Справа № 826/11346/15
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2015-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 листопада 2015 року № 826/11346/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Федорчука А.Б., судді: Аблов Є.В., Шулежко В.П., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Національного банку України

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

третя особа Публічне акціонерне товариство «Омега Банк», в особі уповноваженого Фонду

гарантування вкладів фізичних осіб,

Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська Бізнес Груп»

про визнання протиправними та скасування рішень.

На підставі ч. 4 ст. 122 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, в особі ОСОБА_1 (надалі - Позивач), звернувся з адміністративним позовом до Національного банку України (надалі - Відповідач 1), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Відповідач 2), третя особа Публічне акціонерне товариство «Омега Банк», в особі уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі - третя особа 1) про визнання протиправною та скасувати Постанову Правління Національного банку України від 30.01.2015 року №65/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Омега Банк» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку»; визнання протиправною та скасувати Постанову Правління Національного банку України від 02.03.2015 р. №152 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Омега Банк» до категорії неплатоспроможних»; визнання протиправним та скасувати Рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.03.2015 №52 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Омега Банк»; визнання протиправним та скасувати Наказ Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.03.2015 року «Про призначення ОСОБА_3 уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Омега Банк».

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що Національним банком України було незаконно віднесено ПАТ «Омега Банк» до категорії проблемних та, як наслідок - визнано банк неплатоспроможним, у зв'язку з чим зазначені постанови Правління Національного банку України, а також рішення та наказ Фонду гарантування вкладів фізичних осіб підлягають скасуванню.

Представник Відповідача 1 проти позовних вимог заперечує в повному обсязі В обґрунтування заперечень зазначає, що ПАТ «Омега Банк» здійснював ризикову діяльність, що і стало підставою за результатом розгляду службових записок по діяльності Банку прийняти рішення, яким віднесено Публічне акціонерне товариство «Омега Банк» до категорії неплатоспроможних, а отже рішення НБУ прийняті у відповідності до законодавства.

Представник Відповідача 2 проти позовних вимог заперечує в повному обсязі надавши суду письмові пояснення.

Представник третьої особи 1 проти позовних вимог заперечує в повному обсязі та просить відмовити в задоволенні позову.

Для з'ясування всіх обставин справи Судом залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні Відповідачів без самостійних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська Бізнес Груп» (надалі - третя особа 2).

В судовому засіданні представник третьої особи 2 заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Згідно з ч. 4 ст. 122 КАС України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи та матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, оцінивши докази, які мають значення для розгляду та вирішення справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 (надалі - Позивач) є власником простих іменних акцій Публічного акціонерного товариства «Омега Банк» (надалі ПАТ «Омега Банк») в кількості 10 штук, номінальною вартістю 0,01 грн. за одну акцію, загальною номінальною вартістю 5 750 918 185,1 грн., що складає 99.9998% від загальної кількості акцій ПАТ «Омега Банк» (виписка з рахунку в цінних паперах додається).

Постановою правління Національного банку України (надалі - НБУ) від 30 січня 2015 року №65/БТ ПАТ «Омега Банк» віднесено до категорії проблемних та запроваджено особливий режим контролю за діяльністю банку строком до 180 днів.

Постановою Правління Національного банку України від 02.03.2015 року № 152 Публічне акціонерне товариство «Омега Банк» було віднесено до категорії неплатоспроможних.

На підставі вищезазначеної постанови НБУ виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 № 52 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Омега Банк», згідно з яким з 03.03.2015 р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Омега Банк».

Наказом виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.03.2015 року уповноваженою особою на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «ОМЕГА БАНК» призначено ОСОБА_3.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про не обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про Національний банк України" від 20.05.1999р. № 679-XIV (надалі - Закон № 679-XIV), Національний банк України (далі - Національний банк) є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до Конституції України основною функцією Національного банку є забезпечення стабільності грошової одиниці України. Національний банк у межах своїх повноважень сприяє фінансовій стабільності, в тому числі стабільності банківської системи за умови, що це не перешкоджає досягненню цілі, визначеної у частині другій цієї статті (ст. 99 Конституції України, ч. ч. 1, 3 ст. 6 Закону № 679-XIV).

