Справа № 804/6347/15
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2015-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2015 р. справа № 804/6347/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Прудника С.В.

при секретарі судового засідання Колесник І.О.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представник третьтої особи не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод монтажних виробів" до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська Головного управління державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Товариство з обмеженою відповідальністю "Пріоритет - ВЛ" про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 16.12.2014 року № НОМЕР_1, -

ВСТАНОВИВ :

15 травня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Завод монтажних виробів» (далі ТОВ «Завод монтажних виробів», позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Лівобережної обєднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління державної фіскальної служби у Дніпропетровській області (далі Лівобережна ОДПІ м. Дніпропетровська, відповідач), третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Пріоритет ВЛ», в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 16.07.2015 року (том 1, а.с.102-107), позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Лівобережної обєднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління державної фіскальної служби у Дніпропетровській області щодо проведення документальної позапланової перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод монтажних виробів», на підставі якої складено акт Лівобережної ОДПІ м. Дніпропетровська від 27.11.2014 року № 4524/2204/00109487 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки фінансово-господарської діяльності з питань дотримання вимог податкового законодавства України з податку на додану вартість ТОВ «Завод монтажних виробів» по взаємовідносинах з ТОВ «Пріоритет ВЛ» за серпень 2014 року»;

- визнати неправомірним та скасувати податкове повідомлення-рішення Лівобережної обєднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління державної фіскальної служби у Дніпропетровській області від 16.12.2014 року № НОМЕР_1.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що Лівобережною ОДПІ м. Дніпропетровська була проведена документальна позапланова виїзна фінансово-господарської діяльності з питань дотримання вимог податкового законодавства України з податку на додану вартість ТОВ «Завод монтажних виробів» по взаємовідносинах з ТОВ «Пріоритет ВЛ» за серпень 2014 року, за результатами якої складено акт перевірки від 27.11.2014 року № 4524/2204/00109487, висновки якого щодо нереальності здійснення господарських відносин між ТОВ «Завод монтажних виробів» та ТОВ «Пріоритет ВЛ» за серпень 2014 року та заниження суми ПДВ на загальну суму 105820,00 грн. є хибними, не ґрунтуються на дійсних фактичних обставинах та зроблені у зв'язку з невірним застосуванням норм податкового законодавства, без належного дослідження наданих позивачем до перевірки первинних документів. Отже, прийняте на підставі протиправно складеного акту перевірки від 27.11.2014 року № 4524/2204/00109487 податкове повідомлення-рішення від 16.12.2014 року № НОМЕР_1 є неправомірним та підлягає скасуванню.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.06.2015 року відкрито провадження у адміністративній справі, та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні (том 1, а.с. 2).

Відповідачем було подано письмові заперечення в яких він зазначає, що перевіркою фінансово-господарської діяльності з питань дотримання вимог податкового законодавства України з податку на додану вартість ТОВ «Завод монтажних виробів» по взаємовідносинах з ТОВ «Пріоритет ВЛ» за серпень 2014 року встановлено його заниження у сумі 105820,00 грн. за рахунок здійснення господарських операцій з ТОВ «Пріоритет ВЛ», які не спрямовані на реальне настання наслідків. Зазначає, що висновки перевірки відповідають фактичним обставинам справи, зроблені з урахуванням отриманої податкової інформації відносно контрагента позивача ТОВ «Піраміда Сіріус» щодо формування сумнівного податкового кредиту, відсутності виробничих потужностей, трудових ресурсів та транспортних засобів, відтак є цілком обґрунтованими та доведеними, у звязку із чим податкове повідомлення-рішення від 16.12.2014 року № НОМЕР_1 є правомірними, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

В ході розгляду адміністративної справи усною ухвалою суду від 06.08.2015 року, було залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Пріоритет ВЛ».

У судове засідання 18.08.2015 року прибули представники позивача та представник відповідача.

Представники позивача у судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити його з підстав, викладених у позовній заяві, скасувавши податкове повідомлення-рішення від 16.12.2014 року № НОМЕР_1.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував у зв'язку із його необґрунтованістю з підстав, викладених у запереченнях.

