. по періодах: у жовтні 2012 року на суму - 265 031 грн.; у листопаді 2012 року на суму - 455 464 грн.; у липні 2013 року на суму - 55 000 грн.; листопад 2014 на суму - 7 474 608 гривень.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем 20.05.2015 винесено податкові наступні повідомлення - рішення: - №, згідно якого позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств у розмірі 945 649 грн., у т.ч. 756 519 грн. основного зобов'язання та 189 130 грн. штрафних (фінансових) санкцій; - № , яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 10 312 629 грн., у т.ч. 8 250 103 грн. основного зобов'язання та 2 062 526 грн. штрафних (фінансових) санкцій; - №, на підставі якого позивачеві зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 275 000 гривень.

За наслідками адміністративного оскарження вказаних податкових повідомлень - рішень, рішенням Головного управління ДФС у м. Києві від 22.07.2015р. №11162/10/26-15-10-05-35, рішення контролюючого органу залишено без змін, а скаргу Державного підприємства «Українські спеціальні системи», залишено без задоволення.

Позивач категорично не погоджуючись із правомірністю податкових повідомлень - рішень №№, , , звернувся з даним позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив із наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно п.п.21.1.1., 21.1.2., 21.1.4. п.21.1. ст.21 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючих органів зобов'язані, крім іншого: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати сумління виконання покладених на контролюючі органи функцій; не допускати порушень прав та охоронюваний законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Відповідно до п.п.20.1.4. п.20.1. ст.20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Як свідчать матеріали справи, у перевіряємому періоді, позивач мав господарські правовідносини з наступними контрагентами, зокрема: ТОВ «Об'єднаний центр захисту інформації», ТОВ «АГЕНТСТВО ЗАХИСТУ ІНФОРМАЦІЇ ПЛЮС», з ТОВ «ІНТЕСИС».

Так, між позивачем та ТОВ «Об'єднаний центр захисту інформації» укладено договір від 15.10.12 № 12.302/12/ПР, згідно якого Виконавець (ТОВ «Об'єднаний центр захисту інформації») зобов'язується надати Замовнику (Державне підприємство "УКРАЇНСЬКІ СПЕЦІАЛЬНІ СИСТЕМИ" (далі ДП "УКРАЇНСЬКІ СПЕЦІАЛЬНІ СИСТЕМИ") послуги з розрахунку та оформлення протоколу спецдосліджень у кількості 788 комплектів, відповідно до специфікації на послуги. Загальна вартість договору становить: 709 200,00 грн. (сімсот дев'ять тисяч двісті грн. 00 коп.), в т.ч. ПДВ 118 200,00 грн. (сто вісімнадцять тисяч двісті грн. 00 коп.).

До договору сторонами оформлені Протокол погодження вартості послуг 15.10.2012р., Специфікацію на послуги від 15.10.2012р., Акт здачі - прийняття робіт (надання послуг) від 05.11.2012р.

Також, між позивачем укладено з ТОВ «АГЕНТСТВО ЗАХИСТУ ІНФОРМАЦІЇ ПЛЮС» ряд договорів про надання послуг з спеціального дослідження комплексів захисту інформації у розрізі компонентів кількістю 788 комплектів, відповідно до специфікації на послуги.

Поряд з цим, вбачається, що у перевіряємому за наслідком господарських правовідносин з ТОВ «ІНТЕСИС», позивачем включено до складу податкового кредиту суму ПДВ у розмірі 7 474 608 грн. з вартості передоплати за обладнання, здійсненої на користь ТОВ «ІНТЕСИС» 27.11.14 у розмірі 43 088 949,39 грн. та 28.11.14 у розмірі 1 758 699, 31 гривень.