До інших функцій Національного банку статтею 7 Закону № 679-XIV, також віднесено: здійснення банківського регулювання та нагляд на індивідуальній та консолідованій основі (п. 8 ч. 1).

Відповідно до абзаців 4, 19 п. 1 ч. 1 статті 15 Закону № 679-XIV Правління Національного банку України приймає рішення: щодо банківського регулювання та нагляду; про застосування заходів впливу (санкцій) до банків та інших осіб, діяльність яких перевіряється Національним банком України відповідно до законів України "Про банки і банківську діяльність", "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні".

У відповідності до ст. 55 Закону № 679-XIV встановлено, Головна мета банківського регулювання і нагляду - безпека та фінансова стабільність банківської системи, захист інтересів вкладників і кредиторів. Національний банк здійснює функції банківського регулювання і нагляду на індивідуальній та консолідованій основі за діяльністю банків та банківських груп у межах та порядку, передбачених законодавством України. Національний банк здійснює постійний нагляд за дотриманням банками, їх підрозділами, афілійованими та спорідненими особами банків на території України та за кордоном, банківськими групами, представництвами та філіями іноземних банків в Україні, а також іншими юридичними та фізичними особами банківського законодавства, нормативно-правових актів Національного банку і економічних нормативів. Національний банк не здійснює перевірок і ревізій фінансово-господарської діяльності осіб, зазначених у цій статті.

Статтею 66 Закону України "Про банки і банківську діяльність" від 7 грудня 2000 року № 2121-III (надалі - Закон № 2121-III) закріплено, що Державне регулювання діяльності банків здійснюється Національним банком України у таких формах: I. Адміністративне регулювання: 1) реєстрація банків і ліцензування їх діяльності; 2) встановлення вимог та обмежень щодо діяльності банків; 3) застосування санкцій адміністративного чи фінансового характеру; 4) нагляд за діяльністю банків; 5) надання рекомендацій щодо діяльності банків. II. Індикативне регулювання: 1) встановлення обов'язкових економічних нормативів; 2) визначення норм обов'язкових резервів для банків; 3) встановлення норм відрахувань до резервів на покриття ризиків від активних банківських операцій; 4) визначення процентної політики; 5) рефінансування банків; 6) кореспондентських відносин; 7) управління золотовалютними резервами, включаючи валютні інтервенції; 8) операцій з цінними паперами на відкритому ринку; 9) імпорту та експорту капіталу.

Абзацами 12 та 25 ст. 15 Закону № 679-XIV встановлено, що Правління Національного банку приймає рішення: про застосування заходів впливу (санкцій) до банків та інших осіб, діяльність яких перевіряється Національним банком України відповідно до Законів України "Про банки і банківську діяльність", "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні"; про віднесення банку до категорії проблемних або неплатоспроможних.

З матеріалів справи вбачається, що Правлінням НБУ розглянуто 30.01.2015 року розглянуто пояснювальну записку Генерального департаменту банківського нагляду про необхідність віднесення ПАТ "ОМЕГА БАНК", а також доповідну записку Департаменту банківського нагляду від 29 січня 2015 року № В/47-308/4820, складену за результатами безвиїзного банківського нагляду за діяльністю ПАТ "ОМЕГА БАНК" (надалі - Пояснювальна записка № В/47-308/4820).

В Пояснювальній записці № В/47-308/4820 зазначено, що обсяг регулятивного капіталу банку зменшився з 211,5 млн. грн.. станом на 02.01.2014 р. до 150,0 млн. грн. станом на 27.01.2015 р. або на 29,1%; значення нормативу достатності (адекватності) регулятивного капіталу (Н2) зменшилося з 40,19% станом на 02.01.2014 до 24,66% станом на 21.01.2015; збиткова діяльність, а саме, станом на 01.01.2015 фінансовим результатом діяльності є збиток у сумі 32,5 млн. грн.; залишок коштів ПАТ «ОМЕГА БАНК» на кореспондентському рахунку в Національному банку України становив 0,05 млн. грн. або 0,01% від активів та зобов'язань.

Крім того, під час перевірки ПАТ "ОМЕГА БАНК" встановлено порушено вимоги банківського законодавства та нормативно-правових актів Національного банку України, а саме: Закону України "Про банки і банківську діяльність" у частині порушення починаючи з 13 вересня 2010 року вимоги статті 32 Закону про банки щодо перевищення розміру статутного капіталу (5 750,9 млн. грн.) над регулятивним капіталом (150,0 млн. грн.); пункту 4.1 Положення про порядок формування та зберігання обов'язкових резервів для банків України та філій іноземних банків в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 16 березня 2006 року №91 (зі змінами), у частині недотримання щоденного обсягу коштів на кореспондентському рахунку в Національному банку України (кількість порушень за жовтень - грудень 2014 року - 85).

Враховуючи наявність порушень, Правлінням НБУ зроблено висновки, що ПАТ "ОМЕГА БАНК" здійснює ризикову діяльності, наслідком чого стало погіршення показників його фінансового стану, та наявність загрози інтересам вкладників та інших кредиторів ПАТ "ОМЕГА БАНК" та потребу в посиленому контролі за діяльністю ПАТ "ОМЕГА БАНК" з метою уникнення можливості невиконання ним своїх зобов'язань перед вкладниками та іншими кредиторами.

Пунктом 12 ч. 1 ст. 73 Закону № 2121-III встановлено, що у разі порушення банками або іншими особами, які можуть бути об'єктом перевірки Національного банку України відповідно до цього Закону, банківського законодавства, нормативно-правових актів Національного банку України, його вимог, встановлених відповідно до статті 66 цього Закону, або здійснення ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, застосування іноземними державами або міждержавними об'єднаннями або міжнародними організаціями санкцій до банків чи власників істотної участі у банках, що становлять загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку та/або стабільності банківської системи, Національний банк України адекватно вчиненому порушенню або рівню такої загрози має право застосувати заходи впливу, до яких належать, у томі числі, віднесення банку до категорії проблемного або неплатоспроможного.

Розділом 3 Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17 серпня 2012 року N 346 затверджено (надалі - Положення № 346 в редакції станом на 02.03.2015 р.) встановлено, що заходи впливу, що застосовуються Національним банком до банків, мають бути адекватними конкретним порушенням, які ними були допущені. Вибір адекватних заходів впливу, які застосовуються до банків відповідно до банківського законодавства та цього Положення, має здійснюватися з урахуванням: характеру допущених банком порушень; причин, які зумовили виникнення виявлених порушень; загального фінансового стану банку; розміру можливих негативних наслідків для кредиторів і вкладників; інформації Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд гарантування) щодо порушення банками вимог, установлених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Закон про систему гарантування), результатів перевірки банків Фондом гарантування. Рішення про застосування заходу впливу до банку приймає Правління Національного банку, Комісія Національного банку України з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайта) платіжних систем (далі - Комісія Національного банку), Комісія з питань нагляду та регулювання діяльності банків при територіальному управлінні Національного банку (далі - Комісія Національного банку при територіальному управлінні) або уповноважена посадова особа Національного банку відповідно до цього Положення. Факт здійснення банком ризикової діяльності, що загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку (далі - ризикова діяльність), установлює Правління Національного банку або Комісія Національного банку.

