Справа № 171/318/13-а
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2015-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2015 року м. Київ К/800/18194/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Першотравенської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

у с т а н о в и л а :

У березні 2013 року ОСОБА_4 звернулася з позовом до Першотравенської сільської ради про поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Позов обґрунтовувала тим, що підстав для звільнення її за пунктом 3 частини 1 статті 40 КЗпП України не було, а тому посилаючись на ці обставини ОСОБА_4 просила задовольнити позов.

Постановою Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про відхилення скарги з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

У відповідності з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відмовляючи у позові суди першої та апеляційної інстанцій, на підставі наявних у справі даних встановили і правильно виходили з того, що позивача правомірно звільнено в порядку пункту 3 частини 1 статті 40 КЗпП України.

Судами попередніх інстанцій встановлено і це вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 обіймала посаду спеціаліста 2-ї категорії - землевпорядника Першотравенської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області.

Розпорядженням Першотравенського сільського голови № 46к від 21 березня 2011 року позивачу оголошено догану через відсутність контролю за додержанням землевласниками та землекористувачами земельного і екологічного законодавства, встановленого режиму використання земельних ділянок за цільовим призначенням.

Іншим розпорядженням № 28-к від 12 березня 2012 року позивача звільнено з роботи з підстав пункту 3 частини 1 статті 40 КЗпП України. Приводом для цього слугувало неналежне виконання функціональних обов'язків, невиконання пункту 5 рішення виконкому сільської ради № 16 від 25 березня 2010 року, відсутності на робочому місці більше трьох годин.

Відмовляючи в задоволенні позову суди попередніх інстанцій на підставі наявних у справі даних встановили і правильно виходили з того, що позивач допустила систематичне невиконання трудових обов'язків без поважних причин.

Так, за приписами пункту 3 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом тільки у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Суди дійшли правильного висновку, що ОСОБА_4 допустила систематичне невиконання трудових обов'язків без поважних причин. Такі висновки судів узгоджуються з дійсними обставинами справи.

За таких обставин рішення судів відповідають нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, а тому підстав для їх скасування колегія суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанцій залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів Вищого адміністративного суду України,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а постанову Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2013 року і ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало