Справа № 2а-4038/10/0970
Суддя: Матуляк Я.П.
Дата ухвалення: 2010-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2010 р. Справа № 2a-4038/10/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Матуляка Я.П.

при секретарі Андрейчук Л.М.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: Державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську

до відповідача: ОСОБА_2

про стягнення отриманих без законних підстав коштів в сумі 8056,00 грн.,-

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція в м.Івано-Франківську звернулась до суду із адміністративним позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення коштів отриманих без законних підстав в сумі 8056 грн. в дохід держави. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідачем в порушення вимог Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», здійснювалась господарська діяльність, а саме надавались послуги з перевезення пасажирів без ліцензії в ІІ-ІV кварталі 2008 року та І кварталі 2009 року. Вважає дохід одержаний фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 таким, що одержаний без установлених законом підстав, а тому підлягає стягненню в дохід держави.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з мотивів викладених в позовній заяві. Суду пояснив, що у відповідності до п. 11 ст. 10 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» державні податкові служби в районах, містах без районного поділу, районах у містах, міжрайонні та обєднані ДПІ мають право подавати до судів позови до підприємств, установ, організацій та громадян про стягнення в дохід держави коштів одержаних ними за угодами, а в інших випадках коштів, одержаних без установлених законом підстав. Таким чином, вважає, що дохід одержаний відповідачем за період безліцензійної діяльності підлягає стягненню в дохід держави. Просив позов задовольнити повністю.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив. Суду пояснив, що за вказане порушення його притягували до відповідальності передбаченої Кодексом України про адміністративні правопорушення. Крім того, вказав, що перевезенням пасажирів не займався, оскільки не завершив виготовлення необхідної документації для отримання ліцензії. Зазначив, що звітність про отримані доходи подавав до ДПІ формально, оскільки намагався виготовити необхідну документацію для отримання ліцензії. Вважає, що своїми діями матеріальної шкоди державі не завдав. Просив в задоволенні позову відмовити.

Крім того, відповідачем на адресу суду направлялось клопотання про закриття провадження у справі на підставі пункту 4 ч.1 ст. 157 КАС України. Однак, в судовому засіданні відповідач дане клопотання не підтримав, просив не розглядати.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, судом встановлено наступне.

На підставі направлення №00010698 від 27.07.2010 року старшим державним податковим інспектором ДПІ в м.Івано-Франківську ОСОБА_3, проведено позапланову виїзну документальну перевірку фінансово-господарської діяльності з питань дотримання субєктом підприємницької діяльності фізичною особою ОСОБА_2 вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 06.05.2008 року по 27.07.2010 року. За результатами перевірки складено акт №12911/17-111/НОМЕР_1 від 27 липня 2010 року, яким задокументовано факт здійснення відповідачем господарської діяльності, а саме надання послуг з перевезення пасажирів без держання ліцензії, в порушення вимог п.33 ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності». Крім того, безпосередньо в Акті перевірки зроблено висновок про те, що відповідальність за виявлене порушення передбачена Кодексом України про адміністративні правопорушення. Та в звязку із виявленими порушеннями при проведенні перевірки, старшим податковим інспектором ДПІ в м. Івано-Франківську ОСОБА_3, було складено протокол про адміністративне правопорушення за №926480, щодо притягнення до адміністративної відповідальності передбаченої ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення за порушення вимог ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності».

Постановою Івано-Франківського міського суду по справі №3-5869/2010 від 09.08.2010 року, ОСОБА_2, визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 164 КУпАП. На підставі ст. 22 КУпАП, ОСОБА_2, звільнено від відповідальності та оголошено усне зауваження.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи листа т.в.о. начальника Територіального управління Головавтотрансінспекції в Івано-Франківській області за №09-02-3/3338 від 30.08.2010 року, СПД фізичній особі ОСОБА_2, за період з 06.05.2008 року по 27.07.2010 року не видавалась ліцензія на право надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом відповідно до видів робіт визначених Законом України «Про автомобільний транспорт». Вказана обставина не заперечується відповідачем.

У відповідності до вимог пункту 25 статті 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» господарська діяльність, пов'язана із перевезенням пасажирів автомобільним транспортом, підлягає ліцензуванню відповідно до законодавства.

