Справа № 808/1744/15
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2015-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

13 жовтня 2015 рокусправа № 808/1744/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шлай А.В.

суддів: Іванова С.М. Чабаненко С.В.

при секретарі: Горшкові В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Комунарському районі м.Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 02 червня 2015 року у справі №808/1744/15 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції в Комунарському районі м.Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Комунарському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просив суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 20.10.2014 № про збільшення суми грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами декларування на суму 40142,63 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 10035,66 грн., а також від 29.01.2015 № про збільшення суми грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами декларування на суму 2940,76 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 735,19 грн. В обґрунтування позову зазначалось про те, що висновок контролюючого органу про заниження підприємцем доходу в розмірі 9479,17 грн. не відповідає дійсності, оскільки відповідачем не враховано той факт, що вказана сума є вартістю наданих позивачем у 2010 році ФОП ОСОБА_2 послуг з перевезення вантажів, про що свідчить акт виконаних робіт від грудня 2010 року, який відображений в книзі обліку доходів та витрат. На думку позивача, контролюючий орган безпідставно включив суму грошових коштів, яка надійшла в погашення дебіторської заборгованості до оподатковуваного доходу ФОП ОСОБА_1 за результатами фінансово-господарської діяльності 2011 року, хоча послуги були надані у 2010 році. Також позивач не погоджувався із висновками контролюючого органу щодо завищення підприємцем витрат за 2011-2013 роки на суму 272955,52 грн., як таких, що не повязані із господарською діяльністю. Розрахована контролюючим органом сума є вартістю палива, яка за висновками перевіряючих не могла бути використана позивачем виходячи із застосованих відповідачем норм використання палива, кілометражу від пункту навантаження до пункту розвантаження, тощо. Так, відповідачем не врахований пробіг автомобіля до пункту навантаження або повернення з пункту розвантаження, відстань від пунктів завантаження до пунктів розвантаження проведено перевіряючими не на підставі інформації зазначеної у ТТН, а за відстанню між містами (населеними пунктами) без врахування проїзду по місту (населеному пункту), що свідчить про те, що висновки ґрунтуються на припущеннях і не можуть вважатись обєктивними.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 02 червня 2015 року позов задоволено частково. Суд визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення від 20.10.2014 № про збільшення суми грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами декларування на суму 40142,63 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 10035,66 грн. У задоволенні позову в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 29.01.2015 № про збільшення суми грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами декларування на суму 2940,76 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 735,19 грн. суд відмовив.

Не погодившись із рішенням суду, Державна податкова інспекція у Комунарському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області, яка є правонаступником Державної податкової інспекції у Комунарському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржену постанову та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Апелянт зазначає, що під час перевірки було встановлено, що позивачем завищено витрати, що враховуються при визначенні обєкту оподаткування на суму 272955,52 грн. Так, протягом 2011-2013 років позивачем включено до складу валових витрат придбання дизельного палива на суму 842002,38 грн., проте за висновками перевіряючих, такі витрати повинні складати 569046,86 грн. Такий висновок ґрунтується на підставі проведеного аналізу списання дизельного палива, виходячи з даних про пункти навантаження та пункти призначення автомобілю, визначених на підставі товарно-транспортних накладних, норм витрат палива на автомобільному транспорті та первинних документів. Також позивачем документально не підтверджено формування витрат, віднесених по використанню палива за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року, у звязку з чим донараховано податок на доходи на суму 40142,63 грн.

Позивачем апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову не подавалась.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представник позивача просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване.

Колегія суддів, перевіривши оскаржене рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Як встановлено судом першої інстанції на підставі досліджених письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, у період з 12.09.2014 року по 18.09.2014 року Державною податковою інспекцією у Комунарському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області проведено виїзну планову документальну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2011 по 31.12.2013, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року, за результатами якої 29.09.2014 року складено Акт №1046/08-27-17-2-17-. Перевіркою встановлені порушення вимог: - п. п. 2 ч. 1 ст.7, п.11 ст.8, п.8 ст.9 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а саме: заниження сум єдиного внеску, нарахованого з чистого оподаткованого доходу за ставкою 34,7% в загальній сумі 100904,53 грн.; п. 138.4 ст.138. п. 177.4 ст.177 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок з доходів фізичних осіб суб'єкта підприємницької діяльності у 2011 році, 2012 році, 2013 році на загальну суму 38720,75 грн.; п. 177.2 ст.177 Податкового кодексу України, а саме заниження доходу за 2011 рік у розмірі 9479, 17 грн., недоперерахування податку з доходів фізичних осіб в загальній сумі 1421,88 грн. На підставі Акту перевірки 20.10.2014 року Державною податковою інспекцією у Комунарському районі м. Запоріжжя прийняте, у тому числі, податкове повідомлення-рішення №, яким ФОП ОСОБА_1 визначено податкове зобовязання з податку на доходу фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 50178,29 грн., в т.ч. 40142,63 грн. за основним платежем та 10035,66 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, яке було оскаржено позивачем в адміністративному порядку. З метою розгляду питань, викладених у скарзі ФОП ОСОБА_1, ГУ ДФС у Запорізькій області доручило Державній податковій інспекції у Комунарському районі м. Запоріжжя провести документальну позапланову перевірку ФОП ОСОБА_1, за результатами якої відповідачем було складено акт №2127/08-27-17-2-17- від 24.12.2014 року, яким

