Справа № 876/13202/13
Суддя: Рецебуринський Ю.Й.
Дата ухвалення: 2015-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" листопада 2015 р. м. Київ К/800/36609/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Рецебуринського Ю.Й.,

Суддів Ємельянової В.І.,

Стародуба О.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Ужгородському районі Закарпатської області про визнання неправомірним рішення комісії та зобов'язання призначити пенсію,

за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Ужгородському районі Закарпатської області (далі - Управління) на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 7 жовтня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом, в подальшому уточненим, про: визнання неправомірним рішення комісії при Головному Управлінні Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 18 жовтня 2011 року (далі - рішення комісії) про результати розгляду заяви; зобов'язання Управління призначити пенсію на пільгових умовах за списком №2 з врахування періоду роботи в шкідливих умовах праці в Ужгородському РСУ ЖЕО за професією електрозварювальника з 4 липня 1986 року по 1 квітня 1989 року.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 7 жовтня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2014 року, позов задоволено повністю.

У касаційній скарзі Управління, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалені ними судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

З'ясувавши обставини справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права згідно статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення касаційної скарги.

Справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними матеріалами, оскільки особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду.

Вирішуючи спір суди встановили, що позивач неодноразово звертався до відповідача із заявою про призначення пенсії за списком №2, оскільки він підпадає під категорію осіб, які мають право на отримання такого виду пенсійного забезпечення, оскільки 15 років працював за професією електрозварника в різних організаціях та підприємствах.

Скасовуючи оскаржуване рішення комісії про відмову у розгляді документів за період роботи позивача з 4 липня 1986 року по 1 квітня 1989 року та зобов'язуючи відповідача призначити пенсію ОСОБА_2 на пільгових умовах, суди попередніх інстанцій виходили з того, що копія трудової книжки позивача містить відомості, які підтверджують наявність пільгового трудового стажу, що дає право на призначення пенсії за списком №2.

Відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII), в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.

Згідно з пунктами 1 і 2 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року №442 (набрала чинності з 21 серпня 1992 року), атестація проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров'я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому; основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Пунктом 4 зазначеного Порядку встановлено, що атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Згідно з пунктом 4.2 Порядку застосування списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383, результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Якщо атестація була вперше проведена після 21 серпня 1997 року, у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах, до пільгового стажу зараховується весь період роботи до 21 серпня 1992 року, 5-річний період роботи на даному підприємстві, що передує даті видання наказу про її результати, та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку (пункт 4.4 Порядку застосування списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах).

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту «б» частини першої статті 13 Закону №1788-XII є виконання нею робіт, що містяться у списку №2, а також документальне підтвердження несприятливих умов праці за результатами атестації відповідного робочого місця: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Отже, при розгляді даної справи судам попередніх інстанцій необхідно було встановити які періоди роботи позивача на посадах електрозварника та електрогазозварника, дають йому право на призначення пенсії за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, та вказати реквізити постанови Кабінету Міністрів України, якою затверджений цей список, що був чинним на період роботи позивача, та конкретно розділ у якому міститься посада, робота на якій дає право на пільгове обчислення пенсії, а також чи проводилася атестація такого робочого місця після 22 серпня 1992 року, а якщо ні, то встановити, коли підприємство вперше провело атестацію робочого місця за відповідною посадою та чи змінились умови праці на цій посаді після звільнення позивача з роботи.

Суди попередніх інстанцій не надали оцінки доводам відповідача у запереченнях на позов та в апеляційній скарзі про неможливість зарахування періодів роботи позивача в ТОВ «Дім» з підстав відсутності відомостей про проведення атестації робочих місць.

Задовольняючи позовні вимоги, суди виходили з того, що записи трудової книжки підтверджують пільговий характер роботи позивача.

Однак, відповідно до підпунктів 1, 2 пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Оскільки із записів, які містяться в копії трудової книжки зазначено лише періоди роботи позивача електрозварником та електрогазозварником на різних підприємствах та не зазначено про його зайнятість повний робочий день на вказаній роботі, то суди мали дослідити довідки, які містяться в матеріалах справи та надати їм відповідну оцінку в мотивувальних частинах своїх рішень.

Крім того, скасовуючи рішення комісії про результати розгляду заяви від 18 жовтня 2011 року, суди не врахували, що даний позов подано до суду у серпні 2013 року, а статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено шестимісячний строк звернення до суду. Отже, судам необхідно надати відповідну оцінку вказаним обставинам.

Оскільки суди попередніх інстанцій не встановили фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а суд касаційної інстанції відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, то в силу частини четвертої статті 227 цього Кодексу прийняті ними рішення підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Ужгородському районі Закарпатської області задовольнити частково.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 7 жовтня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2014 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута у порядку і з підстав, передбачених статтями 235-237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ю.Й. Рецебуринський

Судді В.І. Ємельянова

О.П. Стародуб