Справа № 398/9482/13-а
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2015-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 червня 2015 рокусправа № 398/9482/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Чепурнова Д.В.

за участю секретаря судового засідання: Олійник Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу виконавчого комітету Олександрійської міської ради на постанову Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 вересня 2014 року

у адміністративній справі № 398/9482/13-а за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Олександрійської міської ради та Олександрійського міського голови Цапюка Степана Кириловича про визнання нечинним рішення органу місцевого самоврядування та визнання протиправними дій та бездіяльності суб'єктів владних повноважень, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 вересня 2014 року частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1, та визнано протиправною бездіяльність виконавчого комітету Олександрійської міської ради, яка полягає в недотриманні обов'язку оприлюднити проект рішення виконавчого комітету Олександрійської міської ради №781 від 4.11.2013 року "Про звільнення машинних приміщень ліфтових установок в багатоповерхових житлових будинках.", та бездіяльність Олександрійського міського голови в частині незабезпеченні ним порядку дотримання вимог ч.3 ст.15 Закону України "Про доступ до публічної інформації " при неоприлюдненні проекту рішення виконавчого комітету Олександрійської міської ради №781 від 4.11.2013 року "Про звільнення машинних приміщень ліфтових установок в багатоповерхових житлових будинках". В іншій частині позову ОСОБА_1 судом відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду першої інстанції, виконавчий комітет Олександрійської міської ради звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нове рішення про відмову у задоволені вимог позивача в повному обсязі.

Перевіряючи юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, судова колегія, заслухавши представників позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у цій справі є нечинність рішення виконавчого комітету Олександрійської міської ради Кіровоградської області №781 від 4.11.2013 року «Про звільнення машинних приміщень ліфтових установок в багатоквартирних житлових будинках», а також протиправність дій та бездіяльності виконавчого комітету Олександрійської міської ради і Олександрійського міського голови стосовно оприлюднення проекту рішення виконавчого комітету Олександрійської міської ради №781 від 4.11.2013 року «Про звільнення машинних приміщень ліфтових установок в багатоквартирних житлових будинках» і дотримання вимог ч.3 ст.15 Закону України «Про доступ до публічної інформації», які за твердження позивача були порушені відповідачами під час обговорення та прийняття зазначеного рішення міськради №781 від 4.11.2013 року, чим позивач вважає були порушені його права як споживача послуг телебачення та інтернету, оскільки він був позбавлений можливості у законний спосіб вплинути на прийняття вказаного рішення та на його зміст.

З урахуванням зазначених в попередньому абзаці обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачі, як розпорядники інформації, допустили порушення Закону України «Про доступ до публічної інформації» в частині недотримання вимог щодо оприлюднення проекту рішення «Про звільнення машинних приміщень ліфтових установок» і оскільки ст.17 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено громадський контроль за забезпеченням розпорядниками інформації доступу до публічної інформації, який здійснюється, зокрема, громадянами особисто, суд визнав, що позивач має право на звернення до суду з адміністративним позовом, якщо вважає, що розпорядником інформації порушено доступ до інформації, незалежно від того чи стосується ця інформація його особисто, внаслідок чого суд визнав за можливе задовольнити позов у цій справі в частині порушення розпорядниками інформації доступу до публічної інформації, а саме не дотримання вимог ч.3 ст.15 Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Як вбачається з преамбули оспорюваного у цій справі рішення виконавчого комітету Олександрійської міської ради №781 від 4.11.2013 року «Про звільнення машинних приміщень ліфтових установок в багатоквартирних житлових будинках» (а.с.9), зазначене рішення було прийнято на виконання наказу Державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду від 01.09.2008 р. № 190 «Про затвердження Правил будови і безпечної експлуатації ліфтів», зареєстрованого в Мінюсті України від 07.10.2008року № 937/15628, та з метою запобігання загрозі життю мешканців багатоповерхових житлових будинків, у зв'язку з неодноразовими попередженнями про порушення вищевказаних Правил, припиненню (відключенню) роботи ліфтів в житлових будинках, порушенню техніки безпеки, для уникнення накладення штрафних санкцій на обслуговуючих підприємствах. Зазначеним рішенням, виконком міськради зобов'язав власників обладнання, яке знаходиться в машинних приміщеннях ліфтових установок, в 5-денний термін з дня прийняття даного рішення провести демонтаж обладнання, яке не має відношення до роботи та технічного обслуговування ліфтів в багатоквартирних житлових будинках, та звільнити приміщення ліфтових установок (пункт1), а в разі невиконання пункту 1 даного рішення, виконком доручив управлінню ЖКГ, архітектури та містобудування міськради спільно з комунальними підприємствами «Житлогосп» та «СвітлоЦентр» і місячний термін провести відключення від електропостачання обладнання, яке знаходиться в машинних приміщеннях ліфтових установок і не має відношення до роботи та технічного обслуговування ліфтів в багатоквартирних житлових будинках.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частини першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) від 16.04.2009 року № 7-рп/2009 зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти.

До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію. Такий висновок узгоджується із правовими позиціями Конституційного Суду України, викладеними у рішеннях від 27 грудня 2001 року № 20-рп/2001 у справі про укази Президії Верховної Ради України щодо Компартії України, зареєстрованої 22 липня 1991 року (абзац перший пункту 6 мотивувальної частини), від 23 червня 1997 року N 2-зп у справі про акти органів Верховної Ради України (абзац четвертий пункту 1 мотивувальної частини).

