Справа № 802/554/15-а
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2015-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2015 року м. Київ К/800/35873/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Сороки М. О., Чумаченко Т. А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом Державної фінансової інспекції у Вінницькій області до Обласної комунальної установи "Вінницька обласна станція переливання крові" про стягнення коштів, касаційне провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Державної фінансової інспекції у Вінницькій області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 09 квітня 2015 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2015 року,

у с т а н о в и л а :

У березні 2015 року Державна фінансова інспекція у Вінницькій області (далі - ДФІ у Вінницькій області) звернулась до суду з адміністративним позовом до Обласної комунальної установи "Вінницька обласна станція переливання крові" (далі - ОКУ "Вінницька обласна станція переливання крові") про стягнення коштів у сумі 55494,02 грн. до загального фонду обласного бюджету.

Обґрунтовуючи адміністративний позов зазначає, що посадовими особами ДФІ у Вінницькій області проведено ревізію фінансово-господарської діяльності ОКУ "Вінницька обласна станція переливання крові" за період з 04 червня 2013 року по 13 серпня 2013 року.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що за результатами проведеної планової ревізії фінансово-господарської діяльності ОКУ "Вінницька обласна станція переливання крові" за період з 01 січня 2011 року по 01 червня 2013 року, ДФІ у Вінницькій області складено акт ревізії № 04-13/12 від 13 серпня 2013 року, внаслідок чого позивачем сформовано вимогу стосовно усунення виявлених в діяльності відповідача порушень фінансово-бюджетної дисципліни, яка розглядається у пункті 2.

Так, в ході ревізії встановлено, що ОКУ "Вінницька обласна станція переливання крові" здійснювала видатки на заробітну плату працівникам, які залучені до надання платної послуги, за рахунок коштів загального фонду, що призвело до незаконних видатків загального кошторису та, як наслідок, до зайвих відрахувань до фондів соціального страхування.

У зв'язку з цим, позивач звернувсь до суду з вимогою про стягнення коштів у сумі 55494,02 грн. до загального фонду обласного бюджету.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 09 квітня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2015 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

У своїй касаційній скарзі представник ДФІ у Вінницькій області, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їх рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В свою чергу, представник ОКУ "Вінницька обласна станція переливання крові" у своїх запереченнях зазначає на необґрунтованість касаційної скарги і просить залишити її без задоволення, а судові рішення без змін.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ДФІ у Вінницькій області було проведено ревізію з питань дотримання законодавства фінансово-господарської діяльності відповідача за період з 01 січня 2011 року по 01 червня 2013 року, за наслідками проведення якої складено акт ревізії від 13 серпня 2013 року № 04-13/12.

На підставі висновків вищевказаного акту, 16 вересня 2013 року позивачем сформовано вимогу № 02-04-28-14/6561 про усунення фінансових порушень, виявлених ревізією фінансово-господарської діяльності, яка розглядається в частині пункту 2.

В ході проведення ревізії контролюючим органом встановлено порушення ОКУ "Вінницька обласна станція переливання крові" вимог статті 13 Бюджетного кодексу України та пунктів 20, 23 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 228 від 28 лютого 2002 року.

Так, при наявності джерела покриття, а саме надходження плати від реалізації компонентів та препаратів крові, виготовлених з донорської крові, колишнім бухгалтером ОСОБА_1 протягом 2011-2012 років здійснено видатки на заробітну плату працівникам, які залучені до надання вказаної платної послуги, за рахунок коштів загального фонду, що призвело до незаконних видатків загального фонду кошторису на загальну суму 45232,67 грн. та як наслідок до зайвих відрахувань до фондів соціального страхування на загальну суму 10261,35 гривень.

Не погоджуючись з наведеним, відповідачем подано адміністративний позов про скасування пунктів 2, 3 та 4 вимоги № 02-04-28 14/6561, за результатами розгляду якого постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 26 листопада 2013 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2014 року, позовні вимоги задоволено.

Однак, постановою Вищого адміністративного суду України від 11 лютого 2015 року зазначені рішення скасовано на підставі правових позицій Верховного Суду України, визначених у постановах від 15 квітня 2014 року за № 21-40а14, № 21-63а14.

Відповідно до обставин справи між сторонами виник спір щодо відшкодування збитків, виявлених в ході проведеної ревізії внаслідок порушень відповідачем вимог чинного законодавства стосовно обставин нарахування та виплати заробітної плати працівникам ОКУ "Вінницька обласна станція переливання крові".

