Справа № 813/4087/14
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2015-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 листопада 2015 року Справа № 876/7701/14
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :
головуючого судді Большакової О.О.,
суддів Глушка І.В., Макарика В.Я,
з участю секретаря судового засідання Малетич М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 07 липня 2014 року в адміністративній справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Головного управління юстиції у Львівській області, управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про визнання дій протиправними та скасування рішення,
Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління юстиції у Львівській області, управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про визнання дій державного виконавця протиправними та скасування постанови від 13.05.2014 року ВП № 41376403 про накладення штрафу в розмірі 2040 грн.
Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 07 липня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.
Із таким судовим рішенням не погодилося Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області та подало апеляційну скаргу, в якій вказало, що судом першої інстанції неповно досліджені обставини справи, не встановлено всіх фактів, не надано їм належної оцінки, неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права. Так, апелянт зазначив, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про законність оскаржуваної постанови державного виконавця про накладання на позивача штрафу за невиконання судового рішення, адже були об`єктивні перешкоди для здійснення таких дій. Зокрема, державним виконавцем відкрито виконавче провадження без дотримання вимог ст. 21 Закону України «Про виконавче провадження», постанови державного виконавця про зобов`язання позивача виконати рішення в певний строк надсилалися із запізненням. Постанову Сихівського районного суду міста Львова, на підставі якої було видано виконавчий лист, було оскаржено в апеляційному порядку у встановлений законом строк, отже постанова не набрала законної сили. Також апелянт зазначив, що у постанові суду не зазначено про негайне виконання судового рішення в межах перерахунку з один місяць, про що зазначено у постанові про відкриття виконавчого провадження. Також, неможливо зробити перерахунок пенсії ОСОБА_1 без надання військовим комісаріатом довідки про розмір грошового утримання, про що було повідомлено державного виконавця. Враховуючи викладене, постанова державного виконавця про накладання штрафу на Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області є незаконною і її слід скасувати.
Письмове заперечення на апеляційну скаргу подано не було.
Представники сторін у судове засідання не з`явилися, хоча про час і місце судового розгляду були повідомлені належним чином.
Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що на підставі виконавчого листа, виданого Сихівським районним судом міста Львова 3 грудня 2013 року, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області 17 січня 2014 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №41376403), якою зобов`язано ГУПФ здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 у зв`язку із зміною розміру посадового окладу з 1200 грн. до 1460 грн., з 01.09.2008 року з урахуванням сплачених сум, а також нарахувати та виплатити йому щомісячну грошову винагороду у розмірі 20% грошового забезпечення з 01.04.2013 року та 40% грошового забезпечення з 01.09.2013 року, та надано строк для добровільного виконання рішення до 24.01.2014 року.
05 лютого 2014 року державним виконавцем було винесено постанову про виправлення описки у постанові про відкриття провадження та зазначено про негайне виконання постанови щодо перерахунку в межах одного місяця. Також було прийнято постанову про відкладення виконавчих дій до 13 лютого 2014 року.
Однак позивачем було повідомлено державного виконавця про неможливість виконання у зв`язку з тим, що ця постанова надійшла на адресу Головного управління Пенсійного фонду у Львівській області лише 12 лютого 2014 року.
18 квітня 2014 року державним виконавцем у зв`язку з невиконанням ГУПФ рішення без поважних причин та у встановлений строк, винесено постанову, якою накладено на позивача штраф в розмірі 1020 грн.
13 травня 2014 року за повторне невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області на Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області було накладено штраф в розмірі 2040 грн.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що державний виконавець діяв на підставі та у спосіб передбачений чинним законодавством, а позивачем протиправності його рішень, дій чи бездіяльності не доведено належними доказами.
Проте, такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та є помилковими з таких міркувань.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-ХІV).
Відповідно до ст. 11 Закону № 606-ХІV державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно п. 13 ч. 3 цієї статті державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.
Частиною 2 статті 25 Закону № 606-ХІV передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.
Відповідно до ст. 27 Закону № 606-ХІV у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною 2 статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.
Статтею 75 Закону № 606-ХІV передбачено, що після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов`язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною 2 статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п`яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.
Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону.
У разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.
Відповідно до ст. 89 Закону № 606-ХІV, у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.
При цьому із змісту статтей 75 та 89 Закону № 606-ХІV чітко вбачається, що накладення штрафу на боржника можливе лише в разі невиконання ним саме без поважних причин, у встановлений державним виконавцем строк рішення.
Поважними причинами визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами, що не уможливлювали виконання рішення суду.
Згідно «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1, документи для призначення та проведення перерахунку пенсій подаються до органів Пенсійного фонду України уповноваженими структурними підрозділами міністерств та відомств, на які покладено функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії документів.
Відтак, враховуючи, що у пенсійній справі ОСОБА_1 немає необхідної довідки уповноваженого органу позивачу було дійсно ускладнено виконання судового рішення.
Отже, відсутні підстави вважати, що мало місце повторне невиконання рішення суду без поважних причин.
Також, судом апеляційної інстанції встановлено, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2015 року у справі № 876/6732/14 було визнано протиправною та скасовано постанову відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про накладення штрафу від 18 квітня 2014 року ВП № 41376403. Суд дійшов висновку про наявність об`єктивних причин, що перешкоджали виконанню рішення.
Отже, відсутня кваліфікуюча ознака правопорушення повторність невиконання рішення без поважних причин.
Крім того, суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги, що згідно листа 28 квітня 2014 року начальником відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області було надіслано Головному управлінню Пенсійного фонду України у Львівській області вимогу № 09.01-45/308/Вз 3861 про виконання до 6 травня 2014 року виконавчого листа № 2а-864/11, виданого 6 березня 2014 року Шевченківським районним судом міста Львова, а не виконавчого листа № 464/5824/13-а, виданого 3 грдня 2013 року Сихівським районним судом міста Львова.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов переконання про підставність позовних вимог ГУПФ щодо визнання протиправним та скасування оскаржуваної постанови.
Позовні вимоги про визнання протиправними дій державного виконавця є безпідставними, оскільки такі фактично проявилися в оформленому рішенні суб`єкта владних повноважень, яке і є предметом оскарження у цьому публічно-правовому спорі.
Також судом першої інстанції було порушено норми процесуального права щодо предметної підсудності спору.
Згідно з ч. 1 ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Постанови державного виконавця, зокрема, про накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі й прийнята державним виконавцем постанова про накладення на боржника штрафу, що не виконана самостійно, є підставою для її примусового виконання.
Пунктом 5 частини 1 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, передбачених пунктами 1 - 4 частини першої цієї статті.
Положення вказаної статті кореспондуються з ч. 6 ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України, за змістом якої адміністративні справи з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, передбачених пунктами 1 - 4 частини першої статті 18 цього Кодексу, розглядаються місцевим загальним судом як адміністративним судом, який видав виконавчий лист.
При цьому, місцевим загальним судам як адміністративним судам також предметно підсудні адміністративні справи з приводу оскарження постанов державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу в ході виконання ними ухвалених цими судами рішень (абз. 2 п. 9 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» від 13.12.2010 року № 3).
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що дана справа була розглянута з порушенням підсудності, адже, судове рішення на виконання якого було видано виконавчий лист було винесено Сихівським районним судом міста Львова, отже саме цьому суду як адміністративному суду був підсудний спір про скасування постанови державного виконавця про накладення штрафу.
Враховуючи викладене, оскільки постанова була ухвалена неповноважним судом, її слід скасувати та прийняти нову про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 159 КАС України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 1 та 4 ч. 1 ст. 202 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та приймає нову, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
На підставі викладеного та приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, апеляційну скаргу слід задовольнити та скасувати оскаржувану постанову, прийнявши нову про задоволення позову в повному обсязі.
Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задовольнити.
Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 7 липня 2014 року у адміністративній справі № 813/4087/14 скасувати та прийняти нову, якою позовні вимоги Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задовольнити частково. Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області (ВП № 41376403) від 13 травня 2014 року про накладення штрафу в розмірі 2040 грн., в задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді І.В. Глушко

В.Я. Макарик
Повний текст виготовлено 13 листопада 2015 року.