Відповідно до вище зазначеного рішення Конституційного Суду України, відповідно до Конституції України народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування (частина друга статті 5). В Основному Законі України встановлено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади; жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл селища та міста самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України (частина перша статті 140).Виходячи з цих конституційних положень у системному зв'язку з положеннями статті 6 Конституції України про те, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову, Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 26 березня 2002 року визначив політико-правову природу органів місцевого самоврядування, які не є органами державної влади, а є представницькими органами, через які здійснюється право територіальної громади самостійно вирішувати не будь-які питання суспільного життя, а питання саме місцевого значення, тобто такі, які пов'язані передусім з життєдіяльністю територіальних громад і перелік яких визначено у Конституції і законах України (п.п.4,5 мотивувальної частини Рішення від 26 березня 2002 року № 6-рп/2002 у справі про охорону трудових прав депутатів місцевих рад).

Також, зазначено, що в Основному Законі України передбачено форми та засоби реалізації права територіальних громад на місцеве самоврядування і вказано, що органи місцевого самоврядування, в межах повноважень, визначених законом приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території (ч. 1 ст. 144).

Судом встановлено, та позивачем по справі не спростовувалося, що оскаржуване у цій справі рішення виконавчого комітету Олександрійської міської ради №781 від 4.11.2013 року «Про звільнення машинних приміщень ліфтових установок в багатоквартирних житлових будинках» є актом ненормативного характеру, оскільки в зв'язку з його прийняттям виникають правовідносини у конкретно визначених суб'єктів. Оскаржуване рішення, в тому числі, є правовим актом індивідуальної дії, яке стосується відносин між Олександрійською міською радою, як власником багатоповерхових житлових будинків м.Олександрії, та власниками обладнання, що розміщено в машинних приміщеннях ліфтових установок, і відповідно породжує правові наслідки лише для конкретних суб'єктів, яким саме воно і адресоване, та яке в свою чергу можуть бути оскаржені лише особами, безпосередні права, свободи чи охоронювані законом інтереси яких такими актами порушено.

Згідно ст. 6 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно зі ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ст.ст.11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 4 ст.70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Судом першої інстанції встановлено, та апеляційним переглядом підтверджено, що оскаржуваним у цій справі ненормативним індивідуальним актом органу самоврядування ніяким чином не порушуються права позивача, отже останній не є особою, якій належить право вимоги (неналежний позивач), що є підставою, в свою чергу, для відмови у задоволенні такого позову, оскільки права, свободи чи інтереси цієї особи у сфері публічно-правових відносин не порушено.

На вище зазначене, також, неоднорозово звертав увагу Верховний Суд України, а також звернув увагу Вищий адміністративний суд України (інформаційний лист № 781/11/13-10 від 01.06.2010 року).

Отже, об'єктом захисту є порушене право чи інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного захисту. Проте, судом не встановлено порушення прав, свобод чи інтересів позивача рішенням, діями та бездіяльністю суб'єкта владних повноважень.

Окрім того, судова колегія звертає увагу на те, що за змістом п.2 ч.1 ст.15 Закону України «Про доступ до публічної інформації» обов'язково повинні оприлюднюватись акти індивідуальної дії, що не мають загального характеру. Тобто, в ст.15 цього Закону закріплюється обов'язок органів місцевого самоврядування оприлюднювати проекти рішень, що підлягають обговоренню. Це ті проекти рішень для яких законодавством передбачено їх обговорення громадськістю. Проектами рішень, що підлягають обговоренню, є такі, для яких це передбачено законодавством. Обов'язок обговорення проектів певних правових актів визначається чинним законодавством України. Наприклад, в законах України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», «Про регулювання містобудівної діяльності» та інших.

Оскільки рішення виконавчого комітету Олександрійської міської ради №781 від 4.11.2013 року "Про звільнення машинних приміщень ліфтових установок в багатоповерхових житлових будинках" є ненормативним індивідуальним актом одноразового застосування, невідкладність прийняття якого була пов'язана з метою запобігання загрозі життю мешканців багатоповерхових житлових будинків, у зв'язку з неодноразовими попередженнями про порушення затверджених наказом Державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду від 01.09.2008 р. № 190 «Правил будови і безпечної експлуатації ліфтів» та з метою, припиненню (відключенню) роботи ліфтів в житлових будинках, порушенню техніки безпеки, для уникнення накладення штрафних санкцій на обслуговуючих підприємствах, судова колегія визнає, що вчасне неопублікування проекту рішення виконавчого комітету Олександрійської міської ради №781 від 4.11.2013 року "Про звільнення машинних приміщень ліфтових установок в багатоповерхових житлових будинках" не може розглядатися як правопорушення.

Підсумовуючи вищенаведене, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, судова колегія вважає за необхідне за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції скасувати з підстав порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені вимог позивача в повному обсязі.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ст.205, ст.207 КАС України, судова колегія -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу виконавчого комітету Олександрійської міської ради - задовольнити.

Постанову Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 вересня 2014 року - скасувати в частині задоволення адміністративного позову ОСОБА_1, та прийняти в цій частині нову постанову про відмову у задоволені вимог ОСОБА_1 до виконавчого комітету Олександрійської міської ради та Олександрійського міського голови Цапюка Степана Кириловича - в повному обсязі.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України .

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: В.Ю. Поплавський

Суддя: Д.В. Чепурнов