Справа № 816/3440/15
Суддя: О.В. Гіглава
Дата ухвалення: 2015-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2015 року м. ПолтаваСправа № 816/3440/15

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гіглави О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Дубінчина О.М.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Приватного багатопрофільного підприємства "Технікс" до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

25 серпня 2015 року Приватне багатопрофільне підприємство "Технікс" звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання протиправними дій, вчинених під час перевірки та оформлення акту від 30.01.2015 №283/16-01-22-01-09/31174870 стосовно Приватного багатопрофільного підприємства "Технікс" (код 31174870) по взаємовідносинах з ТОВ "Логан Груп" (код 39171636) за вересень 2014 року, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 20.02.2015 №.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на безпідставність висновків перевіряючого про заниження податку на додану вартість на суму 2536000,00 грн, оскільки господарські операції з ТОВ "Логан Груп" підтверджуються первинними документами.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на відомості, викладені в акті перевірки від 30.01.2015 №283/16-01-22-01-09/31174870. При цьому, у своїх письмових запереченнях представник ДПІ у м. Полтаві вказала на пропуск позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом в частині позовних вимог про визнання протиправними дій, вчинених під час перевірки та оформлення акту від 30.01.2015 №283/16-01-22-01-09/31174870 стосовно ПБП "Технікс" (код 31174870) по взаємовідносинах з ТОВ "Логан Груп" (код 39171636) за вересень 2014 року.

З огляду на пропуск позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом в частині позовних вимог про визнання протиправними дій, вчинених під час перевірки та оформлення акту від 30.01.2015 №283/16-01-22-01-09/31174870 стосовно ПБП "Технікс" (код 31174870) по взаємовідносинах з ТОВ "Логан Груп" (код 39171636) за вересень 2014 року, ухвалою суду від 05.11.2015 адміністративний позов в цій частині позовних вимог залишено без розгляду.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

ПБП "Технікс" у встановленому законодавством порядку зареєстроване як юридична особа, , з 17.10.2000 перебуває на обліку в якості платника податків та є платником податку на додану вартість з 18.10.2000.

У період з 19.01.2015 по 23.01.2015 фахівцем ДПІ у м. Полтаві проведено позапланову виїзну документальну перевірку ПБП "Технікс" по взаємовідносинах з ТОВ "Логан Груп" (п.н. 39171636) за вересень 2014 року.

За результатами перевірки складено акт від 30.01.2015 №283/16-01-22-01-09/31174870, в якому зафіксовано порушення платником податків вимог пункту 44.1 статті 44, пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.6, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, пунктів 1 та 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підпункту 2.5 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704, наказу Міністерства фінансів України "Про затвердження форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної" від 01.11.2011 №1379, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22.11.2011 за №1333/20071, наслідком чого визначено заниження зобовязання зі сплати податку на додану вартість за вересень 2014 року на суму 2536000,00 грн (т. 1 а.с. 14-35).

На підставі акту перевірки, ДПІ у м. Полтаві 20.02.2015 прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким збільшено суму грошового зобовязання позивача за платежем "податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), 14010100" загалом у розмірі 3804000,00 грн, в тому числі 2536000,00 грн - основний платіж, 1268000,00 грн - штрафні (фінансові) санкції) (т. 1 а.с. 12-13).

Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням ДПІ у м. Полтаві від 20.02.2015 №, ПБП "Технікс" звернулось до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірному рішенню субєкта владних повноважень, суд виходить з критеріїв правомірності такого рішення, що встановлені частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у звязку з чим перевіряє чи прийнято дане рішення: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачем у вересні 2014 року сформовано податковий кредит на підставі податкових накладних, виписаних ТОВ "Логан Груп" на його користь у зазначеному періоді.

Однак, за результатами позапланової виїзної документальної перевірки ПБП "Технікс" відповідач дійшов висновку про безпідставне віднесення суми ПДВ до складу податкового кредиту в розмірі 2536000,00 грн по господарській операції з ТОВ "Логан Груп" за вересень 2014 року.

