Справа № 809/4027/15
Суддя: Григорук О.Б.
Дата ухвалення: 2015-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" жовтня 2015 р. Справа № 809/4027/15

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Григорука О.Б.

при секретарі Пиріг Х.І.

за участю: представника позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом:

Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма "Варто"

до відповідача: Державної податкової інспекції у Снятинському районі Головного управління ДФС в Івано-Франківській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № №, НОМЕР_1, НОМЕР_2 від 03.06.2015 та № від 07.09.2015,-

ВСТАНОВИВ:

ТОВ Виробничо-комерційна фірма «Варто» звернулась до суду із адміністративним позовом до ДПІ в Снятинському районі ГУ ДВС України в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №№, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_1, НОМЕР_2 від 03.06.2015.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач, за наслідками проведеної перевірки, в порушення положень Податкового кодексу України помилково дійшов висновку щодо заниження сум податку на додану вартість, який підлягає нарахуванню та спрямовується на спеціальний рахунок сільськогосподарського підприємства в сумі 1154991,00 грн., щодо завищення сум залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування зараховується до складу податкового кредиту за грудень 2014 року на суму 82548,00 грн., без врахування факту реальності здійснення операцій та наявності первинних документів, які їх підтверджують. Також вважає, що висновки податкового органу про заниження плати за користування надрами в сумі 16781,00 грн. та про збільшення суми грошового зобовязання з плати за користування надрами для видобування корисних копалин на суму 20976,00 грн. та визначення штрафних санкцій на підставі п. 119.2 ст. 192 Податкового кодексу України з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати в сумі 510, 00 грн., є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах закону.

Таким чином, вважає, що податкові повідомлення, які прийняті за результатами перевірки є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Протягом розгляду справи позивачем неодноразово збільшувались та уточнювались позовні вимоги. У відповідності до заяви від 29.10.2015 представником позивача визначено позовні вимоги, які розглядаються судом (т. 5, а. с. 170, 171), а саме просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №№, НОМЕР_2, НОМЕР_5 від 03.06.2015, № від 07.09.2015.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з мотивів зазначених в позовній заяві, суду пояснила, що господарські операції між позивачем та контрагентами ТОВ «Експансія», ТОВ «Амбасадор Агро», ПП «Приват Агро», фізичною особою підприємцем ОСОБА_3, фізичною особою підприємцем ОСОБА_4 фактично мали місце, контрагентами поставлено товарно-матеріальні цінності та надано послуги, які використовуються позивачем для здійснення своєї господарської діяльності, та за які здійснено розрахунок з контрагентами.

Відповідач позовні вимоги не визнав, його представником суду надано письмове заперечення проти заявлених вимог (т. 5, а. с 55-65), мотивоване тим, господарська діяльність позивача щодо придбання послуг у ТОВ «Експансія» була направлена не на отримання доходу, а на безпідставне формування витрат на збут з метою завищення податкового кредиту з податку на додану вартість, інші контрагенти позивача на час проведення перевірки або відсутні за своїм місцезнаходженням, або надали неналежно оформлені первинні документи, в тому числі товарно-транспортні накладні на доставку товару позивачу, у контрагентів відсутні виробничі потужності та транспортні засоби, а тому обліковані ним господарські операції не спрямовані на реальне настання наслідків. В звязку з цим в задоволенні адміністративного позову просив відмовити.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, дослідивши докази, суд встановив наступне.

ТОВ «Виробничо-комерційна фірма «Варто» зареєстроване як юридична особа 31.03.2008 та взято на податковий облік ДПІ у Снятинському районі.

У періоді, що перевірявся позивач був зареєстрований платником податку на додану вартість згідно свідоцтва про реєстрацію платника ПДВ від 16.11.2012 №200083343, з 01.01.2009 року зареєстрований як субєкт спеціального режиму оподаткування, що висвітлено в акті перевірки (т. 1, а. с. 39) та не заперечується сторонами.

В період з 24.03.2015 по 07.05.2015 відповідачем проведена планова виїзна документальна перевірка ТОВ «Виробничо-комерційна компанія «Варто» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2014, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012. по 31.12.2014.

За наслідками проведеної перевірки відповідачем 15 травня 2015 року складено акт №91/22/30895651 (т. І, а. с. 37-136).

Згідно висновків перевірки відповідач встановив серед інших порушення позивачем:

- п. 185.1 ст. 185, , п.187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 189.1 ст. 189, п. 198.5 (г) ст. 198, п.п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 та п.п. 201.1, 201.4, п. 201.7 ст. 201, пп. 209.15.1 п. 209.15 ст. 209 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму податку на додану вартість, що підлягає нарахуванню та спрямовується на спеціальний рахунок сільськогосподарського підприємства в сумі 1154881,00 грн.; завищено залишок від»ємного значення ПДВ за грудень 2014 року на суму 82548,00 грн.;

- пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14, п. 51.1 ст. 51, пп. «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України та наказу ДПА України від 21.01.2014 №49 «Про затвердження форми Податкового розрахунку сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь платників податків і сум утриманого з них податку (форма 1-ДФ)».

За результатами перевірки, на підставі вищезгаданого акту податковим органом прийнято податкові повідомлення рішення: № від 03.06.2015, яким зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість на суму 82548,00 грн.; № НОМЕР_2 від 03.06.2015, яким нараховано суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на суму 1443739,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; № від 03.06.2015, яким нараховано позивачу грошове зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами на суму 510,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями. Також відповідачем за результатами розгляду скарги позивача, яка подана в адміністративному порядку до податкового органу вищого рівня прийнято податкове повідомлення-рішення № від 07.09.2015, яким позивачу визначено грошове зобовязання з податку на додану вартість на суму 1443739,00 грн., в тому числі за основним платежем на суму 1154991,00 грн. та 288748,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, з тих же підстав, що і податкове повідомлення рішення № НОМЕР_2 від 03.06.2015, яке відповідач вважає відкликаним.

Вказані податкові повідомлення рішення згідно заяви про зменшення позовних вимог від 29.10.2015 позивач просить визнати протиправними та скасувати.

Досліджуючи фактичність проведених господарських операцій та їх звязок з господарською діяльністю позивача, формування витрат та визначення податкового кредиту з податку на додану вартість судом встановлено наступне.

Щодо господарських операцій із контрагентом ТОВ «Експансія» слід зазначити наступне.

01.01.2012 між ТОВ ВКФ «Варто» та ТОВ «Експансія» укладено договір про надання послуг мерчандайзингу №1805, згідно умов якого останній зобовязувався надати сукупність послуг щодо розміщення продукції на торгівельному обладнанні (полицях, стендах), безпосередньо в торгівельних залах у торгівельній мережі, місцях продажу; здійснення контролю за зовнішнім виглядом та терміном реалізації продукції; розташування продукції лицьовою стороною до покупця, поповнення полок товаром, розміщення цінників тощо, з метою збільшення обємів продажу продукції.

Як встановлено судом на виконання умов договору ТОВ «Експансія» надано позивачу послуги передбачені договором, що підтверджується актами виконаних робіт та виписаними податковими накладними (т.1, а. с. 150-179), за надані послуги позивачем здійснено оплату, що не заперечується сторонами та підтверджується актом перевірки та карткою рахунку (т. 1, а. с. 180-183). Також на підтвердження виконання зобовязань за договором суду надано щомісячну інформацію щодо погодження сторонами місць розміщення продукції на торгівельному обладнанні (полицях, стендах) в торгівельних залах ТОВ «Експансія» (т.1, а. с. 184-250, т. 2, а. с. 1-53).

Надаючи оцінку правомірності віднесення позивачем до податкового кредиту сплачених сум податку на додану вартість у ціні наданих послуг придбаних у ТОВ «Експансія» з організації просування товарів (торгової марки) та послуг мерчандайзингу суд враховує наявні у позивача акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), які містять всі обов'язкові реквізити первинного документа, а також необхідну для цілей оподаткування інформацію про зміст наданих послуг та їх вартість.

При цьому, доводи податкового органу про відсутність зв'язку придбаних у ТОВ «Експансія» послуг з господарською діяльністю позивача є необґрунтованими, оскільки спірні послуги фактично спрямовані на забезпечення ефективного збуту товарів, що реалізуються ТОВ «ВКФ «Варто» у торгівельних мережах контрагента, шляхом їх популяризації серед споживачів та стимулювання споживчого попиту, що і обумовлює господарський характер цих послуг для товариства, який реалізовує продукцію власного виробництва.