Пунктом 13.1 глави 13 розділу II зазначеного Положення N 346 встановлено, що Національний банк приймає рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних у разі наявності хоча б однієї з підстав, передбачених банківським законодавством. Одноразове грубе або систематичне порушення банком законодавства у сфері готівкового обігу, запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, що створює загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, визначається в порядку, установленому цим Положенням. Одноразовим грубим порушенням банком законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, що створює загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, є порушення вимог Закону про банки [у частині запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом] та/або Закону про запобігання легалізації, яке призвело до вчинення або пов'язане з вчиненням з використанням банку злочину(ів), передбаченого(их) частинами другою, третьою статті 209, частиною третьою статті 258 5 Кримінального кодексу України, за який(і) власник істотної участі, контролер, керівник банку був засуджений на підставі обвинувального вироку суду, що набрав законної сили. Систематичним порушенням банком законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, що створює загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, є порушення банком однієї і тієї самої норми Закону про банки, Закону про запобігання легалізації, за які до банку більше чотирьох разів протягом року (до дня виявлення перевіркою банку з питань фінансового моніторингу та/або за результатами безвиїзного нагляду з питань фінансового моніторингу порушення відповідного закону) застосовувалися заходи впливу / санкції, а саме: незабезпечення банком виконання обов'язку щодо відмови клієнту в його обслуговуванні в установлених Законом про банки випадках і за наявності відкритих кримінальних проваджень щодо злочину(ів), передбаченого(их) частинами другою, третьою статті 209, частинами другою, третьою статті 2585 Кримінального кодексу України, стосовно банку, власника істотної участі (контролера) банку, (керівника) та/або клієнтів банку; незупинення банком фінансової операції, якщо її учасником або вигодоодержувачем за нею є особа, яку включено до переліку осіб, пов'язаних із здійсненням терористичної діяльності або щодо яких застосовано міжнародні санкції. Систематичним порушенням банком законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, що створює загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, також є встановлення факту здійснення банком ризикової діяльності та застосування Національним банком два і більше разів протягом чотирьох років, що передують установленню такого факту, до банку заходів впливу та/або санкцій за порушення цього законодавства. Днем виявлення порушення Закону про банки (в частині незабезпечення банком виконання обов'язку щодо відмови клієнту в його обслуговуванні в установлених Законом про банки випадках), Закону про запобігання легалізації є дата, зазначена в пункті 12.1 1 глави 12 розділу II цього Положення, та/або дата складання довідки про виїзну перевірку відокремленого підрозділу банку, якщо діяльність банку - юридичної особи не була об'єктом виїзної перевірки, та/або акта про результати безвиїзного нагляду з питань фінансового моніторингу.

У відповідності до ст. 75 Закону № 2121-III, Національний банк України зобов'язаний прийняти рішення про віднесення банку до категорії проблемних за умови його відповідності хоча б одному з таких критеріїв: 1) банк протягом звітного місяця допустив зменшення на 5 і більше відсотків: щоденного розміру регулятивного капіталу нижче встановленого нормативно-правовими актами Національного банку України мінімального розміру регулятивного капіталу - п'ять і більше разів та/або значення нормативу достатності (адекватності) регулятивного капіталу нижче встановленого нормативно-правовими актами Національного банку України нормативного значення цього нормативу - два і більше разів; 2) банк не виконав вимогу вкладника або іншого кредитора, строк якої настав п'ять і більше робочих днів тому, та/або встановлено факти невідображення в бухгалтерському обліку документів клієнтів банку, що не виконані банком у встановлений законодавством України строк; 3) системне порушення банком законодавства, що регулює питання запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму; 4) банк протягом звітного місяця допустив зменшення на 5 і більше відсотків значення хоча б одного з нормативів ліквідності нижче мінімальних нормативних значень, встановлених нормативно-правовими актами Національного банку України, що розраховуються: за щоденними розрахунками - п'ять і більше разів; щодекади - два і більше разів; 41) обсяг негативно класифікованих активів банку (крім санаційного) становить 40 відсотків і більше загальної суми активів, за якими має оцінюватися ризик та формуватися резерв згідно з нормативно-правовими актами Національного банку України; 5) банк не має ефективних та адекватних систем внутрішнього контролю та/або управління ризиками, що створює загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку; 6) систематичне подання та/або оприлюднення недостовірної інформації або звітності з метою приховування реального фінансового стану банку, у тому числі щодо операцій із пов'язаними з банком особами. Національний банк України має право віднести банк до категорії проблемних з інших підстав, визначених нормативно-правовими актами Національного банку України. Рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії проблемного є банківською таємницею. Проблемному банку забороняється використовувати для розрахунків прямі кореспондентські рахунки в національній та іноземній валюті. Проведення розрахунків здійснюється виключно через консолідований кореспондентський рахунок у Національному банку України. Ця норма не поширюється на операції щодо виконання зобов'язань у міжнародних та внутрішньодержавних платіжних системах і системах розрахунків та на операції з цінними паперами, що здійснюються згідно із законодавством. Проблемний банк у строк до 180 днів зобов'язаний привести свою діяльність у відповідність із вимогами законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України. Проблемний банк зобов'язаний у строк до семи днів повідомити Національний банк України про заходи, які він вживатиме з метою приведення своєї діяльності у відповідність із вимогами законодавства, та на вимогу Національного банку України повідомляти його про хід виконання цих заходів. Національний банк України протягом 180 днів з дня віднесення банку до категорії проблемних має право прийняти рішення про визнання діяльності банку такою, що відповідає законодавству, або про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. Національний банк України зобов'язаний не пізніше ніж через 180 днів з дня віднесення банку до категорії проблемних прийняти рішення про визнання діяльності банку такою, що відповідає законодавству, або про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