Як слідує зі змісту акту перевірки, відповідач у ході перевірки дійшов до висновку проте, що не підтвердження факту реального характеру господарських операцій позивача з ТОВ «Об'єднаний центр захисту інформації», з огляду на те, що під час вчинення ДПІ у Печерському районі м. Києва ДПС заходів, спрямованих на проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ «ЕКОЛАЙФ УНІВЕРСАЛ ТРЕЙДІНГ» щодо підтвердження господарських відносин із платником податків ТОВ «ПРОДАКТ ТРЕЙДІНГ ЛТД» за жовтень - листопад 2012 року, встановлено відсутність у ТОВ «ЕКОЛАЙФ УНІВЕРСАЛ ТРЕЙДШГ» необхідних трудових ресурсів, виробничого обладнання, транспортних засобів, торгівельного обладнання та інших основних фондів, необхідних суб'єкту господарювання для здійснення господарських операцій, які були проведені ТОВ «ЕКОЛАЙФ УНІВЕРСАЛ ТРЕЙДІНГ» з підприємствами-постачальниками та підприємствами-покупцями (згідно акту від 14.03.2013 № 982/22- 4/35634427 про неможливість документально підтвердження реальності здійснення господарських відносин із постачальником ТОВ "ПРОДАКТ ТРЕЙДІНГ ЛТД" та покупцями за жовтень - листопад 2012 року.

Також, згідно висновків, викладених у акті перевірки, перевіркою не підтверджується реальність проведення господарських операцій між ДП «УКРАЇНСЬКІ СПЕЦІАЛЬНІ СИСТЕМИ» та ТОВ «АГЕНТСТВО ЗАХИСТУ ІНФОРМАЦІЇ ПЛЮС» щодо отримання послуг. Такі доводи відповідача ґрунтуються на даних АІС «Податковий Блок».

Щодо господарських правовідносин позивача з ТОВ «ІНТЕСИС», відповідач зазначав, що станом на дату складання акту перевірки, згідно даних підсистеми «Аналітична система. Перегляд результатів співставлення» АІС «Податковий Блок» встановлено, що ТОВ «ІНТЕСИС» не декларувало податкові зобов'язання по взаємовідносинах з ДП «УКРАЇНСЬКІ СПЕЦІАЛЬНІ СИСТЕМИ» за листопад 2014 року. Свідоцтво платника ПДВ ТОВ «ІНТЕСИС» від 07.08.2013 анульовано 19.11.2014 за ініціативою податкового органу (до ЄДР внесено запис про відсутність підтвердження). Нове свідоцтво платника ПДВ діє від 08.12.2014.

На підставі наведених вище доводів, контролюючий орган дійшов до висновку про порушення позивачем п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.4, п.201.6 ст.201 ПКУ, внаслідок чого завищено податковий кредит на суму 7 474 608 грн. за листопад 2014 року.

Суд критично ставиться до таких доводів відповідача, зважаючи на наступне.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Разом з тим, статтею 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» зазначено, що сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Виходячи з вимог п. 2, ст. 3 цього ж Закону України, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до приписів Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 р. за №168/704, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно із ст. 204 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

У складі цивільного правопорушення, передбаченого ст. 228 ЦК України, міститься обов'язкова ознака - специфічна мета - порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Наявність мети, включеної до складу правопорушення підлягає обов'язковому доведенню.

Мета юридичної особи має бути доведена через мету відповідного керівника - фізичної особи, яка на момент укладання угоди виконувала представницькі функції за статутом (положенням) або за довіреністю. Наявність мети зазначеної в диспозиції ст. 228 ЦК України у фізичної особи тягне кримінальну відповідальність за відповідними статтями Кримінального кодексу України за скоєний злочин, замах на злочин або готування до злочину.

Таким чином, системний аналіз норм законодавства свідчить, що такі обставини можуть бути доведені лише обвинувальним вироком.

Разом з тим, відповідно до ст.234 ЦК України фіктивним правочином визнається правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Згідно з ч.2 цієї статті фіктивний правочин визнається судом недійсним виключно судом.

Таким чином, навіть за наявності ознак нікчемності правочину, податкові органи мають право лише звертатися до судів з позовами про стягнення в доход держави коштів, отриманих по правочинах, здійснених з метою, що свідомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їх нікчемність.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що одним з основних завдань органів державної податкової служби є здійснення контролю дотримання податкового законодавства і надання роз'яснень законодавства з питань оподаткування платникам податків. Жодним нормативно-правовим актом не передбачено право органу державної податкової служби самостійно, в позасудовому порядку, визнавати правочини нікчемними.

Відповідачем також не було обґрунтовано належним чином і доведено у встановленому законом порядку, що угоди порушують публічний порядок, суперечать моральним засадам суспільства та спрямовані на заволодіння майном держави. Також відповідачем не надано суду доказів визнання укладених позивачем правочинів недійсними у судовому порядку.

Поряд з цим, суд звертає увагу на те, що чинне податкове законодавство не ставить в залежність право позивача на формування податкового кредиту від податкового обліку інших осіб і фактичної сплати контрагентом податку до бюджету. Питання визначення складу податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

Навіть якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні - підтвердження розміру свого податкового кредиту.

З огляду на вищевикладене, доводи відповідача про порушення позивачем приписів податкового законодавства, які ґрунтуються виключно на отриманій від інших контролюючих органів податковій інформації щодо відсутності об'єктів оподаткування у контрагентів - постачальників, а також висновки про не підтвердженість взаємовідносин з даними контрагентами, визнаються судом необґрунтованими та не узгоджуються з приписами чинного законодавства.

Відповідно до п. 14.1.27 ПКУ витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно з п.138.2 ст.138 ПКУ витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Пунктом 139.1.9 ПКУ встановлено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п. 198.3 ст.198 ПКУ, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст.198 ПКУ, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

У разі, якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до вимог п.201.4 ст.201. ПКУ, податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної надаються покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг). Податкова накладна є податковим документом.

Відповідно до п.201.6. ст. 201 ПКУ, податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Факт реального здійснення господарських операцій позивача з його контрагентами підтверджується належним чином оформленими первинними документами, копії яких містяться у матеріалах судової справи.

В ході судового розгляду справи спростовані доводи відповідача про порушення позивачем приписів пп.138.1.1 п.138.1, п.138.2 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139; п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.4, п.201.6, п.201.10 ст.201 ПКУ, спростовані як матеріалами справи, так і приписами чинного законодавства, з огляду про що податкові повідомлення рішення, прийняті контролюючим органом є протиправними, а отже підлягають скасуванню.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем як суб'єктом владних повноважень не доведено правомірність оспорюваних податкових повідомлень - рішень.

Керуючись ст. ст. 69-71, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Києва Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 20 травня 2015 року № про збільшення суми грошового зобов'язання Державного підприємства «Українські спеціальні системи» за платежем податку на прибуток на 945 649,0 гривень (дев'ятсот сорок п'ять тисяч шістсот сорок дев'ять гривень 00 копійок), з яких 756 519,0 гривень за основним платежем та 189 130,0 гривень за штрафними (фінансовими) санкціями.

Визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Києва Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 20 травня 2015 року № про зменшення сумуй від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток: - за звітний період 2013 рік на суму 275 000,0 гривень (двісті сімдесят п'ять тисяч гривень 00 копійок); - за звітний період 2014 рік на суму 275 000,0 гривень (двісті сімдесят п'ять тисяч гривень 00 копійок).

Визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Києва Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 20 травня 2015 року № про збільшення суми грошового зобов'язання Державного підприємства «Українські спеціальні системи» за платежем податок на додану вартість на 10 312 629,0 гривень (десять мільйонів триста дванадцять тисяч шістсот двадцять дев'ять гривень 00 копійок), з яких 8 250 103,0 гривень за основним платежем та 2 062 526,0 гривень за штрафними (фінансовими) санкціями.

Присудити з Державного бюджету України на користь Державного підприємства «Українські спеціальні системи понесені судові витрати в розмірі 1 461, 60 грн.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур