Справа № 2-а-2705/11
Суддя: Окунь Т. В.
Дата ухвалення: 2012-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а -1612/503/12
Постанова

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2012 року Суддя Комсомольського міського суду

Полтавської області ОСОБА_1

розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення в м. Комсомольську про зобовязання відповідача здійснити перерахунок та виплату грошової допомоги до 5 травня, як інваліду війни, щорічної допомоги на оздоровлення та одноразової компенсації при встановленні групи інвалідності, як особі, що постраждала внаслідок аварії на ЧАЄС,

в с т а н о в и в :

В квітні 2011 року позивач звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Комсомольської міської ради, в якому просить поновити строк звернення до адміністративного суду, визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у перерахунку щорічної допомоги на оздоровлення, разової грошової допомоги до 5 травня та одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоровю, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЄС, зобовязавши останнього здійснити такий перерахунок у відповідності до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.01.1991 р. № 796-ХП (далі - Закон), виплатити недораховані суми щорічних грошових допомг протягом 2007-2011 р.р. та зобовязати відповідача усунути порушення діючого законодавства і в подальшому здійснювати нарахування згаданої виплати у відповідності до Закону.

Ухвалою Комсомольського міського суду від 23 січня 2012 року частину позовних вимог відповідно до положень ст..100 КАС України було залишено без розгляду з одночасним відкриттям провадження у цій же справі за вимогою позивача, предявленої до УПСЗН про зобовязання відповідачів здійснити перерахунок та виплату згаданих соціальних виплат за 2011 рік.

Відповідач позов не визнав з підстав, викладених в письмовому запереченні проти позову. Відмову провести перерахунок щорічної допомоги мотивує відсутністю правової підстави для застосування норми, яка регулює інші правовідносини.

Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши докази, надані сторонами по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав:

Судом встановлено, що до 21.02.2011 року позивач мав статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесеною до другої категорії. Згодом, після встановлення З групи інвалідності (09 лютого 2011 року), позивач був віднесений до першої категорії потерпілих внаслідок ЧАЄС, і з 22.02.2011 року є інвалідом 3 групи 1 категорії за захворюванням, повязаним із впливом наслідків аварії на ЧАЕС безстроково, в звязку з чим перебуває на обліку в УПСЗН і отримує соціальну допомогу, як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЄС . Крім того, з 15 лютого 2011 року ОСОБА_2 встановлений статус інваліда війни 111 групи з наданням права на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни.

Визначаючи характер спірних правовідносин та правову норму, яку належить до них застосувати, суд виходить з наступного:

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоровя визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

За ч.1 ст.48 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції від 20.06.1996 року, що діяла на момент виникнення спірних правовідносини (протягом згаданого періоду дія статті неодноразово зупинялась ЗУ «Про державний бюджет» на відповідний рік з наступним прийняттям рішення щодо неконституційності внесених змін) , одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЭС, які стали інвалідами внаслідок ЧАЄС, виплачується в таких розмірах інвалідам П групи 45 мінімальних заробітних плат, інвалідам Ш групи 30 мінімальних заробітних плат. Частина четверта згаданої статті визначає розмір щорічної допомоги на оздоровлення, яка становить інвалідам 1,П груп пять мінімальних заробітних плат, інвалідам Ш групи чотири мінімальні заробітні плати, учасникам ліквідації наслідків на ЧАЄС 2 категорії пять мінімальних заробітних плат. Виплати, зазначені в цій статті, проводяться протягом одного місяця з дня встановлення інвалідності, розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Право позивача на отримання соціальної допомоги до 5 травня передбачене ст.13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», згідно з якою інвалідам війни 3-ї групи виплачується щорічна одноразова допомога до 5 травня в розмірі 7 мінімальних пенсій за віком.

Отже, вихідним крітерієм обчислення розмірів одноразової компенсації учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЄС та щорічної допомоги на оздоровлення, які призначаються відповідно до положень ст.48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є мінімальна заробітна плата, і для обчислення розміру щорічної разової допомоги до 5 травня, що призначається відповідно до положень ст.13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» є розмір мінімальної пенсії за віком, установлений абз.1 ч.1 ст.28 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Іншого нормативно-правовога акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Проте, щорічна допомога до 5 травня, допомога на оздоровлення та одноразова компенсація при встановленні групи інвалідності була призначені позивачу в розмірі, визначеному відповідними постановами Кабінету Міністрів України № 341 «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про жертви нацистських переслідувань», та Постановою КМУ № 562 від 12.07.2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що істотно звужує право позивача на отримання соціальної допомоги у встановленому Законом розмірі.

Як вбачається із змісту Законів України, що приймались з часу набуття чинності Законами № 3551-Х11 та № 796-ХП стосовно розмірів мінімальної заробітної плати та розміру прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, який є розрахунковою величиною для мінімальної пенсії, ними не встановлювались обмеження щодо застосування розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, встановлених цими нормативними актами, зокрема, для реалізації положень ст..13 Закону № 3551-Х11 та ст..48 Закону № 796-ХП. Враховуючи також, що Верховною Радою України протягом згаданого періоду не приймались будь-які рішення щодо подальшого врегулювання питання виплати та розмірів згаданих соціальних виплат, то виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами, до спірних правовідносин підлягають застосуванню саме норми ст..13 Закону № 3551-Х11 та ст..48 Закону № 796-ХП.

Отже, приймаючи рішення про призначення позивачеві щорічної допомоги до 5 травня, виходячи з розрахункової величини, визначеній Постановою КМУ № 341 від 04.04.2011 року у розмірі 510 грн., щорічної допомоги на оздоровлення та одноразової компенсації при встановленні групи інвалідності відповідно у розмірах 90 грн. та 189 грн.60 коп., відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому вимога позивача про визнання такого рішення протиправним та зобовязання УПСЗН в м. Комсомольську провести перерахунок та після його проведення виплатити різницю в отриманій та перерахованій допомозі є обґрунтованою і такою, що підлягає до задоволення.

З огляду на вищенаведене, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що в 2011 році відповідач повинен був призначити та виплатити позивачеві:

щорічну грошову допомогу до 5 травня з розрахунку 7 мінімальних пенсій за віком,

щорічну допомогу на оздоровлення з розрахунку 4 мінімальних заробітних плат,

одноразову компенсацію при встановленні групи інвалідності з розрахунку 30 мінімальних заробітних плат, виходячи з розмірів мінімальної пенсії та заробітної плати на момент виплати.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо обгрунтованості вимоги позивача про зобовязання відповідача здійснювати перерахунок та виплату допомоги в подальшому, суд наголошує про наступне:

01 січня 2012 року набув чинності Закон України № 4282-V1 від 22 грудня 2011 року «Про Державний бюджет України на 2012 рік», згідно з яким норми і положення ст. 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»застосовуються у порядку та розмірах, встановлених КМУ виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік».

Конституційність згаданої норми була підтверджена рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2011 від 26.12.2011 року щодо відповідності Конституції України пункту 4 розділу V11 «Прикінцеві положення» ЗУ№ 4282-V1 від 22 грудня 2011 року «Про Державний бюджет України на 2012 рік». Разом з тим згадане рішення не може застосовуватись до правовідносини, які виникли до його ухвалення /як на тому наполягає відповідач/, з огляду на положення ст..58 Конституції України щодо зворотної дії в часі Законів та інших нормативно-правових актів.

Отже, приймаючи до уваги, що в Державі Україна відсутній Закон, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу, а також враховуючи позицію Конституційного Суду України, яку він оприлюднив в п.3 мотивувальної частини свого рішення від 03.10.1997 року № 4-зп (справа про набуття чинності Конституцією України) стосовно того, що з прийняттям нового акту, якщо інше не передбачене самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше, та виходячи з системного аналізу ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ЗУ Про державний бюджет України на 2012 рік», суд вважає, що до спірних правовідносин з приводу вимоги позивача про зобовязання відповідача здійснювати перерахунок та виплату допомоги в подальшому, підлягає застосуванню ЗУ Про державний бюджет на 2012 рік, який був прийнятий пізніше ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і встановив інший порядок застосування ст.13 Закону № 3551-Х11 від 22.10.1993 року, та ст..48 Закону № 796-ХП, що відповідно виключає правову підставу для задоволення заявлених в цій частині позовних вимог.

Питання про судові витрати вирішене судом відповідно до положень ст..94 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.159, 160, 183-2 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення в м. Комсомольську щодо виплати щорічної грошової допомоги до 5 травня, щорічної допомоги на оздоровлення та одноразової компенсації при встановленні групи інвалідності, ОСОБА_2, як особі, що постраждала внаслідок аварії на ЧАЄС у розмірі меншому, ніж встановлено ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст..48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» .

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення в м. Комсомольську, призначити та виплатити ОСОБА_2 щорічну грошову допомогу до 5 травня за 2011 рік з розрахунку 7 мінімальних пенсій за віком, виходячи із суми мінімальної пенсії за віком на момент виникнення права на виплату, щорічну допомогу на оздоровлення з розрахунку 4 мінімальних заробітних плат та одноразову компенсацію при встановленні групи інвалідності з розрахунку 30 мінімальних заробітних плат, виходячи із суми мінімальної заробітної плати на момент виникнення права на виплату за виключенням суми фактично проведених виплат.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Судові витрати по справі компенсувати за рахунок Державного бюджету України.

Постанова суду може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Постанова суду, прийнята у скороченому провадженні, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Суддя: підпис ОСОБА_1

Згідно з оригіналом. Суддя Т.В.Окунь