Третя особа у судове засідання не прибула, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. 17.08.2015 року представником третьої особи до суду було надано письмові пояснення, відповідно до яких, за укладеними договорами ТОВ «Пріоритет ВЛ» на адресу позивача надавались послуги з ремонту ярма барабанів магнітних сепараторів, ремонту та налагоджування магнітних систем, механічна обробка комплектуючих ущільнювачів патрубка. Послуги виконані у повному обсязі, реальність їх надання підтверджена первинними документами, які складені сторонами після надання робіт, що місять відомості про такі господарські операції та підтверджують їх здійснення. Просить позов задовольнити у повному обсязі, розгляд справи здійснювати без участі представника третьої особи.

Дослідивши всі документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Завод монтажних виробів» зареєстровано 12.07.1993 року виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради та з 12.07.1993 року перебуває на податковому обліку в Лівобережній обєднаній державній податковій інспекції м. Дніпропетровська Головного управління державної фіскальної служби у Дніпропетровській області.

З 16.07.1997 року ТОВ «Завод монтажних виробів» є платником податку на додану вартість, про що свідчить свідоцтво №100304553 про реєстрацію платника податку на додану вартість (том 1, а.с.37).

Видами діяльності позивача за КВЕД-2010 є: виробництво будівельних металевих конструкцій і частин конструкції; виробництво парових котлів, крім котлів центрального опалення; виробництво машин і устаткування для добувної промисловості та будівництва; оптова торгівля іншими машинами й устаткуванням.

Судом встановлено, що у період з 26.11.2014 року по 27.11.2014 року, на підставі наказу від 25.11.2014 року № 1185, згідно п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України Лівобережною ОДПІ м. Дніпропетровська проведено позапланову виїзну перевірку фінансово-господарської діяльності з питань дотримання вимог податкового законодавства України з податку на додану вартість ТОВ «Завод монтажних виробів» по взаємовідносинах з ТОВ «Пріоритет ВЛ» за серпень 2014 року, за результатами якої складено акт перевірки від 27.11.2014 року № 4524/2204/00109487 (том 1, а.с. 11-21).

Перевіркою встановлено:

1. нереальність здійснення господарських відносин ТОВ «Завод монтажних виробів», а саме встановлено відсутність обєктів оподаткування та неможливість реального здійснення ТОВ «Завод монтажних виробів» операцій по ланцюгу з ТОВ «Пріоритет ВЛ» за серпень 2014 року на суму ПДВ 105820,00 грн.;

2. порушення п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість у серпні 2014 року на суму 105820,00 грн..

На підставі акту перевірки від 27.11.2014 року № 4524/2204/00109487 Лівобережною ОДПІ м. Дніпропетровська прийнято податкове повідомлення-рішення від 16.12.2014 року № НОМЕР_1, яким ТОВ «Завод монтажних виробів» збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на загальну суму 158730,00 грн., у тому числі: основний платіж 105820,00 грн., штрафні (фінансові) санкції 52910,00 грн.).

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправними дії Лівобережної обєднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління державної фіскальної служби у Дніпропетровській області щодо проведення документальної позапланової перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод монтажних виробів», на підставі якої складено акт Лівобережної ОДПІ м. Дніпропетровська від 27.11.2014 року № 4524/2204/00109487 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки фінансово-господарської діяльності з питань дотримання вимог податкового законодавства України з податку на додану вартість ТОВ «Завод монтажних виробів» по взаємовідносинах з ТОВ «Пріоритет ВЛ» за серпень 2014 року», суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України, органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Так, відповідно до підпункту 20.1.6 пункту 20.1 статті 20 ПК України, контролюючі органи мають право запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов'язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Статтею 75 Податкового кодексу України визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Згідно пункту 73.3 статті 73 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб'єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження. Такий запит підписується керівником (заступником керівника) контролюючого органу і повинен містити перелік інформації, яка запитується, та документів, що її підтверджують, а також підстави для надіслання запиту. Однією з підстав для направлення письмового запиту про подання інформації є результати аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Судом встановлено, що запит від 27.11.2014 року № 1 про надання інформації Лівобережної ОДПІ м. Дніпропетровська відповідає вимогам чинного законодавства та вручений ТОВ «Завод монтажних виробів» належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї обставини, а саме коли за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються можливі порушення цим платником податків податкового, валютного та іншого законодавства протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Отже, обов'язковою умовою для проведення документально позапланової перевірки є направлення письмового запиту, який було направлено податковим органом до позивача.

Відповідно до пункту 78.4 статті 78 Податкового кодексу України, про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Так, з матеріалів справи вбачається, що Лівобережною обєднаною державною податковою інспекцією м. Дніпропетровська винесено наказ №1185 від 25.11.2014 року «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Завод монтажних виробів». Вказаним наказом передбачено проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Завод монтажних виробів» за період серпень 2014 року терміном 5 робочих днів з 26.11.2014 року.

Також, на виконання наказу № 1185 від 25.11.2014 року Лівобережною обєднаною державною податковою інспекцією м. Дніпропетровська складено повідомлення № 698 від 25.11.2015 року про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Завод монтажних виробів» з 26.11.2014 року.

Вказані наказ та повідомлення від 25.11.2014 року отримані головним бухгалтером ТОВ «Завод монтажних виробів» 25.11.2014 року, що не заперечувалось представником позивача.

Отже, відповідачем було дотримано порядок проведення документальної позапланової перевірки та відповідно до положень Податкового кодексу України набуто право на проведення такої перевірки.

Крім того, допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу, а саме:

- посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку;

- копії наказу про проведення перевірки;

- службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Матеріалами справи підтверджується, що не заперечувалось представником позивача в ході судового розгляду справи, що перевірку ТОВ «Завод монтажних виробів» було проведено з відома директора підприємства та головного бухгалтера. Вказані дії ТОВ «Завод монтажних виробів» з допуску посадових осіб податкового органу до проведення перевірки суперечать твердженню позивача щодо неправомірності дій податкового органу з проведення перевірки та наявності права недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної перевірки.

Крім того, відповідно до пункту 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно - правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно - правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Суд вважає, що акт перевірки не є рішенням суб'єкта владних повноважень, та не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов'язків для позивача. Акт є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог законодавства, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу, а тому оцінка акта, в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення в ньому висновків перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта.

Отже, на підставі вищезазначених норм законодавства, встановлених судом обставин справи та наданих сторонами доказів на підтвердження своєї позиції, суд приходить до висновку про те, що дії Лівобережної обєднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління державної фіскальної служби у Дніпропетровській області щодо проведення документальної позапланової перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод монтажних виробів», на підставі якої складено акт Лівобережної ОДПІ м. Дніпропетровська від 27.11.2014 року № 4524/2204/00109487 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки фінансово-господарської діяльності з питань дотримання вимог податкового законодавства України з податку на додану вартість ТОВ «Завод монтажних виробів» по взаємовідносинах з ТОВ «Пріоритет ВЛ» за серпень 2014 року» є правомірними, з огляду на що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що 31.07.2014 року між ТОВ «Завод монтажних виробів» (замовник) та ТОВ «Пріоритет ВЛ» (виконавець) укладено договір на надання послуг № 12. За умовами укладеного договору замовник зобовязується передати виконавцю ремфонд по акту приймання-передачі, а виконавець зобовязується прийняти та виконати послуги з ремонту ярма барабанів магнітних сепараторів ПБМ 90/250, ПБМ 150/200, ремонту та налагоджуванні магнітної системи ПБМ 90/250, ПБМ 150/200, а також механічному обробленню комплектуючих ущільнювачів патрубка та передати замовнику готову продукцію. Сторони домовились, що виконавець зобовязується виконати послуги, а замовник зобовязується отримати їх за ціною робіт, визначених специфікаціями до договору (том 1, а.с. 39-41).

На підставі укладеного договору сторонами складено специфікація № 1, якою визначено обєм робіт (ремонт ярма барабанів магнітних сепаратора ПБМ 90/250, ремонт ярма барабанів магнітних сепараторів ПБМ 150/200, ремонт та налагоджування магнітної системи ПБМ 90/250, ремонт ярма барабанів магнітних сепараторів ПБМ 150/200, механічне оброблення комплектуючих ущільнювачів патрубка).

Також, 05.08.2014 року між ТОВ «Завод монтажних виробів» (замовник) та ТОВ «Пріоритет ВЛ» (виконавець) укладено договір на надання послуг № 17. За умовами укладеного договору виконавець зобовязується надати послуги з технічного сервісу (капітальному ремонту) належного замовнику промислового обладнання, у тому числі: проведення профілактичних робіт з комплексної перевірки обладнання після проведення капітального ремонту, налагодження роботоздібностей обладнання (том 1, а.с. 43-45).

