Справа № 806/1675/14
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2015-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" листопада 2015 р. м. Київ К/800/53147/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді Шведа Е.Ю.,

суддів Горбатюка С.А.,

Мороз Л.Л.,

секретар судового засідання Скавуляк Т.В.,

за участю: представника позивача Луговського Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за

касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Грайф Флексіблс Україна»

на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 02 червня 2014 року

та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 01 жовтня 2014 року

у справі № 806/1675/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Грайф Флексіблс Україна»

до Житомирської митниці Міндоходів

про визнання протиправними та скасування картки відмови, рішення, зобов'язання вчинити дії,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Грайф Флексіблс Україна» (далі - ТОВ «Грайф Флексіблс Україна») звернулось до суду з позовом до Житомирської митниці Міндоходів, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просило визнати протиправними і скасувати рішення Житомирської митниці Міндоходів про коригування заявленої митної вартості товарів від 18 грудня 2013 року № 101060000/2013/300862/2 та картку відмови у прийнятті митної декларації від 18 грудня 2013 року № 101060000/2013/01013 Житомирської митниці Міндоходів.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 02 червня 2014 року, залишене без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 01 жовтня 2014 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, неповноту з'ясування обставин справи, просить рішення судів скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позов. Вимоги касаційної скарги мотивовані тим, що судами не взято до уваги надані позивачем докази, що підтверджують незаконність спірних рішень митного органу. Зазначає, що розбіжності між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є беззаперечним доказом для підтвердження висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості товарів. Також вказує, що той факт, що продавець і покупець пов'язані між собою особи, сам по собі не може бути підставою для розгляду вартості операції як неприйнятної. Право витребовувати у декларанта додаткові документи виникає у митного органу у випадку наявності підстав вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість. Крім того, відомості з інформаційних баз даних митного органу носять допоміжний характер і не можуть мати більшого значення, ніж надані декларантом документи щодо товару.

В судовому засіданні представник позивача касаційну скаргу підтримав та просив суд задовольнити її з підстав, викладених в ній.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, що з'явились, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, суд дійшов наступних висновків.

Судами встановлено, що між ТОВ «Грайф Флексіблс Україна» (покупець) та фірмою «GLOBAL TEXTILE COMPANY» (Саудівська Аравія) (продавець) укладено контракт від 02 січня 2013 року № 04/01/13-G/SA, предметом якого є продаж продавцем покупцю поліпропіленової тканини різних розмірів. Поставка товару виконується партіями. Кількість, асортимент і строки поставки кожної партії товару вказуються у додаткових угодах, які є невід'ємною частиною даного контракту (п. 1 контракту).

За умовами додаткової угоди від 02 січня 2013 року № 5 до контакту № 04/01/13-G/SA від 02 січня 2013 року продавець повинен продати, а покупець прийняти та оплатити наступний товар: плетена тканина з поліпропіленової нитки, 1280 мм, 95 г/м2 рукавна; плетена тканина з поліпропіленової нитки, 1400 мм, 95 г/м2.

Загальна вартість товару складає 43471,93 доларів США продавець зобов'язується виконати оплату по даній Додатковій угоді протягом 90 календарних днів після дати інвойсу шляхом перерахунку грошей на розрахунковий рахунок продавця.

Позивачем до митного поста «Житомир-центральний» Житомирської митниці Міндоходів подана митна декларація № 101060000/2013/021492 та пакет документів для проведення митного оформлення товарів «поліпропіленова кругова (трубчаста) фаладована тканина», відправник «GLOBAL TEXTILE COMPANY» (Саудівська Аравія), одержувач ТОВ «Грайф Флексіблс Україна».

Для підтвердження митної вартості заявлених товарів за вказаною МД позивачем надано наступні документи: МД № 101060000/2013/021492 від 18 грудня 2013 року; коносамент HLCUJED130903401; контракт № 19/03/13-G/RO від 22 березня 2013 року; контракт № 04/01/13-G/SA від 02 січня 2013 року; інвойс КSА-J-2908-01-2013 від 29 серпня 2013 року; додаткова угода № 12 від 28 листопада 2013 року до контракту № 19/03/13-G/RO від 22 березня 2013 року; міжнародна товарно-транспортна накладна CMR 421 від 04 листопада 2013 року; сертифікат походження № 26201 від 29 вересня 2013 року; додаткова угода № 5 від 29 серпня 2013 року.

За результатами розгляду поданих до митного оформлення документів у митного органу виник сумнів щодо достовірності поданих декларантом відомостей щодо ціни товару та виявлено розбіжності у поданих документах.

Не погоджуючись із визначеною декларантом митною вартістю товару у митній декларації, митний орган запропонував позивачу додатково надати документи для підтвердження заявленої митної вартості товару, а саме: виписку з бухгалтерської документації (оплата за попереднє оформлення, балансові документи, тощо); каталоги, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини; виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та /або подібних (аналогічних) товарів на території України; довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; розрахунок ціни (калькуляцію).

На вказану пропозицію митного органу документів не надано.

Таким чином, не погоджуючись з заявленою митною вартістю товару, митним органом скориговано митну вартість товарів на рівні 104851,00 доларів США та прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № 101060000/2013/300862/2 від 18 грудня 2013 року, в якому митний орган самостійно визначив митну вартість товару за резервним методом її визначення, вказавши про неможливість застосування попередніх методів.

У вказаному рішенні зазначено, зокрема, що митна вартість імпортованих товарів не може бути визнана за ціною договору щодо товарів, які імпортуються. Документи, зазначені в ч. 2 ст. 53 МК України містять розбіжності (у комерційному інвойсі КSА-J-2908-01-2013 від 29 серпня 2013 року відсутні відомості про особу, що його підписала) та документи, зазначені у ч. 3 ст. 53 МК України дають обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем та покупцем міг вплинути на заявлену декларантом митну вартість товарів, а також у зв'язку з неподанням декларантом на письмову вимогу митного органу додаткових документів, що підтверджують заявлену митну вартість товару.

Коригування митної вартості товару стало підставою для видання картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 101060000/2013/01013 від 18 грудня 2013 року.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями митного органу, позивач звернувся до суду з даним позовом про визнання протиправними та скасування картки відмови, рішення, зобов'язання вчинити дії.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що дії митного органу щодо прийняття спірного рішення про коригування митної вартості товарів, згідно з яким митну вартість товару скориговано за резервним методом та прийняття картки відмови відповідають приписам законодавства. Дійсна вартість товару для митних цілей повинна підтверджуватися належними документами, тобто такими, які містять об'єктивні відомості про вартість товару. Оскільки документи, надані позивачем, не містили об'єктивних відомостей про митну вартість задекларованих товарів, суди дійшли висновку про законність спірних рішень митного органу.

Проте суд касаційної інстанції вважає такий висновок судів передчасним, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Ч. 1 ст. 51 МК України визначено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

За змістом ч. 2 ст. 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

П. 1 ч. 3 ст. 52 МК України передбачено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

При цьому, згідно з ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення;висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Ст. 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

Разом з тим, дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До них, зокрема, належить процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів (від першого до резервного) визначення митної вартості.

При цьому, законом чітко встановлено умову, за наявності якої у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів та відмови у митному оформленні. Такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.

Відтак, приписи вказаних статей зобов'язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.

При цьому, варто зазначити, що митний орган має право витребовувати у декларанта лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, роблячи висновок, що надані декларантом документи, не містили об'єктивних відомостей про митну вартість задекларованих товарів, та відмовляючи в задоволенні позову, розглянув спір, предметом якого є перевірка законності рішення про коригування заявленої митної вартості товарів від 19 грудня 2013 року № 101060000/2013/021519 та картки відмови у прийнятті митної декларації від 18 грудня 2013 року № 101060000/2013/01013 Житомирської митниці Міндоходів.

В той же час предметом розгляду даної справи є перевірка законності рішення про коригування митної вартості товарів від 18 грудня 2013 року № 101060000/2013/300862/2 та картку відмови у прийнятті митної декларації від 18 грудня 2013 року № 101060000/2013/01013 Житомирської митниці Міндоходів, відповідно до заявлених позовних вимог та наявних в матеріалах справи копій спірних рішень митного органу.

Вказана обставина ставить під сумнів дослідження судами першої та апеляційної інстанцій матеріалів справи та встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення спору.

Судами не надано оцінки мотивам прийняття спірного рішенню митного органу про коригування митної вартості товарів, а саме виявленим митним органом розбіжностям у поданих декларантом документах.

