Справа № 2а-2202/11/0970
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2015-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" листопада 2015 р. м. Київ К/800/68115/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: Вербицької О.В.

суддів: Маринчак Н.Є.

Олендера І.Я.

за участю секретаря: Іванова Д.О.

представників:

позивача: Олексин О.В.

відповідача: Кумко О.Д.

прокуратури: Гудименко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Калуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області

на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.08.2011 року

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.12.2014 року

у справі № 2а-2202/11/0970

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатнафтохім»

до Калуської об'єднаної державної податкової інспекції

про скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Карпатнафтохім» (далі по тексту - позивач, ТОВ «Карпатнафтохім») звернулось з позовом до Калуської об'єднаної державної податкової інспекції (далі по тексту - відповідач, ОДПІ) про скасування податкового повідомлення-рішення в частині зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в сумі 13 671 973 грн.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.08.2011 року адміністративний позов задоволено.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.12.2014 року апеляційну скаргу ОДПІ залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідач, не погоджуючись з вищевказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, оскаржив їх у касаційному порядку, просить скасувати з мотивів порушення норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, представників сторін та прокуратури, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, суд касаційної інстанції дійшов висновку щодо наступного.

Відповідно до частини 1, 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що ОДПІ проведено виїзну планову перевірку ТОВ «Карпатнафтохім» з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2009 року по 30.09.2010 року, за результатами якої складено акт від 11.03.2011 року № 265/23-02/33129683.

В акті перевірки зазначено порушення позивачем пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 3, підпунктів 5.5.2, 5.5.3 пункту 5.5 статті 5, пункту 6.1 статті 6, підпункту 8.6.1 пункту 8.6 статті 8, підпункту 11.2.1 пункту 11.2 статті 11 Закону України від 28.12.1994 року № 334/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств» щодо завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування з податку на прибуток в сумі 30 617 784,00 грн.; підпунктів 7.2.1, 7.2.3, 7.2.4, 7.2.6 пункту 7.2, підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4, підпункту 7.5.1 пункту 7.5, пункту 7.7 статті 7 Закону України від 03.04.1997 року № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість», в результаті чого завищено від'ємне значення в розмірі 12 667 237,00 грн.; пункту 1.8 статті 1, підпунктів 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» у зв'язку із завищенням сум бюджетного відшкодування в розмірі на 12 577 637,00 грн.; пункту 1.8 статті 1, підпунктів 7.2.1, 7.2.3, 7.2.4, 7.2.6 пункту 7.2, підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4, підпункту 7.5.1 пункту 7.5, підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті Закону України «Про податок на додану вартість» щодо зменшення залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду на суму 89 600,00 грн.; статті 2 Закону України від 23.09.1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» з підстав здійснення імпортних операцій з нерезидентами; пункту 6.3, підпункту 6.5.1 пункту 6.5 статті 6, пункту 8.1 статті 8, пункту 19.2 статті 19 Закону України від 22.05.2003 року № 889-IV «Про податок з доходів фізичних осіб» в результаті чого недоотримано та не перераховано до бюджету податок з доходів фізичних осіб в сумі 3 475,46 грн.

На підставі висновків, що викладені в акті перевірки ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення від 28.03.2011 року № 000602302/0, яким ТОВ «Карпатнафтохім» зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в сумі 30 617 784,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Карпатнафтохім» оскаржує вищевказане податкове повідомлення-рішення в частині амортизації основних засобів в сумі 3 352 617,00 грн., нікчемності договорів підряду укладених між позивачем та ПП «Партнер-Буд» в сумі 1 137 096,00 грн. та неврахування товариством висновків попередніх перевірок при формуванні даних податкового обліку в сумі 9 182 224,00 грн.

Оцінюючи обґрунтованість рішень судів першої та апеляційної інстанцій щодо відображення в деклараціях з податку на прибуток амортизації основних фондів, колегія суддів вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту 8.3.1, підпункту 8.3.9 пункту 8.3 статті 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» сума амортизаційних відрахувань звітного періоду визначається як сума амортизаційних відрахувань, нарахованих для кожного із календарних кварталів, що входять до такого звітного періоду. Сума амортизаційних відрахувань кварталу, щодо якого проводяться розрахунки (розрахунковий квартал), визначаються шляхом застосування норм амортизації, визначених пунктом 8.6 цієї статті до балансової вартості груп основних фондів на початок такого розрахункового періоду.

