Справа № 2а-3774/11/2670
Суддя: Патратій О.В.
Дата ухвалення: 2011-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

21 березня 2011 року № 2а-3774/11/2670

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Патратій О.В., ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами

за позовом Державного підприємства для постачання медичних установ «Укрмедпостач»
до Київської регіональної митниці
про визнання неправомірними дій щодо скасування рішення від 29.12.2009 р. № КТ-100-3077-09 про визначення коду товару,-
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Державне підприємство для постачання медичних установ «Укрмедпостач»(далі по тексту ДП «Укрмедпостач») до Київської регіональної митниці про визнання неправомірними дій щодо скасування рішення від 29.12.2009 р. № КТ-100-3077-09 про визначення коду товару.

Розглянувши позовну заяву, суд дійшов висновку, що дану заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Рішення субєкта владних повноважень у контексті положень КАС необхідно розуміти як нормативно-правові акти, так і правові акти індивідуальної дії.

Нормативно-правові акти це рішення, дію яких поширено на невизначене або визначене загальними ознаками коло осіб і які призначені для неодноразового застосування щодо цього кола осіб.

Правові акти індивідуальної дії це рішення, дію яких поширено на конкретних осіб або які стосуються конкретної ситуації, і які є актом одноразового застосування.

Тобто, акт державного чи іншого уповноваженого органу це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обовязковий характер для субєктів цих відносин.

У такому випадку реалізується компетенція видавця цього акту як суб'єкта владних повноважень, уповноваженого управляти поведінкою іншого суб'єкта, а відповідно інший суб'єкт зобов'язаний виконувати його вимоги.

У зв'язку з цим, не можуть оспорюватись в суді акти, дії чи бездіяльність органів та посадових осіб державної влади, органів місцевого самоврядування, які не мають обов'язкового характеру для певного субєкта.

Як вбачається з позовної заяви, позивачем оскаржуються дії начальника відділу контролю митної вартості та класифікації товарів Київської регіональної митниці ОСОБА_1 щодо скасування рішення від 29.12.2009 р. № КТ-100-3077-09 про визначення коду товару, які мали вираз у виданні службової записки від 20.09.2010 року № 12-26/740.

Тобто фактично предметом оскарження у даній справі є дії посадової особи митного органу щодо складання службової записки від 20.09.2010 року № 12-26/740 .

При цьому, додана до позовної заяви копія службової записки № 12-26/740 від 20.09.10 р., складена заступником начальника відділу контролю митної вартості та класифікації товарів ОСОБА_2, яка фактично оскаржується позивачем, не є нормативно-правовим актом чи актом індивідуальної дії в розумінні статті 17 КАС, оскільки обовязкового характеру не має і правових наслідків не створює, вважати цю записку рішенням, дією чи бездіяльністю, що породжує, змінює або припиняє права та обовязки у сфері публічно-правових відносин неможливо, тому позовні вимоги про визнання незаконними дій щодо складення службової записки, не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Суд зазначає, що докладні, пояснювальні та службові записки це документи, які інформують про явища і факти, що настали, про виконані роботи, про ситуацію, що склалася тощо. Вказані записки належать до довідково-інформаційних документів, які призначені для внутрішнього службового використання та подаються для обліку та опрацювання до підрозділу, уповноваженого на виконання певних функцій.

Тобто, службова записка за своєю формою та змістом не є правовим актом індивідуальної дії, рішенням субєкта владних повноважень, яке відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України підлягає оскарженню в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до Порядку роботи посадових осіб митного органу при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затвердженого Наказом Державної митної служби України 24.06.2009 № 602 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21 липня 2009 р. за № 669/16685, за результатами контролю за правильністю визначення митної вартості товарів після закінчення операцій їх митного контролю, митного оформлення та пропуску через митний кордон України під гарантійні зобов'язання митним органом приймається одне з таких рішень:

про застосування митної вартості, заявленої декларантом, та скасування раніше виданого митним органом Рішення на підставі додатково отриманої інформації від декларанта;

про застосування митної вартості товарів, визначеної митним органом на підставі раніше винесеного Рішення;

про застосування митної вартості товарів, визначеної митним органом на підставі нововиявлених обставин.

Таким чином, у розумінні ст. 3, 17 КАС Україні рішенням митного органу, що створює певні права та обовязки для декларанта, яке може бути оскаржене в порядку адміністративного судочинства, є одне з вищезазначених рішень про застосування митної вартості товару.

Службова записка № 12-26/740 від 20.09.10 р. не є документом, який безпосередньо спричиняє виникнення певних правових наслідків для позивача, а тому у розумінні п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України не має статусу оскаржуваного акту, внаслідок чого вона не може бути оскаржена в адміністративному суді (рівно як і дії посадової особи по складанню службової записки).

Таким чином, виходячи з вищевказаних положень Кодексу адміністративного судочинства України, враховуючи зміст позовних вимог, суд приходить до висновку, що даний позов не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 109, ст. 160, ст. 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя -

У Х В А Л И В:

1. Відмовити Державному підприємству для постачання медичних установ «Укрмедпостач»у відкритті провадження в адміністративній справі.

2. Копію ухвали про відмову у відкритті провадженні в адміністративній справі невідкладно надіслати особі, яка її подала.

3. Попередити позивача, що позовні матеріали будуть йому надіслані супровідним листом рекомендованим поштовим відправленням із зворотною розпискою про їх одержання після спливу терміну для оскарження ухвали про відмову у відкритті провадженні в адміністративній справі.

4. У випадку оскарження ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі позовні матеріали будуть скеровані до апеляційної інстанції разом з апеляційною скаргою.

5. Розяснити позивачу, що повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції протягом пяти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О.В. Патратій