До укладеного договору на надання послуг № 17 сторонами затверджено перелік промислового обладнання, що надається до технічного сервісу (капітельного ремонту), а саме: кран башений, кран козловий, станом токарно-револьверний 1М61, 16К, трубогибочний станок СТД 43, станок товарно-револьверний).

Факт надання ТОВ «Пріоритет ВЛ» обумовлених договором на надання послуг № 12 робіт підтверджено складеними актами приймання-передачі виконаних робіт від 01.08.2014 року, від 06.2014 року, від 08.08.2014 року, від 11.08.2014 року, від 12.08.2014 року, від 13.08.2014 року, від 14.08.2014 року, від 15.08.2014 року.

Факт надання ТОВ «Пріоритет ВЛ» робіт з капітального ремонту обладнання підтверджений складеними ОСОБА_3 приймання-передачі виконаних робіт від 20.08.2014 року, від 22.08.2014 року, від 25.08.2014 року, від 27.08.2014 року, від 28.08.2014 року, від 29.08.2014 року.

Після виконання обумовлених договорами зобовязань ТОВ «Пріоритет ВЛ» виписано позивачу податкові накладні, копії яких долучені до матеріалів справи.

Суми податку на додану вартість за зазначеними податковими накладними включено позивачем до податкового кредиту за серпень 2014 року та відображено в реєстрі отриманих податкових накладних, які відповідають даним додатку 5 до декларації з ПДВ за серпень 2014 року.

Зазначені податкові накладні оформлені з дотриманням вимог статті 201 Податкового кодексу України, що не заперечується відповідачем в акті перевірки.

Розрахунок за договорами було здійснено шляхом передачі векселів номінальною вартістю 389040,00 грн. та 245880,00 грн., про що свідчать акти приймання-передачі векселів від 20.01.2015 року

Слід зазначити, що наведені роботи з ремонту ярма барабанів магнітних сепараторів ПБМ 90/250, ПБМ 150/200, ремонту та налагоджуванні магнітної системи ПБМ 90/250, ПБМ 150/200, а також механічному обробленню комплектуючих ущільнювачів патрубка, технічний сервіс (капітальний ремонт) належного ТОВ «Завод монтажних виробів» промислового обладнання виконані в рамках ведення господарської діяльності останнього та обумовлені характером господарської діяльності - виробництво парових котлів, крім котлів центрального опалення; виробництво машин і устаткування для добувної промисловості та будівництва. Обладнання, ремонт якого було виконано ТОВ «Пріоритет ВЛ» є частиною виробничих потужностей підприємства, що підтверджено складською довідкою станом на 09.07.2015 року, випискою з балансу основних засобів, який задля ведення належної господарської діяльності має відповідати своїм технічним характеристикам та бути у налагодженому стані. Вище наведене обладнання використовується для виробництва барабанів магнітних сепараторів, для роботи з металами: крани для приймання сировини, трубогибочний станок для гибки в холодному стані сталевих труб. Також елементи, відновлені ТОВ «Пріоритет ВЛ» за договором на надання послуг № 12 від 31.07.2014 року, - ярма та магнітні системи, заготовлені як запасні частини для подальшого використання у господарській діяльності, зокрема, в подальшому були використані позивачем у поточному та гарантійному ремонті барабанів для замовника ПАТ «Північний ГЗК», в рамках договору підряду № 372 від 14.04.2014 року.

Також, суд вважає за необхідне вказати, що укладення вказаних договорів передувало виходження з ладу вказаного обладнання ТОВ «Завод монтажних виробів», що підтверджується актами про вихід з ладу обладнання, складенеми комісією ТОВ «Завод монтажних виробів» від 13.06.2014 року, від 27.06.2014 року, від 22.07.2014 року, від 30.07.2014 року, від 29.07.2014 року, від 25.07.2014 року. (том 1, а.с. 156-161).

Окремо слід зауважити, що провадження діяльності з надання послуг по ремонту та налагоджуванню наведеного обладнання не передбачає наявність спеціальних дозвільних документів та обовязкової ліцензії на ведення такої діяльності. Крім того, статутом ТОВ «Пріоритет ВЛ» передбачено можливість надання послуг і виконання робіт з організації ремонтно-механічного виробництва, виготовлення, ремонту та сервісного обслуговування обладнання, налагодження та ремонт електромеханічного та технологічного обладнання та устаткування.

Викладене з приводу ведення фінансово-господарської діяльності позивача з ТОВ «Пріоритет ВЛ» також підтверджено письмовими поясненнями останнього, залученими до матеріалів справи.

Згідно з підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України (наразі та далі - у редакції Податкового кодексу України станом на час виникнення спірних справовідносин), податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до пункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з пункту 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сумм податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

При цьому, в пункті 187.1 статті 187 ПК України передбачено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

На підставі викладеного, суд робить висновок, що у Податковому кодексі України передбачено єдину підставу для формування податкового кредиту, а саме наявність у платника податку - покупця належним чином оформленої податкової накладної або митної декларації.

Із наведеного випливає, що позивач, як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України, а визначальним фактором для формування податкового кредиту платником ПДВ є рух товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника податку та наявність у платника податків виданої йому продавцем товару податкової накладної, оформленої з дотриманням вимог чинного законодавства та як підтверджує сплату податку на додану вартість у складі ціни товару.

Відповідно до змісту пунктів 201.4 та 201.8 статті 201 ПК України, податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в встановленому порядку.

Згідно із пунктом 184.1 статті 184 ПК України, реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку.

Згідно статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно частини 1 статті 9 зазначеного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачені обов'язкові реквізити первинних документів.

Отже, із положень зазначених норм законодавства вбачається, що формування податкового кредиту допускається за умови підтвердження відповідних сум належним чином оформленими документами. Такими документами Податковий кодекс України визначає податкові накладні. Наявність податкових накладних було встановлено і під час проведення перевірки і під час судового засідання. Крім того, позивачем надано суду докази того, що його контрагент мав повноваження на видачу податкових накладних, оскільки у відповідності до вимог законодавства зареєстрований платником податку на додану вартість. Тому у позивача були законні підстави для формування податкового кредиту з податку на додану вартість.

Вищий адміністративний суд України у листі від 02.06.2012 року звернув увагу адміністративних судів на те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При вирішенні питання щодо реальності господарської операції судам слід перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності. Необхідно також перевірити наявність спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції, а також встановити зв'язок між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Відповідачем не надано будь-яких доказів нереальності господарських операцій позивача з огляду на наведені критерії.

Натомість податковим органом не було досліджено первинну документацію ТОВ «Завод монтажних виробів», а висновки ґрунтуються лише на отриманій податковій інформації стосовно не підтвердження реальності здійснення господарських операцій контрагентом-постачальником ТОВ «Пріоритет ВЛ», яка в свою чергу базується на отриманій інформації відносно контрагента ТОВ «Пріоритет ВЛ» - ТОВ «Піраміда Сіріус».

З акту перевірки слідує, що Лівобережною обєднаною державною податковою інспекцією м. Дніпропетровська зроблено висновки про відсутність здійснення реальної господарської операції між позивачем та його контрагентом на підставі інфорпмайції отриманої відносно ТОВ «Пріоритет ВЛ» та його контрагента ТОВ «Піраміда Сіріус».

Проте, в судовому засіданні встановлено наявність підтверджуючих документів, що свідчать про реальність здійснення господарської операції, рух активів та зміну стану зобовязань субєкта господарювання.

Суд зазначає, що чинним законодавством не передбачено залежності виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання та не встановлює обов'язку для підприємства здійснювати контроль за веденням господарської діяльності та зобов'язань сплати податку до бюджету контрагентами.

Також стосовно доводів податкового органу щодо сумнівності факту здійснення контрагентами позивача зобовязань за укладеними договорами, що були зроблені за результатами аналізу інформаційних баз податкового органу, аналізу даних податкової звітності та інформації з зовнішніх джерел, а також твердження щодо відсутності основних фондів, трудових ресурсів, виробничих потужностей, транспортних засобів, сировини та матеріалів, суд зазначає наступне.

Чинним законодавством не передбачено необхідної кількості трудових ресурсів, зареєстрованих власних основних фондів, виробничих потужностей, транспортних засобів, сировини та матеріалів, що була би достатньою для фізичної та технічної можливості виконання умов наведених договорів, що виключає залежність даних умов та реальності виконання договірних зобовязань.

Крім того, податковий орган не подав жодних доказів на підтвердження того, що позивач діяв без належної обачності й обережності і йому мало бути відомо про порушення, які допускав його контрагент, а також не зазначено інших обставин, які могли б свідчити про недобросовісність позивача. В законодавстві України закріплено принцип персональної відповідальності, згідно якого особа має нести відповідальність за вчинені нею правопорушення, а не за правопорушення інших осіб. Також не доведено та не надано доказів, які б свідчили про наявність обставин, що виключають обґрунтованість заявленої позивачем податкової вигоди як-то безтоварний та/або фіктивний характер здійснених операцій.

