Справа № 810/137/14-а
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2015-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2015 року м.Київ К/800/65958/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін О.В. (доповідач),

судді Мороз Л.Л.,

Стрелець Т.Г.,

секретар судового засідання - Загородня М.О.,

за участю представників:

позивача - Джулая Г.В., Божка А.В.,

відповідача-1 - Чернявської О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Київської митниці Міндоходів на постанову Київського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Текссол-С» до Київської митниці ДФС, Головного управління Державної казначейської служби у Київській області про визнання протиправними та скасування рішень, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Текссол-С» звернулось з позовом до Київської митниці Міндоходів та Головного управління Державної казначейської служби у Київській області, у якому з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 21 лютого 2014 року, просило визнати протиправними та скасувати рішення Київської митниці Міндоходів про коригування митної вартості товарів від 04 жовтня 2013 року №125110000/2013/010224/2 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №125110000/2013/00357.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про неправомірність відмови у прийнятті до оформлення митної декларації, безпідставність прийняття відповідачем рішення про визначення митної вартості товарів за резервним методом. Вказував про надання достатнього пакету документів на підтвердження кількісних і вартісних показників імпортованого товару, повноти і достовірності митної вартості товару, визначеної за першим методом.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2014 року, адміністративний позов задоволено.

При винесенні рішень суди попередніх інстанцій виходили із надання позивачем митному органу всіх необхідних документів для підтвердження визначеної ним митної вартості ввезеного товару, відсутності підстав для витребування митницею додаткових документів та винесення рішення про коригування митної вартості і картки відмови.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями, Київська митниця Міндоходів звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить судові рішення скасувати.

У касаційній скарзі відповідач зазначає про правомірність та законність дій митниці щодо прийняття рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, відмови у визначенні заявленої митної вартості, оскільки посадові особи діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені нормативно-правовими актами з питань державної митної справи.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Текссол-С» просить касаційну скаргу залишити без задоволення, судові рішення - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 12 жовтня 2012 року між Компанією «Dawood Exports (PVT) LTD», Пакістан (продавець) та позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Текссол-С» (покупець) укладено контракт №1012/12, відповідно до умов якого продавець продає, а покупець купує на умовах FOB Карачи (Пакистан) товар - тканини власного виробництва: полікатон 52/48 (р/с 52:48%).

Відповідно до п.3 контракту № 1012/12 ціна на товар включає вартість товару, пакування, маркування та доставки. Загальна вартість контракту складає 5000000 доларів США та є незмінною.

Додатковою угодою від 03 липня 2013 року №1 до контракту №1012/12 сторонами змінено складові вартості товару та перелік документів, який додається до товару. Так, відповідно до п.3 додаткової угоди №1 ціна товару включає вартість товару, упаковки, маркування і складає 3,27 дол.США за кг. Згідно п.5 додаткової угоди №1 разом із товаром продавець зобов'язаний передати товароотримувачу наступні документи: комерційний рахунок (інвойс) продавця, коносамент, пакувальний лист та сертифікат походження.

На виконання умов укладеного контракту та відповідно до інвойсу DE/INV-3091/13 від 13 серпня 2013 року позивачем здійснено поставку товару (тканина полікатон (р/с), з вмістом штапельних волокон поліестеру 52% та бавовни 48%, полотняного переплетення вибивна, поверхнева щільність 113 г/м2, завширшки 220,00 см., без покриття, без просочення 30х30/76х68-101587,0 м.п,-223491,4 м2, країна виробництва - Пакістан) на митну територію України.

Для здійснення митного оформлення товару ТОВ «Текссол-С» 30 вересня 2013 року до митного посту «Східний термінал» Київської митниці Міндоходів шляхом електронного декларування надано митну декларацію ІМ 40 №125110000/2013/339605, відповідно до якої митна вартість товару визначена за основним методом, тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, у розмірі 85856,24 дол. США.

Для проведення митного оформлення декларантом до митного органу подано документи: контракт від 12 жовтня 2012 року №1012/12; комерційний інвойс №DE/INV/3091/13 від 13 серпня 2013 року; міжнародну автомобільну накладну CRM A №0617777; коносамент MSCUK 8348415 від 27 вересня 2013 року; документ, що підтверджує вартість перевезення від 27 вересня 2013 року №122073; розрахунок ціни (калькуляція) виробника від 13 вересня 2013 року; пакувальний лист від 13 серпня 2013 року; договір на перевезення від 02 липня 2012 року №1342/08/02; прайс-лист від виробника щодо цін та товари протягом травня-серпня 2013 року; сертифікат країни походження товару форми А; експертний висновок Київської торгово-промислової палати № Ц-563, експортну декларацію країни відправлення.

Під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів посадовою особою Київської митниці Міндоходів шляхом направлення 30 вересня 2013 року електронного повідомлення запропоновано декларанту подати додаткові документи на підтвердження митної вартості товару та обраного методу її визначення, а саме: виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини.