Враховуючи правові позиції Верховного Суду України, збитки, виявлені за наслідками ревізії відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність обчислення розміру яких, перевіряє суд, який розглядає цей позов.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем дотримано вимоги законодавства, а відтак відсутні підстави для стягнення з ОКУ "Вінницька обласна станція переливання крові" коштів.

Вінницький апеляційний адміністративний суд, який переглянув постанову суду першої інстанції, прийшов до аналогічних висновків та залишив її без змін.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України зазначені висновки судів вважає вірними та такими, що зроблені на підставі правильно застосованих норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за рішенням суду, винесеним на підставі подання прокурора або слідчого для забезпечення розслідування кримінальної справи.

З матеріалів справи вбачається, що ОКУ "Вінницька обласна станція переливання крові" є лікувальним закладом, основною діяльністю якого являється заготівля та переробка крові на компоненти, виготовлення з них препаратів для надання невідкладної допомоги на території Вінницької області.

За результатами проведення ревізії контролюючим органом складено акт від 13 серпня 2013 року № 04-13/12, в якому відображено, що за даними бухгалтерського обліку протягом 2012 року відповідачем надано платні медичні послуги з реалізації готової продукції в кількості 219,854 л та 654 дози, з яких компоненти крові складають 178,289 л (плазма заготовлена методом первинного фракціонування крові - 114,27 л, плазма заготовлена методом автоматичного плазмоферезу - 0,55 л, відмиті еритроцити - 3,977 л, еритроцитна маса - 52,453 л, АСП карантизований - 0,2 л), препарати крові - 41,565 л та 651 доза (імуноглобулін антистафілакоковий - 108 доза, альбумін - 46,9 л, імуноглобулін антирезусний - 120 дози, кріопреципітат сухий - 14 доз, полібіолін - 123 дози, стандартні сироватки - 0,065 л, імуноглобулін нормальний - 10 доз, кріопреципітат заморожений - 2 дози).

В ході ревізії встановлено, що ОКУ "Вінницька обласна станція переливання крові" здійснювала видатки на заробітну плату працівникам, які залучені до надання платної послуги, за рахунок коштів загального фонду, що призвело до незаконних видатків загального кошторису та, як наслідок, до зайвих відрахувань до фондів соціального страхування.

Статтею 117 Бюджетного Кодексу України встановлено, що за порушення бюджетного законодавства до учасників бюджетного процесу можуть застосовуватися такий засіб впливу як зменшення бюджетних асигнувань, який передбачає позбавлення повноважень на взяття бюджетного зобов'язання на відповідну суму на строк до завершення поточного бюджетного періоду шляхом внесення змін до розпису бюджету (кошторису) та у разі необхідності з подальшим внесенням змін до закону про Державний бюджет України (рішення про місцевий бюджет) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядком зменшення бюджетних асигнувань розпорядникам бюджетних коштів, затвердженим Постановою Кабінетів Міністрів України від 17 березня 2011 року № 255 визначена підстава для зменшення бюджетних асигнувань, зокрема, акт ревізії органу, який уповноважений здійснювати контроль, в якому зафіксовано факт вчинення розпорядником бюджетних коштів у поточному чи минулих роках одного з порушень бюджетного законодавства.

Згідно зі статтею 13 Бюджетного кодексу України бюджет може складатися із загального та спеціального фондів.

Складовими частинами загального фонду бюджету є:

1) всі доходи бюджету, крім тих, що призначені для зарахування до спеціального фонду бюджету;

2) всі видатки бюджету, що здійснюються за рахунок надходжень загального фонду бюджету;

3) кредитування бюджету (повернення кредитів до бюджету без визначення цільового спрямування та надання кредитів з бюджету, що здійснюється за рахунок надходжень загального фонду бюджету);

4) фінансування загального фонду бюджету.

Складовими частинами спеціального фонду бюджету є:

1) доходи бюджету (включаючи власні надходження бюджетних установ), які мають цільове спрямування;

2) видатки бюджету, що здійснюються за рахунок конкретно визначених надходжень спеціального фонду бюджету (у тому числі власних надходжень бюджетних установ);

3) кредитування бюджету (повернення кредитів до бюджету з визначенням цільового спрямування та надання кредитів з бюджету, що здійснюється за рахунок конкретно визначених надходжень спеціального фонду бюджету);

4) фінансування спеціального фонду бюджету.