Також є безпідставними посилання відповідача на те, що відповідні операції з просування товару здійснюються покупцем стосовно товарів, право власності на які вже перейшло до ТОВ «Експансія», не спростовує їх економічну цінність саме для позивача. Оскільки, хоч діяльність з просування товарів у торгівельних мережах контрагента передбачає і економічний інтерес контрагента у зростанні торгового обороту, однак просування певного, конкретного товару має переважне економічне значення саме для його постачальника (виробника).

За таких обставин доводи відповідача щодо відсутності звязку господарських операцій позивача та ТОВ «Експансія» із господарською діяльністю позивача не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та не можуть бути підставою для позбавлення позивача права на віднесення до податкового кредиту сум податку на додану вартість сплачених у вартості наданих послуг.

Щодо господарських операцій із ТОВ «Амбасадор Агро», ПП «Приват Агро», фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 судом встановлено наступне.

Згідно договорів купівлі-продажу №27/08/13 від 27.08.2013, №10/09/13 від 10.09.2013 (т. 2, а. с. 129-132), договору від 10.01.2012 №10/01-02 (т. 2, а. с. 229-249), договору купівлі-продажу №14/02/13 від 14.02.2013 (т. 2, а. с. 54-56) ТОВ «Амбасадор Агро», ПП «Приват Агро» та ФОП ОСОБА_3О поставлено позивачу сільськогосподарську продукцію шрот соняшниковий та кукурудзу протягом січня 2013 року грудень 2014 року.

Здійснення операцій підтверджується наданою суду первинною документацією, зокрема, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, посвідченнями про якість продукції, деклараціями виробника, звітами про обіг номенклатури (т. 2, а. с. 133-206; т. 2, а. с. 210, т. 2, а. с. 250, т. 3 а. с. 1-54, т.2, а. с. 57-96), а вказані документи були представлені до перевірки.

Також здійснення операцій та правильність формування податкового кредиту по взаємовідносинам із ПП «Приват Агро» підтверджено довідкою ДПІ в Снятинському районі від 21.03.2014 №11/22/30895651 (т. 3, а. с. 55-60).

Статтею 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні визначено, що первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобовязань, власному капіталі підприємства.

Частиною 1 статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Сплачені в ціні товару (послуг) суми податку на додану вартість для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Заперечуючи фактичне здійснення господарських операцій позивачем із ТОВ «Амбасадор Агро» податковий орган посилається на невідповідність первинних документів, які представлені до перевірки, а також на акт перевірки складений Білоцерківською оДПІ ГУ Міндоходів в Київській області №2704/10-02-22-01/37800058/85 від 05.09.2014 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Амбасадор Агро» з питань дотримання податкового законодавства по взаємовідносинах із ТОВ «Праймгруп» за період з 01.07.2013 по 31.08.2013, з ТОВ «Торгова компанія «Прайм» за період з 01.08.2013 по 31.08.2013, з ТОВ «Юніфокс» за період з 01.08.2013 по 31.08.2013, з ФГ Куценко за період з 01.02.2014 по 31.03.2014. Згідно вказаного акту перевірки податковий орган дійшов висновку, що при здійсненні господарської діяльності контрагентом позивача встановлено обставини, які на думку податкового органу свідчать про надання податкової вигоди юридичним особам та встановлено відсутність обєктів оподаткування по операціях з придбання товарів (послуг).

Аналогічні порушення, із посиланнями на акт перевірки ДПІ в Красногвардійському районі м. Дніпропетровська №651/222/36640515 від 28.08.2013 щодо ПП «Приват Агро» та акти ДПІ в Святошинському районі м. Києва, зокрема №90/535/26-57-17-01-22/НОМЕР_6 від 14.08.2013 (т. 5 а.с. 106-123), стали підставою для покладення негативних наслідків на позивача за результатами аналізу господарських операцій із ПП «Приват Агро» та ФОП ОСОБА_3

При цьому, суд зазначає, що податковим органом не обґрунтовано, яким чином обставини, про які зазначено у вказаних актах перевірки стосуються господарських операцій позивача із контрагентами ТОВ «Амбасадор Агро», ПП «Приват Агро», ФОП ОСОБА_3 та не доведено причинно-наслідкового звязку порушень встановлених у вказаних актах, допущених третіми особами, та відповідальністю, яку податковий орган покладає на ТОВ «ВКФ «Варто».

