Справа № 826/21945/15
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2015-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 листопада 2015 року 17:00 № 826/21945/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кобилянського К.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»
до Центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції
третя особаОСОБА_1
про скасування постанови в частині та зобов'язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції третя особа ОСОБА_1, в якій просить суд:

1) скасувати постанову, якою накладено арешт на спірне нерухоме майно, а саме: постанову про відкриття виконавчого провадження від 15.06.2010 №19780106, видану Центральним відділом державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції в частині накладення арешту на нерухоме майно: квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1;

2) зобов'язати Центральний відділ державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції винести постанову про зняття арешту з нерухомого майна - предмета іпотеки, а саме: квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває в іпотеці у товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», на підставі іпотечного договору від 29.05.2007 №3000Z169.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач, як іпотекодержатель, має право, в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання, одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Представник відповідача і третьої особи в судове засідання не прибули. Про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, докази чого наявні в матеріалах справи. З заявами/клопотаннями до суду не звертались.

Справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до положень ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України за відсутності необхідності заслуховувати свідків чи експертів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

29.05.2007 між ОСОБА_1 (позичальник) і ПАТ «УкрСиббанк» (кредитор) укладено кредитний договір № 0, відповідно до умов якого кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти, а позичальник зобов'язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.

В забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором, між ОСОБА_1 (іпотекодавець) і ПАТ «Укрсиббанк» (іпотекодержатель) укладено іпотечний договір № 3000Z169 від 29.05.2007, згідно умов якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю, у якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов'язань за Договором кредиту № 0 від 29.05.2007, наступне нерухоме майно: квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_2.

В подальшому, обтяження згідно вищевказаного іпотечного договору відступлено ТОВ «Кей-Колект» та зареєстровано у Державному реєстрі іпотек.

Зокрема, 12.12.2011 ПАТ «УкрСиббанк» відступило товариству з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» відповідно до Договору факторингу № 1 свої права вимоги за зобов'язаннями боржника по кредитному договору.

Також, 12.12.2011 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Е.В., було посвідчено договір відступлення права вимоги, у зв'язку з укладенням між Цедентом (ПАТ «Укрсиббанк») та Цесіонарієм (ТОВ «Кей-Колект») договору факторингу № 1 від 12.12.2011

Відповідно до умов вказаного вище нотаріально посвідченого договору відступлення права вимоги, цемент передає, а цесіонарій приймає право вимоги за договорами іпотеки, зазначеними у додатку № 1 до цього договору, в тому числі і за договором № 3000Z169 від 29.05.2007.

Як зазначає позивач, 10.03.2015, при зверненні до нотаріуса, ТОВ «Кей-Колект» стало відомо, що на майно третьої особи, у тому числі на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за іпотечним договором накладено арешт, а саме: постанова про відкриття виконавчого провадження, № 19780106 від 15.06.2010, видана Центральним ВДВС Чернігівського міського управління юстиції.

Вважаючи неправомірними дії відповідача по накладенню арешту на рухоме майно, що на дати накладення арешту вже перебувало в заставі, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Стаття 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Частиною 1 статті 7 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому повноваження у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Відповідно до положень ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження.

Згідно Закону України «Про заставу», застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 2 статті 1 зазначеного Закону визначено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

За рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави (стаття 19 Закону України «Про заставу»).

Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави (частини перша, шоста статті 20 Закону України «Про заставу»).

Відповідно до ст. 54 Закону України «Про заставу», звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів та коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Згідно ч. 3 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

В свою чергу, відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника знаходиться у заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Таким чином, для примусового виконання рішення суду про стягнення з боржника заборгованості, законодавцем встановлена передбачена процедура звернення стягнення на майно боржника, у тому числі, яке знаходиться у заставі для задоволення вимог стягувачів.

Як зазначено вище, право на предмети застави у позивача, як правонаступника ПАТ «Укрсиббанк», у досліджуваних правовідносинах, виникло на підставі договору іпотеки № 30007Z169 від 29.05.2007.

Також, як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта (а.с. 38 том І), вказану іпотеку зареєстровано 29.05.2007 за № 5035440.

Тобто, позивач, в даному випадку, по відношенню до інших обтяжувачів, має вищий пріоритет щодо заставленого майна, адже право застави (іпотеки) на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, виникло до накладення арешту на нерухоме майно постановою відповідача про відкриття виконавчого провадження № 19780106, а отже, позивач має першочергове право на задоволення вимог, як заставодержатель.

Таким чином, накладення арешту відповідачем на вказану вище квартиру, що знаходиться в іпотеці у позивача, з метою задоволення вимог стягувача, який не є заставодержателем, суперечить положенням ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», що в свою чергу, свідчить про порушення права позивача, в частині неможливості задоволення вимог шляхом позасудового звернення стягнення на заставлене майно.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Суд звертає увагу на те, що відповідачем, в порушення вимог ч. 2, ч. 4 ст. 71, п. 5 ч. 5 ст. 107 Кодексу адміністративного судочинства України до матеріалів справи не надано матеріалів, що були або мали бути взяті ним до уваги при прийнятті рішення з приводу якого подано позов, внаслідок чого суд, керуючись ч. 6 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, вирішує справу на основі наявних доказів.

З урахуванням викладеного, з метою захисту майнових прав та інтересів позивача, суд встановив наявність підстав для зняття арешту з майна: квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, який (арешт), накладений в рамках виконавчого провадження № 19780106.

В той же час, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача в частині зняття арешту з рухомого майна - квартири, підлягають корегуванню судом, оскільки належним способом захисту в таких правовідносинах є саме прийняття судом рішення про зняття арешту з майна (ч. 2 ст. 60 Закону), а не скасування постанови ВДВС в частині, адже Законом України «Про виконавче провадження» та процесуальним законом не передбачено скасування постанови про відкриття виконавчого провадження в частині накладення арешту на окремо невизначене майно.

Позовна вимога про зобов'язання Центральний відділ державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції винести постанову про зняття арешту з нерухомого майна, задоволенню не підлягає, враховуючи наступне.

Як вже зазначалось, згідно з положеннями ч. 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» уразі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Правовий аналіз змісту положень ч. 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» дає змогу дійти однозначного висновку, що суд, в даному випадку, наділений законними повноваженнями на зняття арешту з майна, арешт на яке був накладений неправомірно. Разом з тим, саме на підставі рішення суду про зняття арешту з майна, такий арешт знімається державним виконавцем самостійно, у визначені ч. 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» строки.

Таким чином, в даному випадку, суд встановив відсутність порушеного права позивача, що підлягає судовому захисту, у формі неправомірної бездіяльності державного виконавця в частині зняття решту з майна, на підставі даного рішення суду, що, в свою чергу, виключає необхідність втручання суду в правовідносини, які на час прийняття судового рішення не є спірними.

За таких обставин суд дійшов висновку про відмову в позові в цій частині позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись статтями 2-7, 69-71, 94, 160-163, 181, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Звільнити з під арешту нерухоме майно - квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, арешт на яку накладений постановою про відкриття виконавчого провадження від 15.06.2010 №19780106, видану Центральним відділом державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції, реєстраційний номер обтяження - 9936528.

3. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

4. Стягнути судові витрати в сумі 73 (сімдесят три) грн. 08 коп. на користь публічного товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» () шляхом їх безспірного списання з рахунків Центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції за рахунок бюджетних асигнувань.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.М. Кобилянський