Справа № 810/2614/15
Суддя: Бужак Н.П.
Дата ухвалення: 2015-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/2614/15 Головуючий у 1-й інстанції: Лиска І.Г.
Суддя-доповідач: Бужак Н.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бужак Н.П,

суддів: Костюк Л.О., Твердохліб В.А.

за участю секретаря: Савін І.В.,

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 21 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України у Київській області про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні ді, -

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України у Київській області про визнання протиправними дій відповідача щодо стягнення 87, 15 грн. за послуги по оформленню та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон та вартість бланку паспорту громадянина України для виїзду за кордон -204 грн. та зобов'язати відповідача вчинити дії щодо повернення коштів у розмірі 291грн. 15 коп, як зайво отриманих.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 21 липня 2015 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби України у Київській області щодо стягнення з ОСОБА_2 87 грн. 15 коп. як плати за послуги щодо оформлення та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон та стягнення 204 грн. як плати за вартість бланку паспорта громадянина України для виїзду за кордон. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши осіб, що з»явились в судове засідання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на звернення позивача від 19.12.2014 року відповідачем була надана відповідь №3.2/1Д-598 від 17.01.2015 року, згідно якої для оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон окрім державного мита (170 грн.) передбачено оплату громадянами при оформленні паспорта для виїзду за кордон вартості платної послуги «оформлення та видача паспорта громадянина України для виїзду за кордон» (87, 15 грн.) та оплату вартості бланку: -з електронним чіпом (біометричний) -261 грн.; без електронного чіпа-204 грн. Зазначені вище платежі, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року №1098 «Про затвердження переліку платних послуг, які надаються підрозділами Міністерства внутрішніх справ та Державної міграційної служб» є обов'язковими при наданні зазначених послуг.

24 лютого 2015 року ОСОБА_2 з метою оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон звернулась до Головного управління Державної міграційної служби України в Київській області, подавши при цьому оригінал квитанції про сплату державного мита у розмірі 170 грн., а також квитанції про оплату адміністративної послуги по оформленню та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон в розмір 87 грн. 15 коп. та оплату 204 грн. за бланк паспорта.

Після отримання виготовленого паспорта громадянина України для виїзду за кордон позивачка, вважаючи протиправними вимоги відповідача щодо сплати коштів понад 170 грн., звернулась з даним позовом до суду.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачає право громадян України виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в'їхати в Україну. Документами, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є, зокрема, паспорт громадянина України для виїзду за кордон (стаття 2 Закону № 3857-ХІІ).

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 4 Закону № 3857-ХІІ оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон провадиться громадянам України, які постійно проживають в Україні і досягли 18-річного віку, - за особистим клопотанням про отримання паспорта або через своїх законних представників до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства. Порядок оформлення, видачі, обміну, повернення, вилучення, знищення, визнання недійсним паспорта громадянина України для виїзду за кордон визначається Кабінетом Міністрів України. Бланки паспорта громадянина України для виїзду за кордон виготовляються на замовлення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства.

Крім того, статтею 7 даного Закону закріплено, що правила оформлення і видачі паспортів, їх тимчасового затримання та вилучення визначаються відповідно до цього Закону Кабінетом Міністрів України і підлягають опублікуванню.

З метою реалізації наведеної норми Кабінетом Міністрів України 31.03.1995 р. було прийнято постанову № 231, якою затверджено Правила оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення (далі - Правила № 231).

Пунктом 10 Правил № 231 встановлено, що для оформлення паспорта у разі тимчасового виїзду за кордон подається: заява-анкета встановленого зразка; паспорт громадянина України, свідоцтво про народження (для осіб віком до 16 років) (після прийняття документів повертається); копія виданої податковим органом довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, крім осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомляють про це відповідні державні органи; дві фотокартки розміром 3,5 х 4,5 сантиметра; квитанція про сплату державного мита або документ, що підтверджує право на звільнення від його сплати.

Згідно зі статтею 1 Декрету Кабінету Міністрів України від 21.01.1993 р. № 7-93 «Про державне мито» (далі - Декрет №7-93) платниками державного мита на території України є фізичні та юридичні особи за вчинення в їхніх інтересах дій та видачу документів, що мають юридичне значення, уповноваженими на те органами.

Відповідно до пункту 6 статті 2 Декрету № 7-93 державне мито справляється за видачу нового зразка паспорта громадянина України (крім обміну нині діючого паспорта на паспорт нового зразка); за оформлення нового зразка паспорта громадянина України для поїздки за кордон; за видачу громадянам України закордонного паспорта на право виїзду за кордон або продовження строку його дії. Підпунктом "б" пункту 6 статті 3 Декрету № 7-93 встановлено, що ставка державного мита за видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон встановлюються в розмірі 10 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 170 грн.

Разом з тим, у пункті 27 розділу І Переліку платних послуг, які надаються підрозділами Міністерства внутрішніх справ та Державної міграційної служби, розмір плати за їх надання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2007 р. № 795 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 р. № 1098), визначено розмір плати за оформлення та видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон, що становить 87 грн. 15 коп.

Тобто, сплата встановленого Декретом № 7-93 державного мита покриває вартість витрат, пов'язаних із вчиненням відповідачем дій щодо видачі громадянам України паспорта на право виїзду за кордон, у тому числі й вартість бланка такого паспорта, вартість персоналізації.

