Справа № 2а/0470/13925/12
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2015-10-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" жовтня 2015 р. м. Київ К/800/30073/14

Вищий адміністративний суд України у складі суддів:

головуючого - Цвіркуна Ю.І. (суддя-доповідач),
Ланченко Л.В.,
Пилипчук Н.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за касаційною скаргою Східно-Дніпровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.01.2013 року

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2014 року

у справі № 2а/0470/13925/12

за позовом Східно-Дніпровської об'єднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області Державної податкової служби

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Геосервіс»

про накладення арешту на кошти,

встановив:

Східно-Дніпровська об'єднана державна податкова інспекція Дніпропетровської області Державної податкової служби звернулась до суду з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Геосервіс» про накладення арешту на кошти.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.01.2013 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно із п. 1 ч.1 ст. 222 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у разі відсутності клопотань усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, колегія суддів встановила таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ТОВ «Геосервіс» відповідно до розрахунку податкового боргу станом на 31.10.2012 року мало податковий борг в розмірі 3 504, 96 грн.

Податкова вимога від 31.07.2012 року № 33 позивачем надіслано на адресу відповідача рекомендованим листом за адресою місцезнаходження та була повернута поштою у зв'язку із закінченням терміну зберігання.

Відмовляючи у задоволені адміністративного позову, суди першої та апеляційної інстанції виходили з того, що з матеріалів справи не вбачається наявності обставин, передбачених ст. 94 Податкового кодексу України, за яких може бути застосовано арешт коштів на рахунках відповідача.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком судів попередніх інстанцій, враховуючи таке.

Підстави для застосування як адміністративного арешту майна, так і арешту коштів на рахунках платника податків, визначені в п. 94.2 ст.94 Податкового кодексу України. Обидва види арешту, за загальним правилом, застосовуються з однакових підстав, але розрізняються процедурою застосування - або за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів).

Проте, судами першої та апеляційної інстанцій не враховано, що водночас Податковим кодексом України передбачені також інші, додаткові випадки накладення арешту на кошти платника податків, крім тих, що визначені статтею 94 цього Кодексу.

Відповідно до пп. 20.1.17 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності такого платника податків, що знаходяться в банку, у разі, якщо у платника податків, який має податковий борг, відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Дані положення визначають як право податкового органу на звернення до суду з вимогою про накладення арешту на кошти платника податків, так і підстави для реалізації цього повноваження. Такими підставами є: 1) відсутність майна, за рахунок якого може бути погашений податковий борг; 2) недостатність такого майна для погашення суми податкового боргу через те, що балансова вартість цього майна менша за відповідну суму податкового боргу; 3) майно не може бути джерелом погашення податкового боргу у відповідній сумі.

Відсутність підстав для застосування арешту коштів платника податків, передбачених підпунктом 20.1.17 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, серед підстав для застосування адміністративного арешту, що входять до переліку, встановленого пунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу України (сформульованого як вичерпний), не повинна розглядатися судами як перешкода для застосування арешту коштів на рахунках платника податків у відповідних випадках.

Умовою застосування норми пп. 20.1.17 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України є відсутність у платника податків майна, яке може бути використане для погашення податкового боргу.

В обґрунтування позовних вимог податковий орган зазначає, що відповідно до листів Держсільгоспінспекції від 24.10.12 року, Синельниківського МБТІ від 12.11.12 року майно, яке може бути джерелом погашення податкового боргу у ТОВ «Геосервіс» - відсутнє.

Згідно із довідкою Покровського ВРЕР УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 23.10.12 за TOB «Геосервіс» зареєстровано причіп легковий ПП-28 державний номер АЕ 1540 XX, р.в. 2004, але на даний час податковій інспекції не відомо балансової вартості причіпа та його місцезнаходження у зв'язку з тим, що на адресу боржника направлявся лист від 02.08.2012 року № 2357/7/19-10 разом з податковою вимогою про надання переліку активів боржника, баланс Ф № 1 та Ф № 2 та графік погашення податкового боргу, але лист з повідомленням поштою не було вручено TOB «Геосервіс».

Таким чином, для вирішення спору щодо накладення арешту на кошти, що знаходяться в банку на суму податкового боргу необхідно дослідити питання наявності на час судового розгляду майна, яке може бути джерелом погашення податкового боргу у відповідній сумі, проте вказані обставини судами не встановлювались, доводи позивача з цього приводу залишені поза увагою.

Крім того, суду потрібно врахувати, що в силу п. 91.3 ст. 91 Податкового кодексу України саме на податкового керуючого покладається обов'язок по виявленню та опису майна, що може бути передане в податкову заставу.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що на підставі частини другої ст. 227 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення у справі підлягають скасуванню, як такі, що прийняті з порушенням норм процесуального права.

Під час нового розгляду суду першої інстанції слід врахувати викладене, розглянути спір з підстав, визначених у позові, застосувати при оцінці доводів сторін норми матеріального права, які повинні бути застосовані, і вирішити спір згідно із законодавством.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Східно-Дніпровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.01.2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2014 року у справі № 2а/0470/13925/12 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю.І.Цвіркун

Судді Л.В.Ланченко

Н.Г.Пилипчук