Пунктом 1 розділу II «Перехідні положення» Закону України від 01.07.2004 року № 1957 «Про внесення змін до Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» вказано, що норми амортизаційних відрахувань, зазначені у статті 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», для основних фондів груп 1, 2 і 3, застосовуються щодо витрат, понесених (нарахованих) платником податку після 1 січня 2004 року у звязку з придбанням або спорудженням нових основних фондів груп 1, 2 і 3, а також витрат на поліпшення таких нових основних фондів. Амортизація витрат, понесених (нарахованих) платником податку у зв'язку з придбанням, спорудженням та поліпшенням основних фондів груп 1, 2 і 3 до 1 січня 2004 року, здійснюється за нормами амортизації, що діяли до 1 січня 2004 року». До 01.01.2004 року підпунктом 8.6.1 пункту 8.6 статті 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» норми амортизації встановлювалися у відсотках до балансової вартості кожної з груп основних фондів на початок звітного (податкового) періоду в наступних розмірах в розрахунку на податковий квартал: група 1 - 1,25 відсотка; група 2 - 6,25 відсотка; група 3-3,75 відсотка; група 4-15 відсотків.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, позивачем 28.02.2005 року придбано основні фонди, що підтверджується актом приймання-передачі та застосовано норми амортизації 2 відсотки до балансової вартості 1 групи, 10 відсотків до балансової вартості 2 групи та 6 відсотків до балансової вартості 3 групи на підставі пункту 1 розділу II Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Тобто, у разі придбання основних фондів після 01.01.2004 року такі фонди є новими для платника, незалежно від строку попередньої експлуатації таких фондів.

Таким чином, слід погодитися з висновками попередніх судових інстанцій про те, що понесені після 01.01.2004 року витрати на придбання (поліпшення) основних фондів, які не експлуатувалися, можуть амортизуватися за новими нормами амортизації незалежно від того, чи були такі основні фонди в експлуатації у інших осіб.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що саме за вищевказаних обставин справи, суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано скасували спірне податкове рішення в частині 3 352 617,00 грн.

Надаючи оцінку висновкам судів попередніх інстанцій щодо податкового повідомлення рішення від 28.03.2011 року № 000602302/0 в частині нікчемності договорів підряду укладених між позивачем та ПП «Партнер-Буд» та неврахування товариством висновків попередніх перевірок при формуванні даних податкового обліку в сумі 10 319 356,00 грн., колегія суддів їх вважає передчасними, виходячи з наступного.

Пунктом 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» визначено валові витрати виробництва та обігу, як суму будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 вищевказаного Закону до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.8 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» встановлено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Згідно з підпунктом 11.2.1 пункту 11.2 статті 11 зазначеного Закону, встановлено, що датою збільшення валових витрат виробництва (обігу) вважається дата, що припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата списання коштів із банківських рахунків платника податку на оплату товарів (робіт, послуг), а в разі їх придбання за готівку - день їх видачі з каси платника податку; або дата оприбуткування платником податку товарів, а для робіт (послуг) дата фактичного отримання платником податку результатів робіт (послуг).

Статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, валові витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку платника податків.

За змістом частин 4, 5 статті 11 КАС України суд повинен: визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів до своєчасного їх подання.

Предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить установити при ухваленні судового рішення.

Відтак, для правильного вирішення спору судам необхідно з'ясувати характер та зміст операцій, які стали підставою для виникнення у позивача права на формування даних податкового обліку; дослідити всі первинні документи; встановити, за яких обставин і в який спосіб налагоджено господарські зв'язки між позивачем та його контрагентом, перевірити наявність у товариства ділової мети під час здійснення відповідних господарських операцій, встановити, чи набрала постанова Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.01.2010 року законної сили, якою відмовлено у задоволенні позову про скасування податкового повідомлення-рішення від 17.07.2009 року № /0, яке стало підставою для донарахування позивачу податкових зобов'язань.

Також, необхідно дослідити правомірність формування позивачем валових витрат, з урахуванням обставин зазначених в спірному податковому повідомленні-рішенні та акту перевірки від 11.03.2011 року № 265/23-02/33129683.

Слід зазначити, що в матеріалах даної справи наявний лише витяг з акту перевірки від 11.03.2011 року № 265/23-02/33129, де відсутні аркуші справи що стосується вищевказаних порушень.

Отже, колегія суду приходить до висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій не розглянули належним чином докази, що містяться в матеріалах справи та не витребували відповідні докази, не надали належну оцінку обставинам справи, порушили та невірно застосували норми матеріального права під час розгляду справи.

Викладене свідчить про порушення судом вимог статті 159 КАС України, якою передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а обґрунтованим - рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Касаційна ж інстанція згідно з частиною 2 статті 220 КАС України не може досліджувати докази, встановлювати або визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що на підставі частини 2 статті 227 КАС України рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню в частині, як такі, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а справа підлягає направленню на новий розгляд для достовірного з'ясування та правильного вирішення спору по суті.

Під час нового судового розгляду справи судам необхідно врахувати викладене, повно та об'єктивно дослідити обставини справи, дати їм належну юридичну оцінку, в залежності від встановленого, правильно застосувати до спірних правовідносин норми матеріального права та ухвалити обґрунтоване рішення.

Відповідно до вищевикладеного, касаційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 210, 214-215, 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу Калуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області задовольнити частково.

Скасувати постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.08.2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.12.2014 року в частині задоволення позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення від 28.03.2011 року № 000602302/0 в сумі 12 407 905,00 грн. з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.08.2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.12.2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, установленому статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Вербицька
Судді Н.Є. Маринчак
І.Я. Олендер