Мотивуючи наведені доводи контролюючий орган посилався на те, що ТОВ "Логан Груп" постійно перебуває у стані 9 - направлено повідомлення про відсутність за місцезнаходженням, інформація про наявність основних фондів відсутня. За всіма запитами на проведення зустрічних перевірок ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м.Києві складені акти про неможливість проведення звірок, тобто не було підтверджено здійснення фінансово-господарської діяльності. У вересні 2014 року основними постачальниками ТОВ "Логан Груп" були підприємства з ознаками фіктивності, отже існує ризик декларування безтоварних операцій з метою надання вигоди у вигляді мінімізації податків. Згідно декларації з ПДВ ТОВ "Логан Груп" за липень-вересень 2014 року обсяги придбання товарів дорівнюють обсягам реалізації, тобто всі ТМЦ, що були придбані підприємством реалізовані у відповідних звітних періодах. Отже, придбання основних засобів для власного використання станом на вересень 2014 року не відбувалось, з чого слідує висновок про відсутність на балансі ТОВ "Логан Груп" як основних засобів, які ніби то були надані в оренду ПБП "Технікс", так і транспортних засобів для їх доставки. Крім того, до ДПІ у м.Полтаві надійшла податкова інформація від ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 12.11.2014 №270/22-08 "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Логан Груп" код 39171636 за серпень 2014 року", згідно з якою ТОВ "Логан Груп" не існує за податковою адресою, у останнього відсутні необхідні умови для здійснення відповідної господарської, економічної діяльності, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень і транспортних засобів, підприємство не могло фактично здійснювати господарські операції з урахуванням часу, оперативності проведення операцій, місцезнаходження майна, віддаленості контрагентів один від одного.

Оцінивши наведені доводи в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з абзацом "а" пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг

За змістом пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України ОСОБА_3 виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: - дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; - дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: - придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; - придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України).

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Виходячи з викладеного, податковий кредит для цілей визначення обєкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображатимуть реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

За відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Таким чином, визначальним у питанні перевірки правомірності формування платником податку показників податкової звітності з ПДВ є безпосереднє дослідження факту здійснення господарської операції (її реальності/товарності), на підставі якої таким платником сформовано дані податкового обліку.

Як слідує з матеріалів справи, спірні відносини між ПБП "Технікс" та ТОВ "Логан Груп" стосувалися надання послуг оренди виробничого обладнання, про що сторонами 30.07.2014 складено договір №30/07-14 оренди обладнання, з урахуванням специфікації та додатків до нього (том 1 а.с. 7-66).

Представник позивача пояснив суду, що на підставі вказаного договору ТОВ "Логан Груп" надало в оренду ПБП "Технікс" обладнання, а саме: бурові самохідні установки для обертального буріння свердловини типу ZJ-40, телеметричні безкабельні системи, гвинтові вибійні двигуни, опірно-центруючі елементи бурильної колони, торцеві фрези, ємності для зберігання розчину, жолоби зливні з основою, ємності доливні з основою, трути бурильні, тощо.

З метою підтвердження правомірності формування податкового кредиту у вересні 2014 року за рахунок здійснення фінансово-господарських операцій між ТОВ "Логан Груп" та ПБП "Технікс" останній надав копії податкових накладних від 30.09.2014 №130, №131, №132, №133, №134, №135, №136, №137, №138, №139, №140, №141, №142, №143, №144, №145 та №146 (том 1 а.с. 88-104).

Дослідивши копії вказаних податкових накладних суд встановив, що вони формально відповідають вимогам пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України.

Разом з цим, суд звертає увагу на те, що наявність податкової накладної є обовязковою, але не вичерпною підставою для визначення правильності формування податкового кредиту, адже правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит можуть мати лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів (послуг) із метою використання таких товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства, а не саме лише оформлення відповідних документів.