Власні надходження бюджетних установ отримуються додатково до коштів загального фонду бюджету і включаються до спеціального фонду бюджету.

Власні надходження бюджетних установ використовуються на: покриття витрат, пов'язаних з організацією та наданням послуг, що надаються бюджетними установами згідно з їх основною діяльністю; організацію додаткової (господарської) діяльності бюджетних установ; утримання, облаштування, ремонт та придбання майна бюджетних установ; ремонт, модернізацію чи придбання нових необоротних активів та матеріальних цінностей, покриття витрат, пов'язаних з організацією збирання і транспортування відходів і брухту на приймальні пункти; господарські потреби бюджетних установ, включаючи оплату комунальних послуг і енергоносіїв; організацію основної діяльності бюджетних установ; виконання відповідних цільових заходів.

За приписами частини четвертої статті 13 Бюджетного кодексу України визначено, що власні надходження бюджетних установ отримуються додатково до коштів загального фонду бюджету і включаються до спеціального фонду бюджету.

Власні надходження бюджетних установ поділяються на такі групи:

перша група - надходження від плати за послуги, що надаються бюджетними установами згідно із законодавством;

друга група - інші джерела власних надходжень бюджетних установ.

У складі першої групи виділяються підгрупи, зокрема:

підгрупа 1 - плата за послуги, що надаються бюджетними установами згідно з їх основною діяльністю;

підгрупа 2 - надходження бюджетних установ від додаткової (господарської) діяльності.

Власні надходження бюджетних установ використовуються (з урахуванням частини дев'ятої статті 51 цього Кодексу), зокрема на покриття витрат, пов'язаних з організацією та наданням послуг, що надаються бюджетними установами згідно з їх основною діяльністю (за рахунок надходжень підгрупи 1 першої групи).

Виходячи з наведених положень Бюджетного кодексу України, до власних надходжень бюджетних установ, які включаються до спеціального фонду бюджету, належить плата за послуги, що надаються бюджетними установами згідно із законодавством.

Пунктом 28 розділу І Переліку платних послуг, які можуть надаватися в державних та комунальних закладах охорони здоров'я, вищих медичних навчальних закладах та науково-дослідних установах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 1996 року № 1138, до послуг, що надаються згідно з функціональними повноваженнями державними і комунальними закладами охорони здоров'я, віднесено реалізацію компонентів та препаратів, виготовлених з донорської крові.

За правилами пункту 2 Програми подання громадянам гарантованої державою безоплатної медичної допомоги, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2002 року № 955, перелік видів безоплатної медичної допомоги і визначено, що державними та комунальними закладами охорони здоров'я подається безоплатна медична допомога таких видів:

швидка та невідкладна - на догоспітальному етапі станціями (відділеннями) швидкої медичної допомоги, пунктами невідкладної медичної допомоги у стані, що загрожує життю людини;

амбулаторно-поліклінічна;

стаціонарна - у разі гострого захворювання та в невідкладних випадках, коли потрібне інтенсивне лікування, цілодобовий медичний нагляд та госпіталізація, в тому числі за епідемічними показаннями, дітям, вагітним та породіллям, хворим за направленнями медико-соціальних експертних комісій, лікарсько-консультативних комісій;

невідкладна стоматологічна допомога (у повному обсязі - дітям, інвалідам, пенсіонерам, студентам, вагітним, жінкам, які мають дітей до 3 років);

долікарська медична допомога сільським жителям;

санаторно-курортна допомога інвалідам і хворим у спеціалізованих та дитячих санаторіях;

утримання дітей у будинках дитини;

медико-соціальна експертиза втрати працездатності.

Безоплатна медична допомога перелічених видів подається дозволеними до застосування в Україні методами діагностики та лікування (відповідні протоколи, стандарти), включаючи лікарські засоби, кров та її компоненти і препарати, апаратуру, лабораторні та інші дослідження з використанням наявної матеріально-технічної бази.

Положеннями пункту 23 Порядку складання, розгляду, затвердження та основні вимоги до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 228 від 28 лютого 2002 року, визначено, що видатки спеціального фонду кошторису за рахунок власних надходжень плануються у такій послідовності: за встановленими напрямами використання, на погашення заборгованості установи з бюджетних зобов'язань за спеціальним та загальним фондом кошторису та на проведення заходів, пов'язаних з виконанням основних функцій, які не забезпечені (або частково забезпечені) видатками загального фонду.

