Справа № 803/1691/14
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2015-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2015 року Справа № 876/9349/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

за участю секретаря судового засідання Мартинишина Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Ягодинської митниці Міндоходів на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Клеодора-М» до Ягодинської митниці Міндоходів про скасування рішення про коригування митної вартості та картки відмови у прийнятті митної декларації,-

В С Т А Н О В И В:

19.08.2014 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Клеодора-М» звернулося з позовом до Ягодинської митниці Міндоходів, в якому просить скасувати рішення відповідача про коригування митної вартості № 205000004/2014/000048/2 від 30.04.2014 року та картку відмови у прийнятті митної декларації № 205000004/2014/00011 від 30.04.2014 року.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2014 року позов задовольнити повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Ягодинської митниці Міндоходів про коригування митної вартості № 205000004/2014/000048/2 від 30.04.2014 року та картку відмови у прийнятті митної декларації № 205000004/2014/00011 від 30.04.2014 року.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що надані позивачем письмові докази підтверджують, що визначення митної вартості кузова до легкового автомобіля MERCEDES BENZ, модель W210, який імпортувався за вантажно-митною декларацією від 29.04.2014 року № 205060000/2014/006770, здійснювалося декларантом в порядку, визначеному статтею 64 Митного кодексу України. ТзОВ «Клеодора-М» було надано митному органу всі документи, передбачені статтею 53 Митного кодексу України, що дають можливість визначити митну вартість за резервним методом визначення митної вартості. Ягодинською митницею не подано жодного належного доказу того, що свідчило б про недостовірність поданих декларантом відомостей щодо митного оформлення товару.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, вважаючи її прийнятою з невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального права, Ягодинська митниця Міндоходів оскаржила її, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Волинського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2014 року та прийняти нову постанову, якою повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт посилається на те, що для здійснення митного контролю та митного оформлення товару «кузов до легкового автомобіля MERCEDES BENZ W210, бувший у використанні, 2001 року випуску, номер кузова WDВ2102261В297213, тип кузова - універсал, чорного кольору» до підрозділу митного оформлення митного поста «Ковель» Ягодинської митниці Міндоходів 29.04.2014 р. ТзОВ «Клеодора-М» було подано в електронному вигляді митну декларацію № 205060000/2014/006770 та комплект документів для здійснення митного оформлення, серед яких і декларація митної вартості ДМВ-1. Декларантом для визначення митної вартості товарів було обрано другорядний резервний метод.

Під час здійснення митного контролю та митного оформлення за митною декларацією №205060000/2014/006770 від 29.04.2014 р., митним інспектором шляхом надсилання електронного повідомлення було запропоновано декларанту надати додаткові документи для підтвердження митної вартості товару згідно ст.ст. 53, 54 МК України, зокрема: документальну інформацію про розрахунок числового значення складових митної вартості товару, визначеної та заявленої декларантом; копію декларації країни відправлення.

Листом від 30.04.2014 р. № 273/624 позивач повідомив, що «декларацію країни відправлення надати немає можливості, розрахунок митної вартості вважаю поданим у висновках експертного авто товарознавчого дослідження Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз та висновок про оцінку кузова автомобіля».

З огляду на наявність численних розбіжностей у документах, що були подані декларантом під час відповідного митного оформлення (країною відправлення є Республіка Панама, вартість товару зазначена у специфікації до договору та у митних деклараціях істотно відрізняється, експертні дослідження в своїй основі опираються на дані, що стосуються зовсім іншого транспортного засобу) та незгодою декларанта з вартісними показниками рішення про коригування, єдиним документом, що може підтвердити автентичну вартість розмитнюваного товару є декларація країни відправлення.

Декларанту була надана можливість підтвердження заявленої митної вартості чи коригування митної вартості шляхом надання додаткових документів, однак позивач витребуваних документів в повному обсязі не надав. Інших способів, ніж витребування додаткових документів, надання часу для підтвердження заявленої митної вартості товару, у митного органу щодо узгодження митної вартості товару із декларантом законодавчими нормами не передбачено.

Апелянт посилається на те, що відповідно до п.2 ч. 6 ст.54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та вілповілно до умов, зазначених у ч. 2-4 ст.53 МК України, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Ягодинська митниця Міндоходів звертає увагу на те, що оден з наданих декларантом документів не підтвердив вартості товару зазначеної в МД та ДМВ.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Клеодора-М» 29.04.2014 року через представника-декларанта було подано для митного оформлення товар - кузов до легкового автомобіля MERCEDES BENZ, модель W210, що використовувався, 2001 року випуску, номер кузова WDВ2102261В297213, тип кузова - універсал, чорного кольору), придбаного позивачем згідно контракту купівлі-продажу № 01-09/02 від 02.09.2013 року.

Для митного оформлення вказаного товару декларантом було подано відповідачу:

- уніфіковану митну квитанцію МД- 1 серії 20502Ж № 0217182 від 29 квітня 2014 року;

- картку обліку особи, яка здійснює операції з товарами № 205/2012/0000447 від 28 листопада 2012 року;

- рахунок-фактуру (інвойс) № 2355К від 25 квітня 2014 року;

- контракт № 01-09/02 від 02 вересня 2013 року;

- специфікацію № 2355К від 25 квітня 2014 року до контракту № 01-09/02 від 02 вересня 2013 року;

- довідку про проведення декларування валютних цінностей, доходів та майна, що належать резиденту України і знаходяться за її межами від 08 січня 2014 року;

- рішення ДП «Волинського науково-виробничого центру стандартизації, метрології та сертифікації» № 0364д/2-5 від 29 квітня 2014 року;

- рішення ДП «Волинського науково-виробничого центру стандартизації, метрології та сертифікації» № 3449с/2-5 від 01 листопада 2014 року.

В графі 45 вантажно-митної декларації № 205060000/2014/006770 від 30 квітня 2014 року декларантом вказано митну вартість товару у розмірі 1350 євро.

30 квітня 2014 року Ягодинською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості № 205000004/2014/000048/2, яким встановлено митну вартість товару на рівні 1742 євро, що становить 27545 грн. 80 коп. по курсу НБУ станом на 30 квітня 2014 року.

Декларанту був наданий перелік додаткових документів, на підставі яких митна вартість може бути визнана, а саме: копія митної декларації країни відправлення; документальну інформацію про розрахунок числового значення складових митної вартості товару, визначеної та заявленої декларантом.

ТзОВ«Клеодора-М» листом від 30.04.2014 року № 273/624 у відповідь на зазначену вимогу Ягодинської митниці повідомлено про неможливість надати копію митної декларації країни відправлення та про те, що фактично розрахунок вартості був поданий у висновках експертного автотоварознавчого дослідження Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз та висновок про оцінку кузова автомобіля, копії яких долучено до вказаного листа.

30.04.2014 року Ягодинською митницею було відмовлено у митному оформленні товару та видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №2 05000004/2014/00011.

У відповідності до вимог ст.49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною першою ст.51 Митного кодексу України визначено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із ч.1 ст. 53 МК у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 54 МК митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (ч. 7 ст. 56 МК).

Згідно із ч.1 ст. 57 МК визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); та другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Статтею 52 Митного кодексу України визначено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Як слідує з матеріалів справи, декларуючи договірну вартість товару згідно із вантажно-митної декларації від 0.04.2014 року № 205060000/2014/006770, тобто, за резервним методом встановленим статтею 64 Митного кодексу України, позивач керувався: контрактом № 01-09/02 від 2 вересня 2013 року; інформацією з каталогу SchwackeListe 01/14 сторінка 1065, згідно якого вартість кузова до легкового автомобіля марки MERCEDES BENZ, модель W210, 2001 року випуску; висновком експертного дослідження № 2082 від 29 квітня 2014 року; висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 8546 від 06 грудня 2013 року; вантажно-митною декларацією № 205060000/2013/021807 від 23 серпня 2013 року, вантажно-митною декларацією № 205060000/2013/021541 від 21 серпня 2013 року, вантажно- митною декларацією № 205060000/2013/020847 від 15 серпня 2013 року.

На переконання апеляційного суду, законом чітко встановлено умову, за наявності якої у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребовування додаткових документів та відмова у митному оформленні за заявленою декларантом митною вартістю товарів. Такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів. Сумніви слід вважати обґрунтованими, якщо документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відтак, приписи вказаних статей зобов'язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, орган Міндоходів повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Суд апеляційної інстанції погоджується із думкою суду першої інстанції про те, що відповідачем не подано належних доказів про недостовірність поданих декларантом відомостей щодо митного оформлення товару.

Митний орган має право самостійного визначення митної вартості товарів, однак, це повинно відбуватись із дотриманням чинного законодавства, з використанням повноважень, обґрунтовано, тобто з врахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, з врахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

В даному випадку при прийнятті оскаржуваного рішення та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України органом доходів і зборів в повній мірі не виконані вищезазначені норми.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що рішення про коригування митної вартості товарів № 205000004/2014/000048/2 від 30.04.2014 року та картка відмови у прийнятті митної декларації № 205000004/2014/00011 від 30.04.2014 року винесені з порушенням вимог чинного митного законодавства, є протиправними та підлягають скасуванню.

Частиноми 1,2 ст.71 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, однак відповідач правомірності свого рішення не довів.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Ягодинської митниці Міндоходів залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2014 року у справі №803/1691/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Клеодора-М» до Ягодинської митниці Міндоходів про скасування рішення про коригування митної вартості та картки відмови у прийнятті митної деклараціїх - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Я.С. Попко

Судді Р.Б. Хобор

Р.П. Сеник

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 11.11.2015 року.