Так, згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Як визначено частиною першою статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції, чинній на момент виникнення та реалізації спірних відносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

В силу статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Крім того, за приписами даної статті господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Враховуючи те, що згідно з вимогами статті 4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" одним із принципів бухгалтерського обліку є превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

При цьому, суд оцінює документи та інші дані, що відображені платником податків в податковому та бухгалтерському обліку, з урахуванням специфіки спірної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, зміст послуг, що надаються тощо.

На підтвердження реальності здійснення спірних господарських операцій позивач надав копії актів приймання-передавання обладнання та актів приймання-передавання наданих послуг (т. 1 а.с. 67-87).

Дослідивши в судовому засіданні вказані копії документів, суд дійшов висновку, що вони не в повній мірі розкривають зміст господарських операцій з надання в оренду виробничного обладнання, а тому не визнаються судом в якості достатніх та належних доказів у справі. При цьому, суд виходить з наступного.

Відповідно до приписів частини другої статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Таким чином, будь-які господарські операції можуть відображатись платником податків у податковому обліку лише в разі наявності відповідних записів за даними бухгалтерського обліку такого платника. При визначенні об'єкта оподаткування податком на додану вартість платник податку має враховувати саме дані бухгалтерського обліку, які (дані) мають в повній мірі відображати зміст конкретної господарської операції.

За приписами Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 №291 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 21.12.1999 за №893/4186, для узагальнення інформації про наявність і рух цінностей, що не належать підприємству, але тимчасово перебувають у його користуванні, розпорядженні або на зберіганні (об'єкти оперативної (операційної) оренди основних засобів, матеріальні цінності на відповідальному зберіганні, переробці, комісії, монтажі) призначені позабалансові рахунки класу "0".

Облік отриманих в оренду активів здійснюється за видами активів.

Прийняті в оперативну оренду основні засоби і нематеріальні активи зараховуються на позабалансовий рахунок 01 "Орендовані необоротні активи" за балансовою (залишковою) і первісною вартістю орендодавця, що зазначається в договорі операційної оренди.

Таким чином, позивач, у разі отримання в оренду виробничого обладнання, мав зарахувати таке обладнання на позабалансовий рахунок 01 "Орендовані необоротні активи" за балансовою (залишковою) і первісною вартістю орендодавця, що зазначається в договорі оренди.

Як зазначив представник позивача в ході судового розгляду справи, орендоване у ТОВ "Логан Груп" обладнання зараховане ПБП "Технікс" на позабалансовий рахунок 01 "Орендовані необоротні активи", про що свідчить оборотно-сальдова відомість по рахунку: 01 Місце зберігання; Необоротні активи за вересень 2014 року (том 3 а.с. 146-147).

За наслідками дослідження вказаної оборотно-сальдової відомості суд доходить висновку, що остання не може беззаперечно свідчити про реальність спірних господарських операцій, так як позивачем не долучено до матеріалів справи жодного документу, на підтвердження відображеної ПБП "Технікс" у оборотно-сальдовій відомості балансової (залишкової) і первісної вартості орендованого обладнання.

Не містять жодних відомостей щодо вартості орендованого обладнання й долучені представником позивача до матеріалів справи акти приймання-передавання обладнання (том 1 а.с. 67-70, 200-203) та договір оренди обладнання від 30.07.2014 №30/07-14 і додаток №1 до нього (том 1 а.с. 57-64), при тому, що вартість переданого в оренду обладнання мала бути вказана в переліку переданого обладнання (пункт 1.2 договору).

Вимоги суду щодо надання документів, на підставі яких при зарахуванні обладнання на позабалансовий рахунок 01 визначена його вартість, позивачем не виконані. Представник позивача пояснив, що йому вказані обставини не відомі.

Окрім того, судом встановлено, що в актах приймання-передавання обладнання в оренду та повернення з оренди (том 1 а.с. 67-70, 200-203) відсутня будь-яка інформація, яка б дала можливість ідентифікувати обладнання, що передається позивачу, а у подальшому повертається ТОВ "Логан Груп" (заводський номер, тощо).