За результатами розгляду поданих для митного оформлення документів митним органом 04 жовтня 2013 року прийнято оскаржуване рішення про коригування митної вартості товару №125110000/2013/010224/2, відповідно до якого вартість задекларованого товару визначена із застосуванням другорядного методу визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну, а саме резервного, у розмірі 126093,84 USD.

У рішенні зазначено, що метод за ціною договору не застосовується тому, що декларантом не подано додаткові документи для підтвердження митної вартості; методи за ціною договору щодо ідентичних товарів та за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів не застосовуються у зв'язку з невиконанням вимог ст.59-60 МКУ; методи згідно зі статтями Митного кодексу України 62 та 63 не застосовуються у зв'язку з відсутньою інформацією щодо ціни складових для визначення за даними методами; резервний метод використаний з урахуванням інформації, наявної в митному органі (МД від 20 вересня 2013 року №125110000/2013/338527); проведено консультацію між митним органом та декларантом відповідно до вимог ст.57 МК України; перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених ч.3 ст.53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом: виписка з бухгалтерської документації.

04 жовтня 2013 року митним органом видано позивачу картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №125110000/2013/00357.

Задекларований товар випущений у вільний обіг за МД від 04 жовтня 2013 року №125110000/2013/010224/2.

23 жовтня 2013 року позивач звернувся до митного органу із заявою за вих.№2310/13/1, в якій просив скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 04 жовтня 2013 року №125110000/2013/010224/2 та надмірно сплачені кошти зарахувати за рахунок наступних митних платежів. До вказаної заяви додав: калькуляцію виробника від 13 серпня 2013 року, експорту декларацію UBL1130067 від 13 серпня 2013 року, прайс-лист, експертний висновок Ц-563 від 30 серпня 2013 року, каталог виробника.

Київська митниця Міндоходів за результатами розгляду заяви позивача від 23 жовтня 2013 року №2310/13/1 повідомила, що надані позивачем додаткові документи взяті до уваги митницею, проте не стали підставою для підтвердження заявленої митної вартості товару, оскільки містили неповні відомості (у наданих документах містяться розбіжності), які полягали у наступному: у експертному висновку Київської торгово-промислової палати №Ц-563 документи надані для експертизи містять розбіжності із документами, поданими до митного контролю, а саме: дата сертифіката про походження та дата митної декларації країни відправлення не відповідають наданим документам митного оформлення; експертом здійснена оцінка «стокового» товару, який не відповідає опису товару, заявленому до митного контролю та оформлення; оцінка «стокової» тканини здійснена у доларах США за кг ваги нетто. При цьому, виробник товару для підтвердження митної вартості товару надав документи, зазначені експертом у пункті 5 висновку, у доларах США за метр та відсутність специфікації. Крім того, повідомлено про ненадання специфікації, зазначену в п.5 контракту від 12 жовтня 2012 року №1012/12. Відповідно до наданої в якості додаткового документу, що підтверджує митну вартість товару, митної декларації країни відправлення від 13 серпня 2013 року №UBL1130067, зазначено країну призначення - Латвію, що свідчить про не включення всіх числових значень складових до митної вартості товару і приводить до виникнення сумніву у правильності її визначення. Розрахунок ціни (калькуляція) виробника надана без зазначення назви та ціни конкретної сировини, з якої саме виготовлена тканина.

Відповідно до ст.ст.49, 50 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Згідно ч.1 ст.51, ч.1 ст.52 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Як встановлено ч.2 ст.52 Митного кодексу України, декларант зобов'язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Відповідно до ч.3 ст.53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Згідно ст.54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Частиною ч.5 ст.54 Митного кодексу України передбачено право митного органу з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Згідно ч.1 ст.55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Відповідно до ст.57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним методом (тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)) та другорядними: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); за резервним. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Частинами 2 та 3 ст.58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

Відповідно до ч. ч.4, 5 ст.58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару документи, що передбачені ч.2 ст.53 Митного кодексу України. Подані документи містили достовірні числові дані, які підтверджували митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами ч.ч.4, 5 ст.58 Митного кодексу України.

Судами обґрунтовано відхилені посилання відповідача на неподання декларантом додаткових документів, оскільки в даному випадку їх відсутність не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товарів за основним методом, що підтверджується наданими до митного оформлення документами. Неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку щодо наявності підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

За вказаними обставинами суди дійшли вірного висновку про те, що позивачем подано відповідачу всі необхідні документи на підтвердження митної вартості ввезеного товару, заявленої позивачем за основним методом, заявлена позивачем митна вартість товарів за ціною договору відповідає вимогам ст.58 Митного кодексу України; відповідачем не підтверджено належними доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар; правильність визначення митної вартості позивачем за основним методом відповідачем не спростована, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена.

Рішення судів попередніх інстанцій щодо скасування рішення Київської митниці Міндоходів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є правильними та підлягають залишенню без змін.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що судами повно і правильно встановлені фактичні обставини справи, характер правовідносин сторін і вірно застосовано до них норми матеріального права.

Доводи касаційної скарги встановлених обставин справи та висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст.220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Київської митниці Міндоходів залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, передбачених статтями 237 - 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді