Справа № 163/548/15-а,2-а/163/10/15
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2015-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2015 р. Справа № 876/3619/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Сапіги В.П.,

суддів: Левицької Н.Г., Обрізка І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Любомльському районі Волинської області на постанову Любомльського районного суду Волинської області від 11.03.2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Любомльському районі Волинської області про визнання відмови протиправною, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернулась в суд з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Любомльському районі Волинської області про визнання дії відповідача протиправними та зобов'язання його зарахувати у її загальний трудовий стаж період роботи в СГПП «Промінь» з 01.01.1997 року по 31.01.1998 роки та призначити пенсію за віком з дати виникнення у неї права на таку пенсію - грудня 2014 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що в грудні 2014 року звернулась до відповідача із заявою про призначення їй пенсії за віком, однак отримала відмову з підстав відсутності у неї необхідного 30-річного страхового стажу, передбаченого п.7-2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Вважає таку відмову протиправною, оскільки відповідно до записів у трудовій книжці має загальний трудовий стаж понад 30 років і як жінка, яка звільнена з роботи та якій виповнилось 55 років, має право дострокового виходу на пенсію у відповідності до положень п.7-2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Зазначає, що відповідач неправомірно вимагав у неї уточнюючі довідки щодо її роботи в СГПП «Промінь», при цьому не обґрунтувавши, які записи в трудовій книжці відсутні, та незаконно відмовив у зарахуванні до загального трудового стажу роботу в СГПП «Промінь» з 1997 по 1998 роки, про що наявні записи у її трудовій книжці.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та додатково пояснила, що з лютого 1986 року працювала дояркою в радгоспі «Любомльський» на підвищеній зоні обслуговування при робочому часі 11 годин у день, що передбачає роботу понад норму, оскільки всього в радгоспі працювало 5 доярок на 50 корів, а не на 25 корів, як це визначалось згідно норм. При цьому, 3 доярки пішли на пенсію по досягненню 50-річного віку та в радгоспі фактично залишилось працювати лише дві доярки, в тому числі й вона. Дояркою вона пропрацювала 11 років - до січня 1997 року. Чітко визначеного графіку виходу на роботу доярки не було - працювали чотири дні, п'ятий - був вихідний, однак у випадку хвороби чи відсутності з поважних причин когось із доярок - вихідних днів взагалі не було. Працювали щодня в основному з 05 год. до 10 год., з 13 до 14 год. та з 17 до 22 год., а інколи й до 24 години. У зв'язку із погіршенням стану здоров'я, а саме, запаленням нерва, внаслідок чого її паралізувало, у лютому 1997 року її було переведено на легшу роботу - різноробочою дільничної бригади, де вона пропрацювала до кінця 1997 року, а у 1998 році ще місяць працювала дояркою. У 1997 році вона двічі перебувала на лікарняному, яке їй оплачувалось, однак будь-які записи про ці обставини в архіві відсутні. Працюючи різноробочою у 1997 році на роботу ходила щодня, за виключенням днів у які перебувала на лікарняному. Працювала, як і усі інші різноробочі, робила усю доручену роботу, крім цього їй виділялось для обробки 1,5 га буряка, що передбачає три прополки та становить 4,5 га, а в жовтні-листопаді буряк збирала. У період роботи з 1986 року по 1997 рік вона щороку ходила у відпустку, тривалість якої становила 20-24 дні, за виключенням 1997 року у якому відпустку вона не брала через перебування у цьому році на лікарняному двічі. Вказала, що облік виходу на роботу вівся бригадиром та зарплата виплачувалась грошима регулярно без затримок. Просила, щоб їй зарахували увесь стаж роботи згідно записів у трудовій книжці з лютого 1986 року по лютий 1998 року.

