Справа № 725/1361/15-а
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2015-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 725/1361/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Стоцька Л.А.

Суддя-доповідач: Залімський І. Г.

10 листопада 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Смілянця Е. С. Сушка О.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м.Чернівцях на постанову Першотравневого районного суду міста Чернівці від 07 вересня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в м.Чернівцях про визнання дій неправомірними та зобов'язання призначити пенсію,

В С Т А Н О В И В :

В березні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до Першотравневого районного суду міста Чернівці з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м.Чернівці про визнання дій неправомірними та зобов'язання призначити пенсію.

Постановою Першотравневого районного суду міста Чернівці від 07 вересня 2015 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову Першотравневого районного суду міста Чернівці від 07 вересня 2015 року скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з'ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованої постанови.

Сторони у справі повноважних представників у судове засідання не направили, хоча повідомлялись про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 та є громадянкою України, однак постійно проживає на території Сполучених штатів Америки.

Згідно копії трудової книжки, страховий стаж позивача складає понад 20 років.

12.02.2015 року представник позивача звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії на загальних підставах.

Листом від 16.02.2015 року №33/М/11 Управлінням Пенсійного фонду України в м.Чернівцях в призначенні пенсії ОСОБА_2 було відмовлено та повідомлено, що громадянам України, які отримали дозвіл на постійне місце проживання до держав, з якими не укладено міжнародних договорів в галузі пенсійного забезпечення, пенсія в Україні не призначається.

Позивач вважає вказану відмову протиправною, а тому звернувся до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є громадянкою України, досягла пенсійного віку та має необхідний страховий стаж, а тому остання має право на соціальний захист держави Україна.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших, випадках передбачених законом.

Положеннями ч.1-2 ст.24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно ст.2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставами для їх обмеження.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне страхування», право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом; особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" ( 1788-12 ) (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України "Про пенсійне забезпечення" - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей.

У відповідності до вимог ч.1 ст.26 Закону право на призначення пенсій за віком мають право особи після досягнення віку 60 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно до ст.45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Згідно матеріалів справи позивач досягла пенсійного віку та має страховий стаж, достатній для призначення пенсії.

Посилання відповідача на те, що громадянам України, які отримали дозвіл на постійне проживання до держав, з якими не укладено міжнародних договорів в галузі пенсійного забезпечення, пенсія в Україні не призначається, колегія суддів не враховує.

Так, згідно положень статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Водночас, рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року N 25-рп/2009 положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов'язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України, визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Згідно ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, починаючи з 07 жовтня 2009 року зазначені положення статей 49 та 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» втратили чинність, а тому виплата пенсії повинна проводитися в будь-якому разі, незалежно від місця проживання пенсіонера.

Доводи відповідача, що рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року N 25-рп/2009 поширюється виключно на осіб, які виїхали на постійне місце проживання за кордон після 07 жовтня 2009 року, колегія суддів вважає помилковими, адже вказане рішення Конституційного Суду України не містить таких вказівок.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 198 та статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Крім того, ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2015 року відстрочено відповідачу сплату судового збору за подання вказаної апеляційної скарги до прийняття рішення за результатами апеляційного розгляду даної справи.

Відповідно до ст.88 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо оплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами сплачується судовий збір в розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

За подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру який подано фізичною особою сплачується судовий збір в сумі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати (ч.2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір").

Так, Законом України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" мінімальна заробітна плата станом на 01.01.2015 року визначена у розмірі 1218 грн.

Враховуючи, що позовна заява містить вимогу немайнового характеру, наявні підстави для стягнення з відповідача судового збору, який підлягав сплаті при поданні апеляційної скарги, в сумі 535,92 грн.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м.Чернівцях залишити без задоволення, а постанову Першотравневого районного суду міста Чернівці від 07 вересня 2015 року - без змін.

Стягнути з управління Пенсійного фонду України в м.Чернівцях () за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Державного бюджету України судовий збір в розмірі 535,92 гривень за реквізитами: отримувач: УДКСУ м. Вінниці 22030001, , банк: ГУ ДКCУ у Вінницькій області, МФО: 802015, № 1002, "Судовий збір (Державна судова адміністрація, 050)" за подання апеляційної скарги до Вінницького апеляційного адміністративного суду.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Смілянець Е. С.

Сушко О.О.