При цьому розпорядник бюджетних коштів здійснює коригування обсягів узятих бюджетних зобов'язань за загальним фондом кошторису для проведення видатків з цих зобов'язань із спеціального фонду кошторису відповідно до бюджетного законодавства.

Тобто, видатки на заробітну плату обчислюються та плануються у складі спеціального фонду залежно від обсягу діяльності, що провадиться за рахунок цих коштів із застосуванням встановлених законодавством норм.

У разі, коли роботи виконуються госпрозрахунковими структурними підрозділами бюджетної установи або працівниками, зайнятими наданням цих послуг понад норми їх робочого часу, і відповідно підлягають оплаті за відпрацьований час, то за штатним розписом мають бути затверджені відповідні посади, які утримуються за рахунок спеціального фонду.

При виконанні робіт з надання відповідних послуг у межах норм робочого часу штатними працівниками, які утримуються за рахунок загального фонду (в разі неможливості виділити окремі структурні підрозділи для надання відповідних послуг), у спеціальному фонді можуть плануватися лише кошти на встановлення надбавок за складність та напруженість і на преміювання цих працівників відповідно до спільного наказу Міністерства праці та соціальної політики України та Міністерства охорони здоров'я України "Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення" № 308/519 від 05 жовтня 2005 року.

З матеріалів справи вбачається, що працівниками ОКУ "Вінницька обласна станція переливання крові", яким проводилась виплата заробітної плати за рахунок коштів загального фонду, платні послуги надавались в межах норм робочого часу.

Разом з цим, у самій установі відсутні відокремлені структурні підрозділи, які надають платні послуги.

За правилами статті 17 Закону України "Про донорство крові та її компонентів" порядок реалізації донорської крові, її компонентів та виготовлених з них препаратів спеціалізованими установами та закладами переливання крові, відповідними підрозділами закладів охорони здоров'я, зазначеними у частині першій статті 15 цього Закону, а також порядок реалізації препаратів, виготовлених з донорської крові та її компонентів суб'єктами підприємницької діяльності, зазначеними у частині другій статті 15 цього Закону, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так підпунктом "а" пункту 1 Порядку переробки і зберігання донорської крові та її компонентів, реалізації їх і виготовлених з них препаратів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 920 від 16 червня 1998 року, відповідно до статей 15 та 17 Закону України "Про донорство крові та її компонентів" взяття, переробку і зберігання донорської крові та її компонентів, реалізацію їх і виготовлених з них препаратів здійснюють спеціалізовані установи і заклади переливання крові та відповідні підрозділи закладів охорони здоров'я, що перебувають у віданні МОЗ, інших центральних органів виконавчої влади та органів охорони здоров'я Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя, які мають відповідну ліцензію, видану МОЗ. Ця діяльність провадиться на договірній основі між зазначеними установами, закладами, підрозділами та закладами охорони здоров'я з покриттям витрат за рахунок коштів відповідних бюджетів. У зазначених договорах обумовлюється також порядок проведення взаєморозрахунків та визначаються терміни їх здійснення.

В силу пункту 7 Порядку переробки і зберігання донорської крові та її компонентів, реалізації їх і виготовлених з них препаратів, прибуток, одержаний установами, закладами, підрозділами, зазначеними у підпункті "а" пункту 1 цього Порядку, від реалізації донорської крові та її компонентів і виготовлених з них препаратів, спрямовується на фінансування програм розвитку донорства крові та її компонентів, удосконалення технологічної бази заготівлі, переробки та зберігання донорської крові та її компонентів і виготовлених з них препаратів, а також пропагування донорства.

Відтак, діючим законодавством України визначено цільове спрямування коштів, отримуваних установами переливання крові від реалізації крові та її компонентів, а саме: використання цих коштів на фінансування програм розвитку донорства крові та її компонентів, удосконалення технологічної бази заготівлі, переробки та зберігання донорської крові та її компонентів і виготовлених з них препаратів, а також пропагування донорства.

За такого правового врегулювання колегія суддів Вищого адміністративного суду України прийшла до висновку про відсутність підстав для стягнення з ОКУ "Вінницька обласна станція переливання крові" коштів.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів та обставин справи не спростовують.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Державної фінансової інспекції у Вінницькій області залишити без задоволення.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 09 квітня 2015 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Смокович

Судді М. О. Сорока

Т.А. Чумаченко