підтверджені висновки планової перевірки, викладені в акті перевірки від 29.09.2014, щодо порушення ФОП ОСОБА_1 п.138.4 ст.138, п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України про заниження суми чистого оподатковуваного доходу за 2011-2013 роки у розмірі 282434,69 грн. та визначено грошове зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб у розмірі 43083,39 грн., що на 2940,76 грн. більше, ніж визначено в акті перевірки від 29.09.2014 р. та податковому повідомленні-рішенні № від 20.10.2014, з чим погодилось Головне управління ДФС у Запорізькій області у рішенні про результати розгляду скарги №486/7/0801-100413 від 26.12.2014. На підставі акта перевірки від 24.12.2014 №2127/08-27-17-2-17- та рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області від 26.12.2014 №486/7/0801-100413, відповідач прийняв додатково податкове повідомлення-рішення № від 29.01.2015 про збільшення ФОП ОСОБА_1 суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 3 675,95 грн., в т.ч. за основним платежем - 2940,76 грн. та 735,19 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами). Позивач не погодився з рішенням Головного управління ДФС у Запорізькій області та оскаржив його до ДФС України. Рішенням ДФС України про результати розгляду повторної скарги від 16.03.2015 за №2343/Ю/99-99-10-01-03-14 повторна скарга ФОП ОСОБА_1 залишена без задоволення, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення, без змін. Не погоджуючись із податковими повідомленнями-рішеннями № від 20.10.2014 та № від 29.01.2015 ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду.

Частково задовольняючи позовні вимоги та скасовуючи податкове повідомлення-рішення № від 20.10.2014 року, суд першої інстанції вказав на необґрунтованість висновків, викладених в акті перевірки, щодо завищення позивачем витрат, що враховуються при визначенні обєкту оподаткування, на суму 272955,52 грн. Так, суд зазначив, що відображені позивачем витрати підтверджувались усіма необхідними первинними документами, а також їх розмір не перевищував отриманого доходу по вказаним господарським операціям, а тому їх врахування під час визначення чистого оподатковуваного доходу згідно п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України є законним. Також, підстави для висновку, що проїзд автомобілю без вантажу (наприклад, прямування до місця навантаження, або повернення після розвантаження тощо) не відноситься до господарської діяльності підприємця, відсутні, оскільки це маршрут автомобілю в межах однієї господарської операції. Доводи контролюючого органу, що чеки на придбання пального існують і за той час, коли автомобіль фактично в цей день не здійснював будь-якого перевезення на думку суду не свідчить про те, що заправлений завчасно автомобіль наступного дня не виконував господарську операцію з перевезення. Крім того, контролюючий орган, проводячи власний контррозрахунок, користувався узагальненими показниками як відстані між містами, так і вартості паливно-мастильних матеріалів і нормами витрат пального без обґрунтування правомірності використання такої методики.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції правильними та такими, що зроблені на підставі досліджених письмових доказів по справі. Також слід зазначити, що відповідач ні під час розгляду справи судом першої інстанції, ні при розгляді апеляційної скарги не навів доводів, чому при здійсненому ним розрахунку бралась відстань між Головпоштампами міста виїзду до міста призначення. Позивач, у свою чергу, повідомив суду, що ним на підставі наказу Міністерства транспорту України № 43 від 10.02.1998 року, яким затверджені норми витрат палива та мастильних матеріалів на автомобільному транспорті, був здійснений розрахунок кількості витрат пального, і у 2011 році він становить 39939,26 л, що на 4044,37 л. менше допустимої норми, у 2012 році 36673,06 л, що на 2668,34 л. менше допустимої норми, у 2013 році 33320,64 л., що на 7586,83 л. менше допустимої норми (стор.10 Акту перевірки від 29.09.2014 року). Будь-які пояснення контролюючим органом на доводи позивача суду не надані.

Судом першої інстанції також правильно застосовані і норми матеріального права стаття 138 Податкового кодексу України, згідно із п.138.2 якої витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Надані позивачем під час перевірки первинні документи підтверджують правильність відображення понесених ним витрат у період, що був підданий перевірці.

Доводи апелянта за своїм змістом є частковим відтворенням висновків, викладених в акті перевірки та у письмових запереченнях на адміністративний позов, що подавались до суду першої інстанції. При цьому, суд першої інстанції обґрунтував в оскарженій постанові їх неспроможність. В апеляційній скарзі не наведені підстави, які свідчать про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 200 цього ж Кодексу передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З урахуванням того, що доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в оскарженій постанові, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись статтями 195-196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Комунарському районі м.Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 02 червня 2015 року у справі №808/1744/15 залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складення у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: А.В. Шлай

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: С.В. Чабаненко