Отже, вимога повторної оплати тих самих дій (послуг) на підставі іншого нормативно-правового акта є протиправною.

Норми Закону № 3857-XII, Правил, Декрету № 7-93 у вказаних правовідносинах є спеціальними та підлягають обов'язковому застосуванню.

При цьому, неправомірною є вимога відповідача стосовно сплати вартості бланка у розмірі 204 грн. у зв'язку з тим, що Порядок надання підрозділами Міністерства внутрішніх справ та Державної міграційної служби платних послуг, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 р. № 1098 (далі - Порядок № 1098), не встановлює розмір такого відшкодування. Не передбачено такого відшкодування Законом № 3857-XII та Правилами.

З аналізу наведеного вбачається, що умови, які є обов'язковими для виконання при оформленні та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон встановлюються виключно положеннями Закону № 3857-XII та Правилами.

Статтею 9 Закону № 5203-VІ визначено, що адміністративні послуги надаються суб'єктами надання адміністративних послуг безпосередньо, через центри надання адміністративних послуг та/або через Єдиний державний портал адміністративних послуг; фізична особа, у тому числі фізична особа-підприємець, має право на отримання адміністративної послуги незалежно від реєстрації її місця проживання чи місця перебування, крім випадків, установлених законом, заява на отримання адміністративної послуги подається в письмовій чи усній формі.

Відповідно до статті 11 Закону № 5203-VІ при наданні адміністративних послуг у випадках, передбачених законом, справляється плата (адміністративний збір). Розмір плати за надання адміністративної послуги (адміністративного збору) і порядок її справляння визначаються законом з урахуванням її соціального та економічного значення. Плата за надання адміністративної послуги (адміністративний збір) зараховується до державного або відповідного місцевого бюджету. Плата за надання адміністративної послуги (адміністративний збір) вноситься суб'єктом звернення одноразово за весь комплекс дій та рішень суб'єкта надання адміністративних послуг, необхідних для отримання адміністративної послуги (включаючи вартість бланків, експертиз, здійснюваних суб'єктом надання адміністративної послуги, отримання витягів з реєстрів тощо). Стягнення за надання адміністративних послуг будь-яких додаткових не передбачених законом платежів або вимагання сплати будь-яких додаткових коштів забороняється.

Частина друга статті 20 цього ж Закону визначає, що до набрання чинності законом, що визначає перелік адміністративних послуг та розміри плати за їх надання (адміністративні збори), плата за надання адміністративних послуг (адміністративний збір) при зверненні за отриманням платних адміністративних послуг сплачується у порядку і розмірах, встановлених законодавством.

Отже, положення Закону № 5203-VІ передбачають сплату адміністративної послуги одноразово за весь комплекс дій та рішень суб'єкта надання адміністративних послуг, необхідних для отримання адміністративної послуги (включаючи вартість бланків). Проте на даний час відповідний закон, що визначає перелік адміністративних послуг та розміри плати за їх надання (адміністративні збори) не прийнятий, а тому відповідна плата сплачується у порядку і розмірах, встановлених законодавством, а саме Декретом № 7-93, оскільки інші платежі спеціальними правовими актами, що регулюють правовідносини з оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, - Законом №3857-ХІІ та Правилами не передбачені.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком судді першої інстанції, що дії відповідача щодо стягнення з позивача 87 грн. 15 коп. як плати за послуги щодо оформлення та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон та стягнення 204 грн. як плати за вартість бланку паспорта громадянина України для виїзду за кордон є протиправними.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання відповідача вчинити дії щодо повернення зайво сплачених коштів в розмірі 291 грн. 15 коп. то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до Порядку повернення коштів помилково або надміру зарахованих до Державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.03.2013 р. № 787, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби України з відповідних бюджетних рахунків для зарахування, відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.

Як встановлено судом першої інстанції, позивачем не було надано суду доказів звернення до відповідача з заявою про повернення зайво отриманих грошових коштів у сумі 291 грн. 15 коп.

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на вірно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а тому підстав для її скасування не має.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на нове законодавство, що було прийнято після ухвалення Верховним Судом України рішень по аналогічним правовідносинам, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони не відповідають дійсним обставинам справи.

Наказ Міністерства Внутрішніх справ, Мінфіну України від 06.03.2015 року №239/302, зареєстрований в Міністерстві юстиції був 25.03.2015 року, тоді як паспорт позивачка отримала 24.03.2015 року, тобто правовідносини між сторонами виникли до набрання цим наказом чинності, що свідчить про неможливість його застосування у даній справі.

Крім того, відповідно до постанови КМ України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 7 травня 2014 р. № 152 та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» від 26.11.2014 № 682, Перелік постанов Кабінету Міністрів України, що втратили чинність: 1. Постанова Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 р. № 231 "Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення" втратила чинність з 1 квітня 2015 року.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно зі ст.ст. 198, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 41,160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України у Київській області залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 21 липня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя Бужак Н.П.

Судді Костюк Л.О.

Твердохліб В.А.

Головуючий суддя Бужак Н.П.

Судді: Твердохліб В.А.

Костюк Л.О.