Справа № 2а-278/10/2470
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2015-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2015 року м. Київ К/800/16412/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
ГоловуючогоНечитайло О.М.
СуддівЛанченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Чернівцях Чернівецької області Державної податкової служби

на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 20 липня 2010 року

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2013 року

у справі № 2а-278/10/2470

за позовом Приватного підприємства «Мелауда»

до Державної податкової інспекції у м. Чернівці

про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Мелауда» (далі - позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Чернівці (далі - відповідач) про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 20 липня 2010 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2013 року, позовні вимоги задоволено: визнано недійсними податкові повідомлення - рішення відповідача від 30 квітня 2009 року №/0, від 29 травня 2009 року №/1, від 14 лютого 2009 року №/2 та від 23 вересня 2009 року №/3 щодо нарахування позивачу податкового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 55 264,00 грн. та застосування штрафної (фінансової) санкції у розмірі 27 632,00 грн., а також стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача судові витрати у розмірі 3,40 грн.

Вважаючи, що рішення судів попередніх інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Позивач письмових заперечень на касаційну скаргу відповідача на адресу суду касаційної інстанції не надіслав.

Відповідно до частини 1 статті 220 КАС України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлені такі фактичні обставини справи.

Працівниками податкового органу проведено планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2008 року по 31 грудня 2008 року, за результатами якої складено акт перевірки від 16 квітня 2009 року №1614/23-1/31561392.

Вказаною перевіркою встановлено порушення позивачем вимог підпунктів 7.7.1, 7.7.2, пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» та підпункту 5.12.2 пункту 5.12 Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість, у результаті чого позивачем:

- завищено суму податку на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню на 55 289,00 грн., у тому числі: за березень 2008 року на 23 756,00 грн., квітень 2008 року на 1 307,00 грн., травень 2008 року на 275,00 грн., червень 2008 року на 4 957,00 грн., липень 2008 року на 4 935,00 грн., серпень 2008 року на 14 112,00 грн., вересень 2008 року на 2 000,00 грн., жовтень 2008 року на 3 004,00 грн., листопад 2008 року на 1 533,00 грн., грудень 2008 року на 297,00 грн. та занижено суму податку, що підлягає бюджетному відшкодуванню за лютий 2008 року на 887,00 грн.;

- занижено залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду за грудень 2008 року на 55 289,00 грн.

На підставі висновків акту перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення - рішення від 30 квітня 2009 року №/0, яким зменшено позивачу суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 55 264,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 27 632,00 грн.

За результатами апеляційного узгодження вказаного податкового повідомлення - рішення, контролюючим органом були прийняті податкові повідомлення-рішення від 29 травня 2009 року №/1, від 14 липня 2009 року №/2 та від 23 вересня 2009 року №/3, аналогічні за змістом.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що за період з 01 січня 2008 року по 31 грудня 2008 року позивачем задекларовано податок на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню у розмірі 1 335 275,00 грн. (з урахуванням зменшення суми бюджетного відшкодування за березень 2008 року на 69 172,00 грн. за результатами невиїзної документальної перевірки), у тому числі за січень 2008 року - 102 682,00 грн., лютий 2008 року - 212 671,00 грн., березень 2008 року - 109 197,00 грн. (з врахуванням зменшення суми бюджетного відшкодування за результатами невиїзної документальної перевірки на суму 69172,00 грн.), квітень 2008 року - 83 135,00 грн., травень 2008 року - 258 964,00 грн., червень 2008 року - 223 959,00 грн., липень 2008 року - 57 188,00 грн., серпень 2008 року - 67 944,00 грн., вересень 2008 року - 29 196,00 грн., жовтень 2008 року - 79 022,00 грн., листопад 2008 року - 76 114,00 грн. та грудень 2008 року - 35 203,00 грн. Позивач не заперечував, що протягом березня 2008 - 2009 р. на його розрахунковий рахунок було перераховано податок на додану вартість (з врахуванням зменшення за даними невиїзної документальної перевірки за березень 2008 року у розмірі 69 172,00 грн.), що підлягав бюджетному відшкодуванню.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та не заперечується сторонами, за результатами документальної невиїзної перевірки (від 07 травня 2008 року акт № 1790/15-206) позивачу було зменшено суму бюджетного відшкодування за березень 2008 року на 69 172,00 грн. податковим повідомленням-рішенням від 07 травня 2008 року № 298464152/0 та збільшено суму, що підлягає зарахуванню до складу податкового кредиту наступного податкового періоду на суму 69 172,00 грн. Сума податкового зобов'язання визначена вказаним податковим повідомленням-рішенням позивачем узгоджена. Сума бюджетного відшкодування податку на додану вартість за березень 2008 року, яка підтверджена документальною перевіркою становила 109 197,00 грн. (у т.ч. січень 2008 року - 27 816,00 грн., лютий 2008 року - 81 381,00 грн.).

Перевіркою правильності визначення суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню за період з 01 січня 2008 року по 31 грудня 2008 року встановлено, що позивачем завищено суму податку на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню у розмірі 55 289,00 грн., у тому числі за березень 2008 року на 23 756,00 грн., за квітень 2008 року на 1 307,00 грн., за травень 2008 року на 275,00 грн., за червень 2008 року на 4 957,00 грн., за липень 2008 року на 4 935,00 грн., за серпень 2008 року на 14 112,00 грн., за вересень 2008 року на 2 000,00 грн., за жовтень 2008 року на 3 004,00 грн., за листопад 2008 року на 1 533,00 грн., за грудень 2008 року на 297,00 грн. та занижено суму податку, що підлягає бюджетному відшкодуванню за лютий 2008 року на 887,00 грн.

Вказані порушення, на думку відповідача, виникли у результаті того, що останнім при складанні додатку 2 до податкової декларації з податку на додану вартість за березень - грудень 2008 року невірно визначалась сума залишку від'ємного значення попереднього податкового періоду за вирахуванням суми податку, яка підлягає сплаті до бюджету за підсумками поточного звітного періоду (ряд. 24 податкової декларації звітного податкового періоду) та звітний період, у якому виникла сума залишку (гр. 2 та гр. 3 додатку до 2 до податкової декларації з податку на додану вартість), що призвело до неправильного заповнення гр. 4 та гр.5 додатку 2 податкової декларації з податку на додану вартість.

За висновками податкового органу, встановлені в ході перевірки розбіжності між даними позивача та даними перевірки ґрунтуються на співставленні показника графи 3 додатку до декларації з податку на додану вартість звітного періоду - даними рядка 18.2 декларації з податку на додану вартість попереднього звітного періоду.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що вказане співставлення відповідачем показників звітних періодів, не відповідає вимогам підпункту 7.7.1 пункту 7.7. статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» та підпункту 5.12.2 пункту 5.12 Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість, оскільки вказаним Законом не передбачено, що сума податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету, не може перевищувати наявної різниці значень податкового кредиту і податкових зобов'язань кожного окремого звітного періоду.

Так, нормами пункту 1.8 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість», визначено бюджетне відшкодування як суму, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

Згідно підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно до підпункту 7.7.2 цього ж пункту, у разі якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг);

б) залишок від'ємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно до підпункту 7.7.3 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» платник податку може прийняти самостійне рішення про зарахування належної йому повної суми бюджетного відшкодування у зменшення податкових зобов'язань з цього податку наступних податкових періодів. Зазначене рішення відображається платником податку у податковій декларації, яку він подає за наслідками звітного періоду, в якому виникає право на подання заяви про отримання бюджетного відшкодування згідно з нормами цієї статті. При прийнятті такого рішення зазначена сума не враховується при розрахунку сум бюджетного відшкодування наступних податкових періодів.

Згідно підпункту 7.7.4 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» платник податку, який має право на одержання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення повної суми бюджетного відшкодування, подає відповідному податковому органу податкову декларацію та заяву про повернення такої повної суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

При цьому, попередніми судовими інстанціями обґрунтовано зазначено, що законодавцем передбачено два шляхи отримання бюджетного відшкодування: зарахування належної платнику повної суми бюджетного відшкодування у зменшення податкових зобов'язань з цього податку в наступних звітних періодах; повернення повної суми бюджетного відшкодування на рахунок платника.

Водночас, платником у кожному податковому звітному періоді (календарному місяці) може застосовуватися тільки один із цих шляхів, а зміна задекларованого напрямку відшкодування сум податку на додану вартість Законом не передбачена.

Пунктом 5.12 Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість, затвердженого Наказом ДПА України від 30 травня 1997 року №166 визначено, що якщо в наступному звітному податковому періоді різниця між сумою податкових зобов'язань і сумою податкового кредиту, з урахуванням залишку такого від'ємного значення минулого звітного (податкового) періоду, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду, має від'ємне значення, то платником податку разом з податковою декларацією подаються Довідка щодо сум залишку від'ємного значення попередніх податкових періодів, що залишається непогашеним після бюджетного відшкодування, отриманого у звітному податковому періоді, та підлягає включенню до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (додаток 2 до податкової декларації з податку на додану вартість) та Розрахунок суми бюджетного відшкодування (додаток 3 до податкової декларації з податку на додану вартість). При цьому платник податку, який має право на одержання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення повної суми бюджетного відшкодування на його рахунок у банку, подає Заяву про повернення суми бюджетного відшкодування (додаток 4 до податкової декларації з податку на додану вартість).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що допущені позивачем у додатку 2 до декларацій помилки носять методологічний характер та в цілому не впливають на результати декларацій.

Крім того, висновком судово-бухгалтерської експертизи від 20 квітня 2010 року №512 не підтверджено завищення позивачем суми податку на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню на 55 289,00 грн. за період березень-грудень 2008 року.

Попередніми судовими інстанціями встановлено, що при заповненні декларацій позивач дотримувався вимог Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість, при цьому, у зв'язку з внесеними змінами до нього від 17 березня 2008 року, позивач отримав право включати до бюджетного відшкодування суми податку на додану вартість сплачені у попередніх періодах за наявності відповідних документів, які не включені до бюджетного відшкодування у раніше поданих деклараціях.

З огляду на те, що під час розгляду даної справи відповідачем не було надано жодних належних доказів, які б свідчили про необґрунтованість та незаконність вимог позивача щодо повернення йому, заявленої до відшкодування суми податку на додану вартість, підстав вважати, оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій такими, що були прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права немає.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної норми процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання чи відмовлено у наданні податкових вигод, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками попередніх судових інстанцій про протиправність прийнятих податковим органом спірних податкових повідомлень-рішень та наявності підстав для їх скасування.

Мотивація та докази, наведені у касаційній скарзі, не дають адміністративному суду касаційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію судів попередніх інстанцій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Чернівцях Чернівецької області Державної податкової служби залишити без задоволення.

2. Постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 20 липня 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2013 року у справі №2а-278/10/2470 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддяНечитайло О.М.
СуддіЛанченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.