З аналізу матеріалів справи суд приходить до висновку, що у Правління НБУ були наявні всі підстави для прийняття Постанови від 30.01.2015 року №65/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Омега Банк» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку», оскільки під час перевірки було встановлено порушення, які спричинили погіршення показників фінансового стану Банку та наявність загрози інтересам вкладників та інших кредиторів ПАТ "ОМЕГА БАНК".

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача в частині щодо визнання протиправною та скасувати Постанову Правління Національного банку України від 30.01.2015 року №65/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Омега Банк» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку» є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що Правлінням НБУ розглянуто 02.03.2015 року пояснювальну записку Генерального департаменту банківського нагляду про необхідність віднесення ПАТ "ОМЕГА БАНК" до категорії неплатоспроможних та інформацію, викладену в доповідній записці Департаменту банківського нагляду від 02 березня 2015 року за № В/47-308/12522, складеній за результатами безвиїзного банківського нагляду за діяльністю ПАТ "ОМЕГА БАНК", Правління Національного банку України (надалі - Пояснювальна записка № В/47-308/12522).

В пояснювальній записці зазначено, що за результатами аналізу даних статистичної звітності ПАТ "ОМЕГА БАНК" установлено, що після віднесення Банку до категорії проблемних відбулося значне погіршення показників його діяльності, зокрема: станом на 27 лютого 2015 року регулятивний капітал ПАТ "ОМЕГА БАНК" зменшився до рівня, який нижче однієї третини від мінімально встановленого рівня, та становить "-" 28,2 млн. грн. за мінімального значення 120 млн. грн., установленого відповідно до пункту 2.2 глави 2 розділу II Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 28 серпня 2001 року № 368, зі змінами (далі - Інструкція № 368); збиткова діяльність (станом на 01 лютого 2015 року фінансовим результатом діяльності є збиток у сумі 4,3 млн. грн.).

Також, під час перевірки встановлено, що Банком мали місця порушення починаючи з 13 вересня 2010 року вимоги статті 32 Законів України "Про банки і банківську діяльність" щодо перевищення розміру статутного капіталу (5 750,9 млн. грн.) над регулятивним капіталом ("-"28,2млн.грн.); пункту 1 глави IV Положення про порядок формування та зберігання обов'язкових резервів банками України та філіями іноземних банків в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 11 грудня 2014 року № 806, за період утримання обов'язкових резервів з 01 січня 2015 року до 10 лютого 2015 року в частині недотримання: на кореспондентському рахунку в Національному банку України середньоарифметичної суми залишків коштів в період утримання в розмірі, який дорівнює або більший, ніж розрахована резервна база за період визначення (відхилення для звітного періоду резервування "-" 10 918,87 тис. грн.); щоденного обсягу коштів на кореспондентському рахунку в Національному банку України (кількість випадків недорезервування коштів за щоденними залишками становить 41).

Судом встановлено, що з січня 2015 року по березень 2015 року ПАТ "ОМЕГА БАНК" не були усунуті порушення та не було покращено фінансове становище щодо відновлення діяльності ПАТ "ОМЕГА БАНК", а отже, твердження Відповідача про те, що останнього були наявні всі підстави для віднесення ПАТ "ОМЕГА БАНК" до категорії неплатоспроможних на виконання вимог ст. 76 Законів України "Про банки і банківську діяльність" є обґрунтованим.

