Справа № 2-а-1754/11
Суддя: Каращук О. Г.
Дата ухвалення: 2011-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Калинівський районний суд Вінницької області
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.08.2011 року суддя Калинівського районного суду Вінницької області Каращук О. Г.

при секретарі: Лисюк О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Калинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Праці і соціального захисту населення у Калинівській державній адміністрації про вирішення публічно-правового спору, зобов'язання провести перерахунок та виплатити грошову допомогу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого вказав, що йому, як постраждлому внаслідок аварії на ЧАЕС 1 категорії, встановлено 1 групу інвалідності в зв'язку із захворюванням викликаним впливом аварії на ЧАЕС, що підтверджується посвідченням серії А № 125503, яке було видано 11.11.2009 року.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 06.06.1996 року 230/96 ВР він має право на отримання одноразової компенсації, яка виплачується інвалідам 1 групи в розмірі 60 мінімальних заробітних плат. Відповідачем у 2006 році була нарахована одноразова компенсація за шкоду заподіяну здоров'ю внаслідок встановлення інвалідності першої групи в сумі 200 грн. А тому, він просить визнати протиправними дії відповідача щодо невиплати одноразової компенсації, зобов'язати нарахувати та виплатити таку з врахуванням проведеної виплати, виходячи з вище означеної норми Закону, в розмірі 60 мінімальних заробітних плат, оскільки в цьому йому було відмовлено.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засідання позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, в поданому суду запереченні вимоги позивача не визнав, просив справу розглянути у його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач з 11.11.2009 року був визнаний інвалідом І групи, внаслідок захворювання, пов'язаного з роботами по ліквідації аварії на ЧАЕС, віднесений до першої категорії осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується копіями посвідчення, довідок МСЕК та визнається відповідачем. А тому, відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на отримання одноразової компенсації при встановленні групи інвалідності.

Довідкою відповідача № І-19-п-01-7-614 від 18.04.2011 року підтверджено, що така одноразова компенсація позивачу була виплачена як учаснику ліквідації 2А категорії в жовтні 2009 році в сумі 100 грн., а після встановлення в листопаді 2009 року статусу ліквідатора 1А категорії, внаслідок аварії на ЧАЕС, інваліду 1 групи, було виплачено в вересні 2010 року -120 грн., що значно нижче тієї суми, яка підлягає виплаті, виходячи з мінімальної заробітної плати на час виплати. Останнього відповідач в поданому суду запереченні не оспорював, посилаючись на відсутність фінансування та на Постанову Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року за № 836, якою встановлювались обмежені розміри таких виплат.

Однак, з вказаним суд погодитись не може. Вирішуючи питання про право позивача на одержання зазначеної вище компенсації при встановленні групи інвалідності, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, виплачується: інвалідам 1 групи у розмірі 60 мінімальних заробітних плат.

Протягом 2009 року Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не змінювався, його дія не зупинялася, положення цього Закону не були визнані неконституційними.

Таким чином, виходячи із загальних засад пріоритету законів над підзаконними актами, суд приходить до висновку, що при нарахуванні та виплаті позивачу одноразової компенсації при встановленні І групи інвалідності, що мало місце в листопаді 2009 року, відповідач повинен був керуватися у визначенні розміру цієї компенсації Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не іншими нормативними актами, в тому числі і положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, у межах і в спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Відповідно до ч.3 ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження підзаконним актом змісту та обсягу права, наданого Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», є безпідставним.

Не є підставою для невиконання державою своїх зобов'язань щодо реалізації соціальної гарантії ОСОБА_1 - отримання ним одноразової компенсації при встановленні групи інвалідності, посилання відповідача на відсутність бюджетних асигнувань для виплати вказаної вище компенсації, оскільки це не узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини, рішення якого застосовуються при розгляді справ.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що відмовляючи позивачу у здійсненні перерахунку, відповідач діяв всупереч вище означеним вимогам закону, тобто протиправно. Останнім було порушено право позивача на отримання одноразової компенсації при встановленні групи інвалідності.

Наявність вказаного права у позивача є визначальним для вирішення питання щодо вказаного спору, крім того, це право гарантується ч. 2 ст. 46 Конституції України.

Таким чином, виплата компенсації ОСОБА_1 в даному випадку повинна складати 60 мінімальних заробітних плат, при цьому виплата повинна здійснюватись, виходячи з мінімальної заробітної плати, яку було визначено на час встановлення інвалідності.

Рішення про надання одноразової щорічної грошової допомоги на оздоровлення позивачу покладено на Управління праці та соціального захисту населення у Калинівській районній державній адміністрації за місцем проживання позивача, а тому, з метою захисту прав ОСОБА_1 слід зобовязати означене управління здійснити йому перерахунок та провести виплату суми компенсації при встановленні І групи інвалідності в розмірі 60 мінімальних заробітних плат, встановленої ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, з урахуванням здійсненої позивачу виплати.

Тому, враховуючи вищевикладене та керуючись ч. 3 ст. 22, 92 Конституції України, ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. ст. 159-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати дії Управління Праці і соціального захисту населення у Калинівській державній адміністрації щодо невиплати ОСОБА_1 одноразової компенсації при встановленні групи інвалідності в розмірі, встановленому для інвалідів І групи, протиправними.

Зобовязати Управління Праці і соціального захисту населення у Калинівській державній адміністрації перерахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену одноразову компенсацію при встановленні І групи інвалідності в розмірі 60 мінімальних заробітних плат, відповідно до ст.48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 06.06.1996 року 230/96 ВР, з урахуванням здійснених виплат.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії даної постанови.

Суддя:ОСОБА_3