Також з приводу вказаних актів слід зазначити, що господарські операції згідно договорів купівлі-продажу №27/08/13 від 27.08.2013, №10/09/13 від 10.09.2013, договору від 10.01.2012 №10/01-02, договору купівлі-продажу №14/02/13 від 14.02.2013 не були предметом дослідження перевірок Білоцерківською оДПІ ГУ Міндоходів в Київській області, ДПІ в Красногвардійському районі м. Дніпропетровська, ДПІ в Святошинському районі м. Києва, а порушення виявлені податковим органом за умов їх доведення у встановленому законом порядку, є підставою для притягнення до відповідальності контрагентів та третіх осіб, які їх допустили і не можуть тягти негативні наслідки для позивача, оскільки такі дії перебувають поза межами впливу позивача.

При цьому, податковим органом не спростовано факт постачання позивачу від ТОВ «Амбасадор Агро», ПП «Приват Агро» та ФОП ОСОБА_3 сільськогосподарської продукції, яка використана позивачем у господарській діяльності, що підтверджується актами про використання сировини та виготовлення комбікормів, які містяться в матеріалах справи та звітами про обіг номенклатури (т. 2, а. с. 210, т. 3 а. с. 63, т. 4, а. с. 250, т. 5 а. с. 1-38), а висновки відповідача ґрунтуються на припущеннях та не доведені документально.

За таких обставин, слід зазначити, що відповідачем не спростовано факту здійснення господарських операцій позивача із вказаними контрагентами, а висновки, які містяться в акті перевірки не ґрунтуються на вимогах закону.

Щодо господарських операцій позивача із фізичною особою підприємцем ОСОБА_4 слід зазначити наступне.

Згідно договору поставки обладнання №07/06-01 від 07 червня 2012 року ФОП ОСОБА_4 поставлено позивачу обладнання для виробництва комбікормів (т. 3, а. с. 64-68).

Факт здійснення поставки підтверджено позивачем наданими первинними документами, зокрема, видатковими накладними, належним чином складеними податковими накладними (т. 3, а. с. 69-121). Здійснення оплати за поставлене обладнання встановлено податковим органом та висвітлено в акті перевірки. Крім цього в матеріалах справи міститься картка рахунку, що підтверджує здійснення оплати позивачем (т. 3. а.с. 146-156) Також слід зазначити, що податковим органом здійснювалось дослідження господарських операцій між ТОВ «ВКФ «Варто» та ФОП ОСОБА_4 та не встановлено порушень з боку позивача та його контрагента, що підтверджується довідкою від 25.03.2014 №13/22/30895651 (т. 3, а. с 122-132).

Також факт одержання обладнання підтверджується наявними в матеріалах справи додатковими доказами, а саме акти приймання передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів та акти списання товарно-матеріальних цінностей, в звязку з їх використанням в господарській діяльності (т. 3 а. с. 157-178).

За таких обставин доводи відповідача не спростовують факт здійснення господарських операцій між позивачем та ФОП ОСОБА_4

Щодо тверджень відповідача про невідповідність товарно-транспортних накладних наданих для перевірки.

В судовому засіданні представники відповідача посилались на неможливість встановити чи товар постачався саме ТОВ «Амбасадор Агро», ПП «Приват Агро», ФОП ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_4, оскільки податковим органом встановлено невідповідність складених товарно-транспортних накладних представлених до перевірки.

Посилання відповідача в акті перевірки та під час судового розгляду на невідповідність копій товарно-транспортних накладних, згідно яких відбувалось доставка товару, свідчать про неналежне оформлення таких накладних особою, що їх склала, а також про можливу недостовірність даних внесених до них. Однак, слід зауважити, що згідно змісту вказаних товарно-транспортних накладних, які містяться в матеріалах справи, позивач жодних дій щодо їх складання чи їх використання не вчиняв, оскільки вантажовідправником та перевізником товару у них визначено контрагентів позивача.