Відповідач також, зазначає, що значення регулятивного капіталу банку набуло від'ємного значення, а значення нормативу достатності (адекватності) регулятивного капіталу (Н2) становило 0%, що відповідно до глави 1 розділу IV Інструкції № 368 Норматив достатності (адекватності) регулятивного капіталу (Н2) відображає здатність банку своєчасно і в повному обсязі розрахуватися за своїми зобов'язаннями, що випливають із торговельних, кредитних або інших операцій грошового характеру. Чим вище значення показника достатності (адекватності) регулятивного капіталу, тим більша частка ризику, що її беруть на себе власники банку; і навпаки, чим нижче значення показника, тим більша частка ризику, що її приймають на себе кредитори/вкладники банку.

Таким чином, станом на 23.02.2015 року в діяльності ПАТ «ОМЕГА БАНК» виникнула ситуація за якої Національний банк України був зобов'язаний вживати активних рішучих дій на виконання приписів статті 55 Закону України "Про Національний банк України" та статті 67 Закону України "Про банки і банківську діяльність" в частині захисту інтересів вкладників та кредиторів ПАТ «ОМЕГА БАНК», що в свою чергу стало підставою для прийняття Постанови від 02.03.2015 р. №152 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Омега Банк» до категорії неплатоспроможних».

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 76 Закону № 2121-III, Національний банк України зобов'язаний прийняти - рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних у разі одноразового грубого або систематичного порушення банком законодавства у сфері готівкового обігу, запобігання га протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, що створює загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку.

Відповідно до вимог статті 73 Закону № 2121-III, саме Національний банк має право у разі порушення банками або іншими особами, які можуть бути об'єктом перевірки Національного банку України відповідно до цього Закону, банківського законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, нормативно-правових актів Національного банку України, його вимог, встановлених відповідно до статті 66 цього Закону, або здійснення ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, застосування іноземними державами або міждержавними об'єднаннями або міжнародними організаціями санкцій до банків чи власників істотної участі у банках, що становлять загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку та/або стабільності банківської системи, адекватно вчиненому порушенню або рівню такої загрози застосувати відповідні заходи впливу.

При цьому, вибір адекватних заходів впливу, які застосовуються до банків, має здійснюватися з урахуванням: характеру допущених банком порушень; причин, які зумовили виникнення виявлених порушень; загального фінансового стану банку; розміру можливих негативних наслідків для кредиторів і вкладників; інформації Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо порушення банками вимог, установлених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", результатів перевірки банків Фондом гарантування (пункт 3.2 глави 3 розділу І Положення № 346).

Враховуючи сукупність наведених норм законодавства, Суд приходить до висновку, що Національним банком України було прийнято Постанову НБУ від 02.03.2015 р. №152 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Омега Банк» до категорії неплатоспроможних» з урахуванням вказаних вище норм.

Окрім того, відповідно до статті 53 Закону України "Про Національний банк України" не допускається втручання органів державної влади та інших державних органів чи їх посадових та службових осіб, будь- яких юридичних чи фізичних осіб у виконання функцій і повноважень Національного банку, Ради Національного банку, Правління Національного банку чи службовців Національного банку інакше, як в межах, визначених Конституцією України та цим Законом.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача в частині щодо визнання протиправною та скасувати Постанову Правління Національного банку України від 02.03.2015 р. №152 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Омега Банк» до категорії неплатоспроможних» є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

З огляду на те, що постанова НБУ від 02.03.2015 р. №152 за висновком суду є правомірною, а рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.03.2015 №52 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Омега Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» є похідним, тобто прийнятим на підставі постанови НБУ, у Суду відсутні підстави для визнання даного рішення протиправним, а відтак, останнє не підлягає скасуванню.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням викладеного, суд приходить висновків про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 122, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя А.Б. Федорчук

Судді Є.В. Аблов

В.П. Шулежко