Так само, на неодноразову вимогу суду позивач не надав жодних відомостей про переміщення у просторі (транспортування) згаданого обладнання для буріння.

Представник позивача в судовому засіданні посилався на те, що транспортування орендованого позивачем у ТОВ "Логан Груп" обладнання здійснювалось орендодавцем, у зв'язку з чим у ПБП "Технікс" відсутні документи, що стосуються його транспортування.

З огляду на те, що у договорі оренди обладнання від 30.07.2014 №30/07-14 не обумовлені умови доставки бурового обладнання, суд вважає посилання представника позивача щодо здійснення транспортування орендованого обладнання від орендодавця на адресу орендаря саме орендодавцем безпідставними та жодним чином не обґрунтованими.

Що стосується посилань позивача на перерахування коштів на розрахунковий рахунок ТОВ "Логан Груп", суд зазначає, що сам по собі факт перерахування коштів не є беззаперечним свідченням здійснення договірними сторонами реальних господарських операцій.

Окрім того, в ході розгляду справи не знайшли належного підтвердження доводи позивача про ймовірне використання орендованого у ТОВ "Логан Груп" обладнання в межах господарської діяльності ПБП "Технікс".

При цьому, суд не приймає в якості належних доказів у справі залучені до матеріалів копії договорів підряду на виконання робіт з капітального ремонту свердловини, укладених з ТОВ "Карпатигаз", з урахуванням додатків до них /т. 1 а.с. 235-248, том 2 а.с. 1-24/, оскільки останні не містять жодних відомостей про використання саме того обладнання, про оренду якого у ТОВ "Логан Груп" стверджує позивач. У додатках №2 до договорів на виконання робіт з капітального ремонту свердловин (том 1 а.с. 244-247, том 2 а.с. 10-12, 19-20) вказаний перелік основного обладнання, яке мало використовуватися ПБП "Технікс" для виконання робіт на свердловинах замовника ТОВ "Карпатигаз".

Проте, судом встановлено, що до такого переліку основного обладнання не входить більша частина бурильного обладнання, яке, за твердженням ПБП "Технікс", орендувалось ним у ТОВ "Логан Груп". Представник позивача пояснив, що в додатках №2 до договорів на виконання робіт з капітального ремонту свердловин вказаний лише орієнтований перелік обладнання, яке планувалось до використання в ході проведення робіт з ремонту. Однак доказів на підтвердження своїх доводів представник позивача суду не надав.

Будь-яких інших доказів використання у своїй господарській діяльності зазначеного обладнання позивач на вимогу суду не надав.

Суд акцентує увагу на тому, що із загального обєму матеріалів справи (понад 600 аркушів) значну частину займають надані позивачем відомості про наявних у ПБП "Технікс" працівників, враховуючи навіть тих, що прийняті підприємством на роботу значно пізніше, ніж відбувалися спірні господарські операції, документи про освіту працівників, підвищення їх кваліфікації, а також проведення атестації відповідних робочих місць.

Однак, сама лише наявність кваліфікованого персоналу не може свідчити про реальність спірних господарських операцій щодо оренди обладнання. До того ж, на вимогу суду, позивач не надав відомостей про фактичний допуск працівників до виконання робіт за допомогою орендованого обладнання, закріплення такого обладнання за співробітниками підприємства, проведення з ними інструктажів тощо.

Відсутність підтвердження використання підприємством орендованого обладнання для виконання спеціалізованих робіт на об'єктах свого контрагента - ТОВ "Карпатигаз" є наслідком нічим не обґрунтованого визначення обсягу часу (годин та діб), протягом якого орендоване обладнання залучалося до виконання певного виду робіт. В даному випадку нічим не підтверджено ким експлуатувалося обладнання (свідчення про конкретних працівників) та ким і яким чином здійснювався контроль часу, протягом якого це обладнання використовувалося.