В матеріалах справи містяться належним чином оформлені видаткові накладні, які були представлені особам, які здійснювали перевірку. Видаткова накладна - це первинний бухгалтерський документ, за допомогою якого субєкт господарської діяльності може здійснити реалізацію готової продукції та товарів, матеріалів та основних засобів, відвантажити товари на комісію та надати послуги, складення якого передбачено статтею 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.

Як наслідок, наявність у позивача видаткових накладних на поставлений товар є документальним підтвердженням відвантаження позивачу постачальниками придбаних матеріальних цінностей. Наявність видаткових накладних, в сукупності з іншими дослідженими доказами підтверджує факти поставок товарів позивачу. Крім того, обовязок оформлення товарно-транспортної накладної покладено на постачальника вантажу (перевізника), а не на одержувача товару, яким є позивач.

Також в усіх випадках представники відповідача посилались на неможливість встановити чи вказаний товар постачався саме контрагентами позивача. Заперечуючи факт здійснення поставки контрагентами позивача згідно укладених договорів, відповідачем не надано доказів, які б спростовували чи ставили під сумнів доводи позивача про поставку вказаного товару контрагентами або доказів постачання вказаного товару іншими особами.

При цьому, слід зазначити, що з врахуванням принципу презумпції добросовісності платника податків, податковим органом не надано доказів, які б спростували дійсність чи повноту наданої платником податків звітності, а висновки податкового органу, які стали підставою для винесення спірних податкових повідомлень-рішень № від 07.09.2015 (в частині, яка оскаржується позивачем) та № НОМЕР_2 від 03.06.2015, будуються на припущеннях і не підтверджуються належними та допустимим доказами.

Слід зазначити, що усі вищезазначені контрагенти позивача станом на момент здійснення господарських операцій із позивачем були зареєстровані платниками податку на додану вартість, що підтверджується витребуваною судом інформацією (т. 5, а. с. 163) та наділені правом виписувати податкові накладні, на підставі яких позивачем сформовано податковий кредит.

Підпунктом 14.1.181 п.14.1. ст.14 Податкового кодексу України визначено, що податковим кредитом є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобовязання звітного(податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

У відповідності до приписів п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулась раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п.198.6 вищевказаної норми Податкового кодексу України не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними або оформленні з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Також слід зазначити, що є обґрунтованими доводи позивача про безпідставність виключення із податкового кредиту позивача сум сплачених за господарськими операціями із ТОВ «Роднічок», оскільки податковим органом не враховано, що вказані операції та формування податкового кредиту мали місце у січні 2012 - липень 2012, тобто, в період понад 1095 днів, який передував проведенню перевірки та визначенню грошових зобовязань. Таким чином, відповідачем пропущено встановлений п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України строк давності для їх нарахування в сумі 1999,00 грн., в тому числі 1599,00 грн. за основним платежем та 400,00 грн. за штрафними санкціями.

Таким чином, оскільки необхідні первинні документи в позивача наявні та були представлені для перевірки, а отже відсутні підстави для зменшення відємного значення суми податку на додану вартість на суму 82548,00 грн. згідно податкового повідомлення рішення № від 03.06.2015 та визначення грошового зобовязання з податку на додану вартість згідно податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 03.06.2015 на суму 1443739,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями та згідно податкового повідомлення-рішення № від 07.09.2015, в межах визначення позивачу грошового зобовязання з податку на додану вартість на суму 1433499,00 грн., в тому числі за основним платежем на суму 1146799,00 грн. та 286700,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Щодо тверджень відповідача про відсутність правових підстав для скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 03.06.2015 на суму 1443739,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, оскільки вказане податкове повідомлення рішення вважається відкликаним, за результатами розгляду скарги платника податків та прийняття податкового повідомлення рішення № від 07.09.2015, яким визначено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість в сумі 1443739,00 грн., в тому числі за основним платежем на суму 1154991,00 грн. та 288748,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, слід зазначити наступне.

Згідно рішення про результати розгляду скарги від 21.08.2015 №1264/10/09-19-10-01-14 Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області скасовано податкове повідомлення-рішення № від 03.06.2015 в частині застосованої у відповідності до п. 123.2 ст. 123 Податкового кодексу України штрафної (фінансової) санкції в розмірі 1154991,00 грн. та збільшено зазначене податкове повідомлення рішення за основним платежем на 1154991,00 грн. (т. 3, а. с. 197-205).