Таким чином, перевіркою встановлено здійснення відповідачем господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню без наявності такої ліцензії.

Щодо позовних вимог про стягнення в дохід держави коштів в сумі 8056 грн., як таких, що отримані без законних підстав, слід вказати наступне.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем до ДПІ в м. Івано-Франківську щоквартально подавались звіти субєкта малого підприємництва, відповідно до яких в ІІ-ІV кварталах 2008 року та І кварталі 2009 року, ним одержано виручку за надані послуги в розмірі 8056 грн.

Відповідно до преамбули Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», цей закон визначає види господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, порядок їх ліцензування, встановлює державний контроль у сфері ліцензування, відповідальність суб'єктів господарювання та органів ліцензування за порушення законодавства у сфері ліцензування.

Реалізацію державної політики у сфері ліцензування здійснює Кабінет Міністрів України, спеціально уповноважений орган з питань ліцензування, а також органи виконавчої влади, визначені Кабінетом Міністрів України, спеціально уповноважені виконавчі органи Рад, уповноважені проводити ліцензування певних видів господарської діяльності.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» контроль за наявністю ліцензії у суб'єктів господарювання здійснюють органи виконавчої влади, на які згідно із законодавством покладено функції контролю за наявністю ліцензій, шляхом проведення планових та позапланових перевірок. Цією ж статтею встановлено, що державні контролюючі органи та органи місцевого самоврядування у разі виявлення порушень ліцензійних умов зобов'язані повідомити про ці порушення орган ліцензування.

Відповідальність за порушення норм закону у сфері ліцензування визначена ст. 22 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», зокрема до суб'єктів господарювання за провадження діяльності без ліцензії застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у розмірах, встановлених законом. Рішення про стягнення штрафів приймається органом, на який згідно з чинним законодавством покладено функції контролю за наявністю ліцензії.

Відповідно до ч.5 ст. 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» ліцензування на право провадження господарської діяльності щодо надання послуг з перевезення пасажирів та контроль за додержанням ліцензійних умов здійснюється урядовим органом Державного управління з питань контролю на автомобільному транспорті Головною державною інспекцією на автомобільному транспорті Міністерства транспорту та звязку України.

Статтею 60 вказаного Закону передбачено відповідальність за порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, в тому числі й за надання послуг з перевезення пасажирів без ліцензії.

А отже, спеціальним нормативно-правовим актом, встановлена відповідальність за порушення умов ліцензування при провадженні діяльності щодо надання послуг з перевезення пасажирів.

Статтею 238 Господарського кодексу України передбачено, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади адміністративно-господарські санкції, перелік яких визначено ст.239 цього Кодексу. Однією із видів цих санкцій є вилучення прибутку (доходу). Проте, відповідно до ст. 240 Господарського кодексу України прибуток (доход), одержаний суб'єктом господарювання внаслідок порушення встановлених законодавством правил здійснення господарської діяльності, а також суми прихованого (заниженого) прибутку (доходу) чи суми податку, несплаченого за прихований об'єкт оподаткування, підлягають вилученню в доход відповідного бюджету в порядку, встановленому законом. Крім того, з суб'єкта господарювання стягується у випадках і порядку, передбачених законом, штраф, але не більш як у двократному розмірі вилученої суми, а у разі повторного порушення протягом року після застосування цієї санкції - у трикратному розмірі вилученої суми. Перелік порушень, за які до суб'єкта господарювання застосовуються санкції, передбачені цією статтею, а також порядок їх застосування визначаються законами.

Таким чином, перелік порушень, за які до суб'єкта господарювання застосовуються відповідні фінансові санкції в даному випадку повинні бути визначені Законом України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» та Законом України «Про автомобільний транспорт», які є спеціальними нормативно-правовими актами, що регулюють спірні правовідносини.

Враховуючи вищевикладене, необхідно звернути увагу ДПІ в м.Івано-Франківську на те, що спеціальне законодавство не встановлює відповідальності у вигляді вилучення доходу. А тому, суд вважає позовні вимоги такими, що не ґрунтуються на вимогах закону й задоволенню не підлягають.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: (підпис) ОСОБА_4

Постанова складена в повному обсязі 03.12.2010 року.