Постановою Любомльського районного суду Волинської області від 11.03.2015 року позов задоволено. Визнано дії відповідача щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії протиправними та зобов'язано його зарахувати позивачу в трудовий стаж роботи в державному СГП «Любомльське» з 01.12.1996 року по 26.03.1997 року та в колективному СГП «Промінь» з 27.03.1997 року по 18.02.1998 року включно до стажу роботи, що дає право на пенсію та призначити ОСОБА_1 з 23.12.2014 року пенсію відповідно до пункту 7-2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Зазначену постанову суду оскаржив відповідач - управління Пенсійного фонду України в Любомльському районі Волинської області, вважаючи її незаконною і необґрунтованою, оскільки суд неправильно та неповною мірою встановив обставини у справі, неправильно застосував норми права, а тому просить скасувати дану постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує та мотивує аналогічно доводам, що викладені у запереченні на позов, зазначаючи при цьому, що в трудовій книжці позивача не встановлено мінімум трудової участі в господарстві, а тому самих записів трудової книжки не достатньо для обчислення стажу за період після 1965 року. Згідно довідки №252/1.12 від 06.11.2014 року в стаж роботи позивача за 1997 рік було зараховано фактично відпрацьований час - 70 людиноднів. На підставі представлених документів стаж позивача становить 29 років 10 місяців. Відтак, позивач не має права на пенсію оскільки, по-перше, не має необхідного стажу для призначення пенсії згідно п 7-2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування», а по-друге, норма п. 7-2 діяла лише до 01.01.2015 року.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з'явились, що не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності. В силу вимог ч.1ст.41 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 23.12.2014 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача з заявою про призначення їй пенсії у відповідності до п.7-2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), однак листом від 06.01.2015 року за №58/02-22 у призначенні пенсії їй було відмовлено у зв'язку з відсутністю необхідного 30 річного страхового стажу.

З паспортних даних позивача встановлено, що станом на день звернення до відповідача ОСОБА_1 виповнилось повних 56 років.

Із розрахунку стажу позивача, зробленого відповідачем під час розгляду заяви про призначення пенсії, вбачається, що загальний стаж роботи ОСОБА_1 становить 29 років 10 місяців. При цьому, до загального стажу включено період роботи позивача з 02.1986 року по 30.11.1996 року, який становить 10 років 10 місяців, а також період з 03.1997 року по 31.12.1997 року, який відповідачем обрахований у 70 людиноднів.

Отже, спірні правовідносини між сторонами виникли фактично у зв'язку з відмовою відповідача зарахувати до трудового стажу позивача період її роботи з 01.12.1996 року по 31.12.1997 року, який зазначений в трудовій книжці.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції правомірно виходив з таких вимог законодавства.

Пунктом 7-2 Прикінцевих положень Закону №1058-IV визначено, що до 1 січня 2015 року право дострокового виходу на пенсію за віком мають жінки, яким виповнилося 55 років, за наявності страхового стажу не менше 30 років та за умови звільнення з роботи. У цьому випадку розмір їх пенсії, обчислений відповідно до статті 27 та з урахуванням статті 28 цього Закону, зменшується на 0,5 відсотка за кожний повний чи неповний місяць дострокового виходу на пенсію.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-ХІІ, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Статтею 62 Закону № 1788-XII визначено - основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній наявність трудового стажу підтверджується в поряду встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1, 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 також передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Із записів трудової книжки позивача вбачається, що з 20.07.1977 року по 17.03.1980 року ОСОБА_1 працювала на Луцькій меланжевій прядильно-ткацькій обробній фабриці; з 26.06.1980 року по 16.10.1984 року - на Шацькому промкомбінаті; з 01.02.1986 року по 18.02.1998 року - дояркою в радгоспі «Любомльський».

Розпорядженням представника Президента України в Любомльському районі від 15.01.1993 року зареєстровано реорганізацію радгоспу «Любомльський» в державне сільськогосподарське підприємство «Любомльське». 27.03.1997 року розпорядженням Любомльської районної державної адміністрації №135 зареєстроване колективне сільськогосподарське підприємство «Промінь», яке створене на базі державного сільськогосподарського підприємства «Любомльське» і воно стало його правонаступником. 18.02.1998 року ОСОБА_1 виведена із членів КСП «Промінь».

Довідками трудового архіву Любомльського району Волинської області від 26.01.2015 року №23/1.12 про заробітну плату для обчислення пенсії та від 26.01.2015 року №24/1.12 про відпрацьовані ОСОБА_1 людинодні встановлено, що позивач в період з лютого 1986 року по лютий 1998 року працювала та отримувала заробітну плату в радгоспі «Любомльський», який в подальшому реорганізовувався у ДСП «Любомльське» та КСП «Промінь». У цих довідках відображені відомості про кількість відпрацьованих людиноднів, а саме: у 1986 році - 273 людинодні, у 1987 році - 288, у 1988 році - 291, у 1989 році - 285, у 1990 році - 299, у 1991 році - 285, у 1992 році - 293, у 1993 році - 286, у 1994 році - 291, у 1995 році - 255, у 1996 році - 157, у 1997 році - 67, у 1998 році - 24.

Крім того, пунктом 18 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637, передбачено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків: ОСОБА_2, який згідно записів у трудовій книжці працював у радгоспі «Любомльський» бригадиром по рослинництву у період з 10.03.1986 року по 15.05.1986 року, помічником бригадира з 05.01.1988 року по 08.09.1988 року, бригадиром по рослинництву з 09.09.1988 року по 10.04.1998 року, та ОСОБА_3, яка згідно записів у трудовій книжці працювала у радгоспі «Любомльський» робітником рослинницької бригади відділу №1 з 09.07.1988 року по 01.06.2000 року, підтвердили обставини, що позивач ОСОБА_1 дійсно працювала разом з ними дояркою до 1997 року у радгоспі «Любомльський», який було реорганізовано у ДСП «Любомльське», а в подальшому, у зв'язку з хворобою позивача та перебуванням на лікарняному, на початку 1997 року її було переведено на легшу роботу - різноробочою в дільничну бригаду ДСП «Любомльське», яке потім реорганізувалось у КСП «Промінь». Свідки підтвердили, що ОСОБА_1 на сільськогосподарському виробництві була зайнята постійно, оскільки в ті часи господарство було завантажене роботою, зокрема, у період роботи різноробочою у 1997 році ОСОБА_1 працювала, як і інші різноробочі - їй виділявся буряк для обробки, вона працювала на льонові, ходила на прополки, працювала на токові, пересипала зерно, латала мішки, прибирала в приміщеннях (сховищах) тощо, випадків її невиходу на роботу без поважних причин не було. Свідок ОСОБА_3 також підтвердила, що позивач ходила на роботу ще й у 1998 році.

Зазначені свідки також показали, що в господарстві був встановлений мінімум виходів на роботу - 190 трудоднів, при цьому свідок ОСОБА_2 ствердив, що поняття мінімуму трудоднів (190) почало застосовуватись уже після реорганізації господарства у КСП «Промінь», що підтверджується також довідкою реєстраційної служби Любомльського районного управління юстиції від 10.03.2015 року №04.5-05/47, починаючи з 27.03.1997 року. Під час роботи у радгоспі «Любомльський» та ДСП «Любомльське» такого поняття не було та мінімум трудоднів (людиноднів) не встановлювався.

Згідно ч.ч. 1,2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів на підставі встановлених обставинами справи і наявними в матеріалах справи доказів, вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про підтвердження факту роботи позивача у період з лютого 1986 року по лютий 1998 року, з врахуванням якого в повному обсязі позивач має загальний страховий стаж понад 30 років, що дає їй право дострокового виходу на пенсію у відповідності до пункту 7-2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Мотиви та доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновки суду першої інстанції не спростовують і є безпідставними, оскільки в ході розгляду справи на підставі даних трудової книжки, архівних виписок та показів свідків встановлено факт роботи позивача у період з лютого 1986 року по лютий 1998 року у ДСП «Любомльське», який в подальшому реорганізовувався в КСГП «Промінь», а тому суд обґрунтовано прийшов до висновку про задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст.160, 195, 197, 199, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Любомльському районі Волинської області залишити без задоволення.

Постанову Любомльського районного суду Волинської області від 11.03.2015 року у справі №163/548/15-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В.П. Сапіга

Судді Н.Г. Левицька

І.М. Обрізко