Таким чином, за результатами розгляду скарги у відповідності до зазначеного вище рішення нове податкове повідомлення рішення не приймалося.

07.09.2015 ДПІ в Снятинському районі прийнято податкове повідомлення рішення № від 07.09.2015, яким визначено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість в сумі 1443739,00 грн., в тому числі за основним платежем на суму 1154991,00 грн. та 288748,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Посилання відповідача на статтю на пп. 60.1.2 та пп. 60.1.3 ст. 60 Податкового кодексу України є безпідставними виходячи з наступного. Згідно пп.. 60.1.2 ст. 60 податкове повідомлення рішення вважається відкликаним, якщо контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення про нарахування суми грошового зобов'язання або податкову вимогу. Підпунктом 60.1.3 ст. 60 встановлено, що податкове повідомлення рішення вважається відкликаним, якщо контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов'язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі. Однак як встановлено в судовому засіданні податковим органом не скасовано повідомлення рішення № НОМЕР_2 від 03.06.2015, так само як і не зменшено нараховану суму грошового зобов'язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, оскільки попередньо прийняте податкове повідомлення рішення № НОМЕР_2 від 03.06.2015 податковим органом не скасовано, сума визначеного грошового зобовязання не зменшена, станом на момент розгляду справи існують два податкових повідомлення-рішення № від 03.06.2015 на суму 1443739,00 грн. та № від 07.09.2015 на цю ж суму.

За таких обставин, встановивши, що податковим органом безпідставно визначено суму грошового зобовязання згідно акту перевірки від 15 травня 2015 року №91/22/30895651 вказані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо правомірності прийняття податкового повідомлення - рішення № від 03.06.2015, яким нараховано позивачу грошове зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами на суму 510,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями слід зазначити наступне.

Підставою застосування штрафних фінансових санкцій згідно вказаного рішення слугував встановлений податковим органом факт невірного відображення у розрахунку сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь платника податків, і сум утриманого з них податку (форма 1-ДФ) за 3-4 квартал 2014 року при виплаті доходу на користь фізичної особи Гри малюк О.М., ознаки доходу 157 при фактичній виплаті за ознакою доходу 106, а також не відображено утриманий та перерахований податок з доходів фізичних осіб у розмірі 7910, 00 грн.

При розгляді справи встановлено, що позивачем сплачено податкові зобовязання з податку з доходів фізичних осіб, що підтверджується копіями платіжних документів (т. 5, а. с. 49-54) та відображено в акті перевірки.

Відповідно до пункту 119.2 статті 119 Податкового кодексу України неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобовязань платника податку та/або до зміни платника податку - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень.

При цьому, необхідною умовою для застосування штрафних санкцій згідно вказаної норми є те, що порушення чи помилки повинні призвести до зменшення та/або збільшення податкових зобовязань платника податку та/або до зміни платника податку. Оскільки податковим органом не доведено, що помилки при поданні вищезазначеної звітності призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобовязань платника податку та/або до зміни платника податку, а платником податків при перевірці підтверджено сплату податку з доходів фізичних осіб, є безпідставним застосування санкцій згідно пункту 119.2 статті 119 Податкового кодексу України, а податкове повідомлення-рішення № від 03.06.2015 є протиправним та підлягає скасуванню.

За таких обставин, при розгляді справи не знайшли свого підтвердження висновки ДПІ в Снятинському районі, викладені в акті перевірки від 15 травня 2015 року №91/22/30895651 щодо порушення позивачем норм податкового законодавства при здійсненні господарських операцій із зазначеними вище контрагентами, а також є безпідставним визначення грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами на суму 510,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги ТОВ «ВКФ «Варто» є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення № НОМЕР_5, НОМЕР_1, НОМЕР_2 від 03.06.2015.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № від 07.09.2015 в частині нарахування суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 1433 499,00 грн., в тому числі 1146799,00 грн. за основним платежем та 287700, 00 за штрафними санкціями.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Снятинському районі Головного управління ДФС в Івано-Франківській області, код 39533891 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма "Варто", код 30895651, сплачений судовий збір у сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: Григорук О.Б.

Постанова складена в повному обсязі 03.11.2015.