Таким чином, з огляду на характер викладеного висновку щодо сумнівності факту здійснення контрагентом позивача визначеної діяльності, що містить ознаки припущень, відсутності відповідних доказів з боку відповідача щодо неможливості виконання умов договорів та у відповідності до статті 62 Конституції України, якою визначено, що судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, дані твердження відповідача судом не приймаються.

В даному випадку дослідженню підлягає реальність господарських операцій та добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах.

Також, з огляду на підтвердження позивачем первинними документами реальності здійснення, описаних в ОСОБА_3 перевірки, операцій, суд не приймає до уваги посилання податкового органу на наявні відомості із баз даних із зазначенням даних стосовно контрагента позивача, з урахуванням наступного.

Чинним законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за можливими допущеними порушеннями законодавства інших юридичних осіб, на господарюючих суб'єктів не покладається обов'язок та не надається право контролювати дотримання законодавства платником податків, який виступає контрагентом у господарській операції. Ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. Такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Чинне законодавство не містить норм щодо солідарної відповідальності платників податків.

Крім того, згідно листа Вищого адміністративного суду України № 742/11/13-11від 02.06.2011р. - «не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюги яких декларувався рухтоварів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом».

Таким чином, порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом, не впливають на права та обов'язки іншого платника податків.

Крім того, чинне законодавство не покладає на підприємство обов'язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів.

Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавленню платника податку права на відшкодування податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Також слід зауважити, що при дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні, перш за все, відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Наслідки ж в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, то факт виконання поставки товару входить до предмету доказування у справі. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 31.03.2011 у справі №К-12509/08.

Цей висновок також підтверджується рішенням Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав протии України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява №3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява №6689/03), які відповідно до частини 1 «статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

На момент складання податкових накладних контрагенти позивача були зареєстровані як платники податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, а отже мали право нараховувати податок на додану вартість та складати податкові накладні, до того ж видані податкові накладні, на основі яких сформований податковий кредит, відповідають вимогам, встановленим чинним законодавством.

Суд приходить до однозначного висновку, що позивачем були вчинені всі необхідні дії та досягнуто конкретних результатів, які визначають саме поняття господарської операції. Крім того, позивач не зобов'язаний перевіряти наявність у свого контрагента наміру здійснення господарської діяльності, а також фіктивність створення останнього, оскільки дані питання входять до компетенції інших державних органів. Правочини укладалися з юридичною особою, при наявності всіх необхідних документів, а тому позивач жодним чином не міг і не повинен був передбачити дотримання чи недотримання своїм контрагентом вимог податкового законодавства.

Отже, позивач правомірно включив до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість по вищезазначеним податковим накладним, виписаним ТОВ «Пріоритет ВЛ».

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 21.1 статті 21 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції Українита діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами та забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірність винесеного рішення.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що документи, які були надані для перевірки, відповідають вимогам чинного законодавства, а відтак в повній мірі підтверджують реальність господарських операцій та право позивача на формування податкового кредиту, відсутності належних доказів правомірності прийнятого відповідачем оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод монтажних виробів» щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 08.10.2014 року підлягають задоволенню.

Згідно частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем ТОВ «Завод монтажних виробів» при зверненні до суду понесені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 317,46 грн., що документально підтверджується платіжним дорученням № 277 від 14.05.2015 року.

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 18 серпня 2015 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено на 21 серпня 2015 року, про що повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частини постанови в судовому засіданні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 7, 10, 11, 69 - 71, 86, 94, 122, 128, 158 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод монтажних виробів" до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Товариство з обмеженою відповідальністю "Пріоритет - ВЛ" про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 16.12.2014 року № НОМЕР_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Лівобережної обєднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління державної фіскальної служби у Дніпропетровській області від 16.12.2014 року № НОМЕР_1.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод монтажних виробів» (, індекс 49112, Дніпропетровська область, місто Дніпропетровськ, вулиця Гаванська, будинок 16) судові витрати повязані зі сплатою судового збору у розмірі 317,46 грн. (триста сімнадцять гривень 46 копійок).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, в порядку та у строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, та набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 21 серпня 2015 року.

Суддя ОСОБА_4