Надані позивачем документи у своїй сукупності не містять жодного доказу наявності в орендодавців хоча б якого-небудь обладнання та його переміщення у просторі від орендодавців до орендаря і одержання останнім.

Судом критично оцінюються посилання позивача на висновок судової економічної експертизи від 07.05.2015 №3883 по кримінальному провадженню №0000065, якою не підтверджено згідно наданих на експертизу документів висновки акту перевірки від 30.01.2015 №283/16-01-22-01-09/31174870 в частині не дотримання ПБП "Технікс" п.44.1 ст.44, п.198.2, п.198.3, п.198.6. ст.198, п.201.1, п.201.6, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, в наслідок чого занижено податок на додану вартість, який підлягає сплаті до бюджету за вересень 2014 року на суму ПДВ 2536000,00 грн (том 2 а.с. 48-114).

Так, на підставі постанови старшого слідчого з ОВС слідчого управління кримінальних розслідувань Головного слідчого управління фінансових розслідувань ДФС України ОСОБА_3 від 03.04.2015 проведено судову економічну експертизу по матеріалах кримінального провадження №0000065, результати якої оформлені висновком від 07.05.2015 №3883.

На вирішення та дослідження експерта, зокрема ставилось питання, чи підтверджуються порушення податкового законодавства України, встановлені актом ДПІ у м.Полтаві від 30.01.2015 №283/16-01-22-01-09/31174870 "Про результати проведення позапланової виїзної документальної перевірки ПБП "Технікс" по взаємовідносинах з ТОВ "Логан Груп" (п.н. 39171636) за вересень 2014 року".

Згідно висновку експерта по вказаному питанню зазначено, що за підсумками дослідження, проведеного в межах компетенції судового експерта-економіста, висновки акту перевірки від 30.01.2015 №283/16-01-22-01-09/31174870 в частині не дотримання п.44.1 ст.44, п.198.2, п.198.3, п.198.6. ст.198, п.201.1, п.201.6, п.201.10. ст.201 Податкового кодексу України, пунктів 1 та 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підпункту 2.5 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", наказу Міністерства фінансів України "Про затвердження форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної" від 01.11.2011 №1379, внаслідок чого занижено податок на додану вартість, який підлягає сплаті до бюджету за вересень 2014 року на суму ПДВ 2536000,00 грн, наданими на дослідження документами не підтверджується.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.

Суд вказує, що встановлення фактичних обставин справи та оцінка доказів, у тому числі, документів податкового та бухгалтерського обліку, а також надання правової оцінки таким документам не відносяться до компетенції експерта-економіста.

Як слідує з матеріалів справи, судова економічна експертиза, результати якої оформлені висновком від 07.05.2015 №3883, призначалась не ухвалою суду в межах розгляду даної адміністративної справи, а на підставі постанови старшого слідчого від 03.04.2015 по матеріалах кримінального провадження №0000065.

Відображаючи спірні фінансово-господарські взаємовідносини між ПБП "Технікс" та ТОВ "Логан Груп", експертом не наведено відомостей про застосування спеціальних знань, крім норм чинного законодавства, що використані ним під час обґрунтування висновків.

Судовим експертом лише відображено умови договору оренди обладнання та перелічено надані документи із зазначенням їх змісту: договір оренди обладнання, акти приймання-передавання обладнання в оренду, акти приймання-передавання послуг з оренди, податкові накладні, банківські виписки.

Суд зауважити, що експертиза проводилася за відсутності актів приймання-передавання обладнання з оренди, проте таку обставину експертом взагалі не враховано та не досліджено факту повернення/не повернення майна з оренди.

Відповідачем у даній справі не ставиться під сумнів цифровий ряд визначених податкових зобов'язань та податкового кредиту. Спір стосується саме правильності формування податкового кредиту. При цьому, на вирішення експертизи поставлені правові питання, які вирішуються судом під час розгляду спору та які не потребуються спеціальних знань.

Разом з тим, зробивши висновок щодо не підтвердження порушень, встановлених актом перевірки, експерт фактично надав наявним на дослідженні документам правову оцінку, а саме, зазначив про відповідність їх нормам Податкового кодексу України, що є компетенцією суду.

Суд погоджується з доводами позивача про те, що відповідно до приписів статті 61 Конституції України, статті 218 Господарського кодексу України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а відтак, відомості, викладені в податковій інформації ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 12.11.2014 №270/22-08 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Логан Груп", не можуть бути використані в якості самостійної підстави для висновку про відсутність у добросовісного платника податку права на формування податкового кредиту за результатами здійснення господарських операцій з таким контрагентом.

Однак, як вже зазначалось судом, визначальним у даному питанні є саме підтвердження реальності (товарності) спірних господарських операцій.

Зважаючи на ненадання позивачем на перевірку та в ході розгляду справи в суді належних доказів фактичного отримання та використання у власній господарській діяльності виробничого обладнання, про оренду якого у ТОВ "Логан Груп" стверджує позивач, суд дійшов висновку про безтоварний характер спірних господарських операцій.

За таких обставин, суд погоджується з доводами відповідача про те, що вказані господарські операції не носили реального характеру, відображення їх результатів у податковому обліку ПБП "Технікс" здійснено безпідставно, з метою штучного формування податкового кредиту.

Відтак, суд підтверджує правомірність доводів ДПІ у м. Полтаві про порушення позивачем вимог податкового законодавства, внаслідок чого платником податків занижено зобовязання зі сплати податку на додану вартість за вересень 2014 року в розмірі 2536000,00 грн.

Згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Відповідно до пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування. При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Судом з'ясовано, що податковим повідомленням-рішенням від 12.12.2014 № (том 1 а.с. 172) збільшено суму грошового зобовязання ПБП "Технікс" за платежем "податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), 14010100" загалом в розмірі 3745070,00 грн (в т.ч. 2496713,00 грн - основний платіж, 1248357,00 - штрафні (фінансові) санкції). Вказана сума набула статусу узгодженої 07.07.2015 (том 1 а.с. 177-183).

Таким чином, з огляду на повторне протягом 1095 днів визначення контролюючим органом ПБП "Технікс" суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість, до останнього правомірно застосовані податковим повідомленням-рішенням від 20.02.2015 № штрафні (фінансові) санкції в сумі 1268000,00 грн (50 % суми нарахованого податкового зобов'язання).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 20.02.2015 № прийняте ДПІ у м. Полтаві на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що встановлені законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано та обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. А відтак позовні вимоги ПБП "Технікс" про визнання вказаного рішення протиправним та його скасування задоволенню не підлягають.

Пунктом 3 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції, чинній на момент звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом) визначено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру встановлюється ставка судового збору в розмірі 2 відсотка розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.

Частиною 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Згідно квитанції від 12.08.2015 позивачем при зверненні до суду сплачено 10% розміру ставки судового збору, а саме - 487,20 грн.

У зв'язку з цим, з ПБП "Технікс" до Державного бюджету України підлягає стягненню судовий збір в розмірі 4384,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову Приватного багатопрофільного підприємства "Технікс" до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 20 лютого 2015 року № - відмовити.

Стягнути з Приватного багатопрофільного підприємства "Технікс" (ідентифікаційний код 31174870) до Державного бюджету України (реквізити для сплати судового збору: отримувач коштів - УДКСУ у м. Полтаві Полтавської області, 22030001; код за ЄДРПОУ - 38019510; банк отримувача - ГУДКСУ у Полтавській області; код банку - 831019; розрахунковий рахунок - 4002; призначення платежу - судовий збір, за позовом ______/ПІБ чи назва установи, організації позивача/, Полтавський окружний адміністративний суд, ) судовий збір в сумі 4384 (чотири тисячі триста вісімдесят чотири) гривні 80 (вісімдесят) копійок.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 10 листопада 2015 року.

Суддя О.В. Гіглава