Справа № 127/22241/15-а
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2015-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/22241/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Федчишен С.А.

Суддя-доповідач: Совгира Д. І.

10 листопада 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Совгири Д. І.

суддів: Білоуса О.В. Курка О. П. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренко С.А.,

позивача: ОСОБА_2,

представника позивача: ОСОБА_3,

представників відповідача: Максименко В.П., Назаренка Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 19 жовтня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 19 жовтня 2015 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з даною постановою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали доводи апеляційної скарги та просили суд задовольнити її.

Представники відповідача заперечували проти задоволення апеляційної скарги позивача та просили суд залишити її без задоволення, а постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 19 жовтня 2015 року - без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач є інвалідом 2-ї групи і має права на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

Згідно відповіді Головного управління пенсійного фонду України у Вінницькій області №448/В-12 від 12.08.2015 року позивачу проведено перерахунок пенсії з урахуванням підвищення пенсії на 200% мінімальної пенсії з 20.11.2003 року по 31.08.2004 року, а 01.09.2004 року по 01.01.2006 року з урахуванням 350% мінімальної пенсії за віком, встановленої на момент нарахування пенсії та виплачено різницю між нарахованою та отриманою пенсією відповідно до Постанови Замостянського районного суду м. Вінниці від 22.11.2006 року.

Згідно ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року позивачу виплачується підвищення до пенсії, як інваліду війни 2 групи у розмірі 40% прожиткового мінімуму, для осіб, які втратили працездатність та відповідно щомісячна цільова грошова допомога на прожиття у розмірі 50 грн., як інваліду війни 2 групи.

Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 15 ЗУ «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ» особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д» статті 12 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом і які є ветеранами війни, та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", пенсії за вислугу років підвищуються в порядку і на умовах, передбачених зазначеним Законом.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року №3551-ХІІ (в редакції від 22 грудня 1995 року, яка набрала чинності 02 січня 1996 року) встановлено розміри підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання, що виплачується замість пенсії.

Зокрема, інвалідам війни пенсії підвищуються у такому розмірі: інвалідам I групи - у розмірі 400 % мінімальної пенсії за віком, інвалідам II групи - 350 % мінімальної пенсії за віком, інвалідам III групи - 200 % мінімальної пенсії за віком.

Згідно із Законом України від 05.10.2005 року №2939- IV Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до цього закону інвалідам війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються: інвалідам I групи - у розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, II групи - 40 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, III групи - 30 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» цей Закон набирає чинності з 1 січня 2006 року.

Вказані норми протягом 2006 - 2015 років змін не зазнавали, неконституційними не визнавались, отже, підлягають застосуванню з часу набрання ними чинності.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Крім того, розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлюється законом про Державний бюджет України на відповідні роки. Положення вказаного Закону не були предметом конституційного провадження та не визнані неконституційними.

Як вбачається з матеріалів справи, щомісячне підвищення до пенсії позивачу, як інваліду війни II групи, виплачувалося з розрахунку 40% прожиткового мінімуму, встановленому на відповідний рік, тобто в повному обсязі та з урахуванням вимог законодавства. Саме в такому розмірі позивач отримує відповідне підвищення, що підтверджується матеріалами справи.

Будь-яких інших чинних на період спірних правовідносин нормативно-правових актів, які б передбачали право позивача на отримання підвищення як інваліду війни ІІ групи в розмірі 350%, не існувало.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

А тому, враховуючи вищезазначене суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що Головне управління пенсійного фонду України у Вінницькій області при обчисленні підвищення до пенсії позивачу як інваліду війни ІІ групи діяло виключно на підставі та в межах повноважень, передбачених актами законодавства України у відповідності до чинного закону.

Тому, враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 19 жовтня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Головуючий Совгира Д. І.

Судді Білоус О.В.

Курко О. П.