Справа № П/811/3093/15
Суддя: Р.В. Жук
Дата ухвалення: 2015-10-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2015 року справа № П/811/3093/15

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Жука Р.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до третя особаГоловного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області Йосипівська сільська рада Ульяновського району Кіровоградської області
провизнання протиправною відмову та зобов'язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, третя особа - Йосипівська сільська рада Ульяновського району Кіровоградської області, в якому просить суд:

- визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, викладену в листі від 17.04.2015 року №31-11-0.21-7385/2-15;

- зобов'язати Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.03.2015 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки та прийняти відповідне рішення яким задовольнити заяву позивачки.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що листом від 17.04.2015 року відповідач відмовив у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки з підстав передачі у майбутньому земельної ділянки для учасників АТО.

Відповідачем до суду надано письмові заперечення на позов, відповідно до яких встановлено, що відповідач діяв з дотриманням законодавства та прав, наданих Головному управлінню, а тому у задоволені позовних вимог слід відмовити.

Позивач надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі відповідно до адміністративного позову (а.с.47).

Відповідач в судове засідання представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.40).

Третя особа - Йосипівська сільська рада Ульяновського району Кіровоградської області в судове засідання також не прибула подавши до суду заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с.37).

Відповідно до ч. 6 ст. 175 Кодексу адміністративного судочинства України, неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неприбуття представників сторін та положення частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, в судовому засіданні 20 жовтня 2015 року суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Отже, справа вирішується судом за наявними доказами, дослідивши які та оцінивши пояснення позивача у позові, обставини, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 13.11.2012 року рішенням Йосипівської сільської ради Ульяновського району Кіровоградської області надано позивачу погодження на приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в розмірі 1,50 га із земель резерву (а.с.13).

ОСОБА_1 звернулася до ГУ Держземагенства у Кіровоградській області із заявою від 03.03.2015 року та додатками про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 1,50 га для ведення особистого селянського господарства на території Йосипівської сільської ради Ульяновського району Кіровоградської області.

Розглянувши заяву позивача від 03.03.2015 року, ГУ Держземагенства відмовило у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 1,50 га для ведення особистого селянського господарства на території Йосипівської сільської ради, оскільки запропонована позивачем земельна ділянка віднесена до земельного масиву передбаченого для подальшої передачі у власність учасникам антитерористичної операції (а.с.12).

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає що предметом розгляду даної справи є Правомірність та законність рішення ГУ Держземагенства про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою та зобовязання повторно розглянути заяву.

Відповідно до частини 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчоївлади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Суб'єктам владних повноважень, які передають земельній ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України заборонено вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Як визначено у пункті 7 статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Суд зазначає, що підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, законодавством встановлено виключні підстави, за наявності яких заявникові може бути відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

У такому випадку відмова може бути визнана обґрунтованою лише тоді, коли компетентним суб'єктом владних повноважень встановлюється невідповідність місця розташування об'єкта вимогам зазначеним у Земельному кодексі документів, які повинні бути затверджені у встановленому законом порядку або вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно пункту б частини 1 статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства не більше 2,0 гектара.

Заявлений позивачем розмір земельної ділянки 1,50 га, відповідає нормам, подані документи за змістом так кількістю відповідають переліку, наведеному у статті 118 Земельного Кодексу України.

Разом з тим, ГУ Держземагенства у Кіровоградській області, відмовляючи у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою як підставу зазначило те, що визначена земельна ділянка позивачем віднесена до земельного масиву для подальшої передачі у власність учасникам АТО.

Суд звертає увагу на те, що на законодавчому рівні взагалі відсутнє таке визначення, як формування земельної ділянки для подальшої передачі у власність учасникам АТО.

Відповідачем не надано будь-якого рішення уповноваженого органу щодо виділення/формування земельного масиву для подальшої передачі у власність учасникам АТО або доказів його прийняття.

З огляду на викладене, станом на день розгляду справи в суді, запитувана позивачем земельна ділянка є землею сільськогосподарського призначення.

Більш того, Земельний кодекс України містить вичерпний перелік цільового використання земельних ділянок, в якому відсутнє визначення цільового призначення земельної ділянки - для подальшої передачі у власність учасникам АТО.

Суд вважає за необхідне зазначити, що законодавством України передбачено систему пільг для учасників бойових дій та осіб, прирівняних до них, зокрема, це стосується і надання земельних ділянок.

Відповідно до статті 12 (пункт 14) Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій надаються, серед інших, такі пільги: першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва.

Надання у власність земельних ділянок здійснюється лише у порядку, визначеному статтею 118 Земельного кодексу України.

Відведення земельної ділянки відбувається за відповідним рішення уповноваженого органу із розробленням проекту землеустрою та із формуванням такої земельної ділянки у земельному кадастрі.

З огляду на викладене, суд не бере до уваги твердження відповідача про те, що запитувана позивачем земельна ділянка відведена для подальшої передачі у власність учасникам АТО.

На законодавчому рівні визначено право розпорядженням землями сільськогосподарського призначення виключено на підставі норм Земельного Кодексу України, а тому відповідач не мав право перебирати на себе функції законодавця щодо розпорядження землею без нормативного врегулювання питання про надання земельних ділянок для учасників АТО.

Виходячи з наведених норм права та встановлених по справі дійсних обставин, суд дійшов висновку, що відмовляючи позивачу в задоволенні його заяви, відповідач порушив норми Земельного Кодексу України, тому відмова у наданні дозволі на розробку проекту землеустрою є протиправною.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд враховуючи те, що відмова позивача є протиправною то належним захистом порушеного права позивача є зобовязання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 03.03.2015 року, оскільки саме по собі судове рішення про визнання відмови у наданні дозволу протиправною не відновлює порушеного права позивача на прийняття останнім вмотивованого рішення щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Виходячи з наведених норм права та встановлених по справі дійсних обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірність прийняття спірного наказу, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Відповідно до вимог ст. 94 КАС України, суд також вважає за необхідне присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 86, 159-163, 167 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Адміністративний позов - задовольнити.

2.Визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, викладену в листі від 17.04.2015 року №31-11-0.21-7385/2-15;

3.Зобов'язати Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.03.2015 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки та прийняти відповідне рішення яким задовольнити заяву позивачки.

4.Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (ід. код - НОМЕР_1) судовий збір в розмірі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім гривень двадцять копійок).

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.В. Жук