З'ясування вказаних обставин дає змогу встановити чи надані декларантом документи були достатніми для визначення митної вартості товарів за першим методом її визначення, а відтак чи мав митий орган підстави пропонувати декларанту надати додаткові документи.

Також, вирішуючи спір та відмовляючи в задоволенні позову, суди не спростували та не надали оцінки доводам позивача, викладеним в позовній заяві, апеляційній скарзі.

Разом з тим, судом першої інстанції, підтриманий судом апеляційної інстанції, зроблено висновок, що вартість товарів за першим методом визначення митної вартості становила: по товару 0,4984 та 0,5445 доларів США за (погонний метр) сума вартості за одиницю. Митна вартість ідентичної продукції, яка була продана на експорт в Україну з тієї ж країни, на тих же комерційних умовах і час експорту яких був максимально наближеним до оцінюваних товарів, була вищою, ніж оцінювані товари, так вона складає 0,4693 доларів США, тобто, митним органом, під час проведення митного контролю правильності визначення митної вартості було виявлено заниження митної вартості товару відповідно до бази даних цінової інформації ЄАІС ДМСУ, яка містить інформацію про рівень цін на такі товари, митне оформлення яких вже здійснено, що є достатньою підставою для сумніву у правильності заявленої позивачем митної вартості товарів.

З цього приводу суд касаційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що вартість одиниці товару 0,4693 доларів США є, очевидно, нижчою і за 0,4984 і за 0,5445 доларів США, а не вищою, як вказано судом першої інстанції. Тому може йти мова не про заниження декларантом митної вартості товару, а про її завищення, відповідно до зробленого судом висновку.

Також слід зауважити, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування методу визначення митної вартості товару, обраного декларантом, і не може бути безумовною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за методом визначеним в декларації митної вартості.

З приводу посилання судів на те, що у відповідача були і інші підстави для сумнівів щодо достовірності заявленої декларантом митної вартості товару, оскільки продавець та покупець були пов'язаними особами, суд касаційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 12-16 ст. 58 МК України той факт, що продавець і покупець пов'язані між собою особи, сам по собі не може бути підставою для розгляду вартості операції як неприйнятної. У таких випадках необхідно розглянути обставини продажу та прийняти вартість операції за умови, що взаємовідносини покупця і продавця не вплинули на ціну оцінюваних товарів.

За наявності достатніх підстав вважати, що відносини, зазначені у частині дванадцятій цієї статті, вплинули на ціну оцінюваних товарів, орган доходів і зборів повинен надати декларанту або уповноваженій ним особі свої письмові обґрунтування, що такий вплив мав місце.

У разі відсутності обґрунтувань з боку органу доходів і зборів необхідно вважати, що взаємовідносини, зазначені у частині дванадцятій цієї статті, не вплинули на ціну оцінюваних товарів.

Декларант має право відповіді та доказу відсутності впливу взаємозв'язку продавця і покупця на ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари.

Для цілей цього Кодексу особи вважаються пов'язаними між собою у випадках, зазначених у статті 15 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року.

З наведених норм слідує висновок, що той факт, що продавець і покупець пов'язані між собою особи, сам по собі не може бути підставою для розгляду вартості операції як неприйнятної, а відповідно і не може бути підставою для витребування митним органом додаткових документів згідно з ч. 3 ст. 53 МК України.

Для висновку про вплив зазначеної обставини на ціну товару, митний орган повинен надати декларанту або уповноваженій ним особі свої письмові обґрунтування, що такий вплив мав місце.

В порушення наведених норм судами не з'ясовано чи надавались декларанту або уповноваженій ним особі письмові обґрунтування впливу на митну вартість товару, у зв'язку з тим, що продавець та покупець є пов'язаними між собою особами.

Наведені порушення норм процесуального права судами першої та апеляційної інстанцій унеможливлюють постановлення законного та обґрунтованого рішення в даній справі, оскільки без їх виправлення неможливо повно, всебічно та об'єктивно дати оцінку спірним рішенням, діям митного органу.

Суд касаційної інстанції не має повноважень виправити допущені судами порушення норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1 статті 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За таких обставин, рішення судів підлягають скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене, повно і всебічно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають значення для справи, і в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Грайф Флексіблс Україна» задовольнити частково.

Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 02 червня 2014 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 01 жовтня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та не підлягає оскарженню, проте може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: