Справа № 815/5341/13-а
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2015-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2015 року м. Київ К/800/21469/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Чалого С.Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою касаційну скаргу Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2014 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Чигринов» до Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про скасування рішення від 30.05.2013 №109-рш, -

в с т а н о в и л а:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Чигринов» звернулось до суду з позовом до Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про скасування рішення від 30.05.2013 №109-рш, яким на позивача на підставі статті 21 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції» накладено штраф у розмірі 25000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю оскаржуваного рішення як такого, що винесено відповідачем безпідставно, за відсутності в діях товариства з обмеженою відповідальністю «Чигринов» порушень Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції» в частині поширення інформації, що вводить в оману.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2014 року, позов задоволено: скасовано рішення адміністративної колегії Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 30.05.2013 року № 109-рш у справі № 81-08/2013.

У поданій касаційній скарзі Одеське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України із посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального та матеріального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідачем отримано лист громадської ради при Одеській обласній державній адміністрації від 04.12.2012 № 329, в якому зазначено, що за результатами розгляду аналітичної довідки, наданої Одеським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України, встановлено, що в роздрібній мережі м. Одеси реалізується продукція «Creamoire Panna Cotta Desserts», на лицьовому боці упаковки якої зображено ягоду полуниці, що розрізана на три частини, однак у складі продукції полуниця відсутня. На підставі викладеного, у листі наведено висновок про те, що дії виробника цієї продукції товариства з обмеженою відповідальністю «Чигринов», що полягають у нанесенні на упаковку продукції зображення ягоди полуниці за відсутності у складі полуниці, є порушенням законодавства про захист від недобросовісної конкуренції, а саме, Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції» у вигляді поширення інформації, що вводить в оману.

За результатами проведеного Одеським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України дослідження в діях товариства з обмеженою відповідальністю «Чигринов»відповідачем виявлені ознаки порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції, передбаченого статтею 15-1 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції», а саме: поширення інформації, що вводить в оману.

30.05.2013 адміністративна колегія відповідача прийняла рішення № 109-рш у справі № 81-08/2013, яким постановила: визнати дії товариства з обмеженою відповідальністю «Чигринов», які полягають у поширенні інформації, що вводить в оману, порушенням, передбаченим статтею 15-1 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції»; керуючись статтею 21 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції» за вчинене порушення накласти на товариство з обмеженою відповідальністю «Чигринов» штраф у розмірі 25000,00 грн.

Вважаючи зазначену постанову від 30.05.2013 №109-рш протиправною, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з відсутності в діях товариства з обмеженою відповідальністю «Чигринов» порушень Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції» в частині поширення інформації, що вводить в оману. Окремо судами зазначено, що відповідачем не доведено наявність причинного зв'язку між протиправними, на його думку, діями товариства з обмеженою відповідальністю «Чигринов» та станом економічної конкуренції на ринку відповідних товарів, що виключає можливість кваліфікації відповідних дій як порушення законодавства про недобросовісну конкуренцію.

Колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, погоджується з вказаними висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції» недобросовісною конкуренцією є будь-які дії у конкуренції, що суперечать торговим та іншим чесним звичаям у господарській діяльності. Недобросовісною конкуренцією є дії у конкуренції, зокрема визначені главами 2-4 цього Закону.

У главі 3 зазначеного Закону «Створення перешкод суб'єктам господарювання у процесі конкуренції та досягнення неправомірних переваг у конкуренції» статтею 15-1 до дій у конкуренції, що відносяться до категорії недобросовісної конкуренції, віднесено поширення інформації, що вводить в оману.

Відповідно до статті 15-1 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції» поширенням інформації, що вводить в оману, є повідомлення суб'єктом господарювання, безпосередньо або через іншу особу, одній, кільком особам або невизначеному колу осіб, у тому числі в рекламі, неповних, неточних, неправдивих відомостей, зокрема внаслідок обраного способу їх викладення, замовчування окремих фактів чи нечіткості формулювань, що вплинули або можуть вплинути на наміри цих осіб щодо придбання (замовлення) чи реалізації (продажу, поставки, виконання, надання) товарів, робіт, послуг цього суб'єкта господарювання.

Інформацією, що вводить в оману, є, зокрема, відомості, які:

- містять неповні, неточні або неправдиві дані про походження товару, виробника, продавця, спосіб виготовлення, джерела та спосіб придбання, реалізації, кількість, споживчі властивості, якість, комплектність, придатність до застосування, стандарти, характеристики, особливості реалізації товарів, робіт, послуг, ціну і знижки на них, а також про істотні умови договору;

- містять неповні, неточні або неправдиві дані про фінансовий стан чи господарську діяльність суб'єкта господарювання;

- приписують повноваження та права, яких не мають, або відносини, в яких не перебувають;

- містять посилання на обсяги виробництва, придбання, продажу чи поставки товарів, виконання робіт, надання послуг, яких фактично не було на день поширення інформації

Згідно з частиною другою статті 32 Господарського кодексу України недобросовісною конкуренцією є неправомірне використання ділової репутації суб'єкта господарювання, створення перешкод суб'єктам господарювання у процесі конкуренції та досягнення неправомірних переваг у конкуренції, неправомірне збирання, розголошення та використання комерційної таємниці, а також інші дії, що кваліфікуються відповідно до частини першої цієї статті.

З аналізу наведених норм чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства убачається, що метою державного контролю у сфері захисту від недобросовісної конкуренції є недопущення отримання окремими суб'єктами господарювання переваг завдяки використанню ними протизаконних способів їх отримання.

При цьому, досліджуючи питання про наявність у діях суб'єкта господарювання ознак порушень законодавства про захист економічної конкуренції, органи АМК України повинні розмежовувати такі порушення від порушень, пов'язаних із законодавством про захист прав споживачів, надаючи оцінку діям суб'єктів господарювання лише з позиції захисту економічної конкуренції, а не захисту прав споживачів, що, в свою чергу, є іншим предметом державного нагляду та відноситься до компетенції спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів та його територіальних органів в областях.

З матеріалів справи убачається, що дії товариства з обмеженою відповідальністю «Чигринов», які, на думку відповідача, є порушенням вимог статті 15-1 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції», полягають у нанесенні на упаковку продукції «Panna Cotta Десерт Панна Кота на вершках з шоколадним соусом 120 г» зображення полуниці при відсутності відповідного інгредієнта у складі відповідного харчового товару, що може ввести в оману споживачів такої продукції.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідач окремо не з'ясовував, чи отримав позивач або мав можливість отримати завдяки діям, що визначені відповідачем як введення в оману, будь-які переваги порівняно із іншими суб'єктами господарювання, що і є головною ознакою недобросовісної конкуренції. Відповідачем не зазначено та не підтверджено будь-якими доказами, яким саме чином сприйняття пересічним споживачем продукції позивача як такої, що містить полуницю, впливає або може впливати на стан економічної конкуренції на відповідному ринку.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про той факт, що відповідачем не доведено наявність причинного зв'язку між протиправними, на його думку, діями позивача та станом економічної конкуренції на ринку відповідних товарів, що виключає можливість кваліфікації відповідних дій як порушення законодавства про недобросовісну конкуренцію.

Колегія суддів також вказує на необґрунтованість доводів заявника касаційної скарги щодо відсутності у переданому на вирішенні суду спорі ознак справи адміністративної юрисдикції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

При цьому, виходячи з норм пункту першого частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Виходячи зі змісту наведених норм права, спір набуває ознак публічно-правового не лише за умови наявності серед суб'єктів спору органу публічної влади чи його посадової особи, а й за умови реалізації таким органом (посадовою особою) у відповідних спірних відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства під владною управлінською функцією розуміють діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Предметом спору у даній справі є питання правомірності рішення адміністративної колегії Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, прийняте внаслідок розгляду відповідачем справи про порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про антимонопольний комітет України» Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.

Частиною другої статті 1 Закону України «Про антимонопольний комітет України» встановлено, що особливості спеціального статусу Антимонопольного комітету України обумовлюються його завданнями та повноваженнями, в тому числі роллю у формуванні конкурентної політики, та визначаються цим Законом, іншими актами законодавства і полягають, зокрема, в особливому порядку призначення та звільнення Голови Антимонопольного комітету України, його заступників, державних уповноважених Антимонопольного комітету України, голів територіальних відділень Антимонопольного комітету України, у спеціальних процесуальних засадах діяльності Антимонопольного комітету України, наданні соціальних гарантій, охороні особистих і майнових прав працівників Антимонопольного комітету України на рівні з працівниками правоохоронних органів, в умовах оплати праці.

Статтею 5 Закону України «Про антимонопольний комітет України» встановлено, що основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині: 1) здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб'єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції; 2) контролю за концентрацією, узгодженими діями суб'єктів господарювання та дотриманням вимог законодавства про захист економічної конкуренції під час регулювання цін (тарифів) на товари, що виробляються (реалізуються) суб'єктами природних монополій; 4) методичного забезпечення застосування законодавства про захист економічної конкуренції; 5) здійснення контролю щодо створення конкурентного середовища та захисту конкуренції у сфері державних закупівель.

При цьому розгляд справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проведення розслідування за цими справами; прийняття передбачених законодавством про захист економічної конкуренції розпоряджень та рішень за заявами і справами, перевірка та перегляд рішення у справах, надання висновків щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції, виходячи з вимог норм, наведених у статті 7 цього Закону, відносяться до повноважень Антимонопольного комітету України.

Отже, оскаржуване рішення прийнято відповідачем на виконання власних управлінських повноважень, віднесених до його компетенції Законом України, у зв'язку з чим спір про правомірність такого рішення є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Посилання відповідача на положення статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції», якими визначено, що рішення органів Антимонопольного комітету України можуть бути оскаржені до господарського суду, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на той факт, що під час вирішення питання про підсудність спору перевага надається спеціальному нормативно-правовому акту, яким, зокрема, є Кодекс адміністративного судочинства України. Окрім цього, вказане положення Закону України «Про захист економічної конкуренції» прийнято до набрання чинності Кодексом адміністративного судочинства України. Крім того, виходячи з положень статті 12 Господарського процесуального кодексу України, господарським судам підсудні справи за заявами органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції, тоді як вказаним нормативно-правовим актом не встановлено підсудності господарським судам справ про оскарження рішень Антимонопольного комітету України.

З огляду на викладене, зважаючи на обставини, встановлені судами попередніх інстанцій, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги висновків суду першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій дана вірно, порушень норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень судами не допущено.

Відповідно до частини третьої статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України відхилити, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута в порядку статей 235-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: