Справа № 581/577/14-а
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2015-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2015 року м. Київ К/800/1060/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючої судді - Васильченко Н.В.,

суддів: Калашнікової О. В., Леонтович К.Г.

провівши попередній розгляд справи за касаційною скаргою Липоводолинського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Липоводолинської районної державної адміністрації Сумської області на постанову Липоводолинського районного суду Сумської області від 22 вересня 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2014 року у справі № 581/577/14-а за позовом ОСОБА_1 до Липоводолинського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Липоводолинської районної державної адміністрації Сумської області, третя особа ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Липоводолинського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Липоводолинської районної державної адміністрації Сумської області, третя особа: ОСОБА_2, в якому просив зобов'язати відновити надання соціальної послуги, скасувати незаконно складену картку індивідуальних потреб і зобов'язати розробити нову картку з врахуванням потреб позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на адресу позивача надійшло письмове повідомлення про неможливість проведення в подальшому занять з основ комп'ютерної грамотності. Також зазначав, що відповідно до ст. 31 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні» інвалід має право брати участь у розробці реабілітаційних заходів, однак більшість пунктів наявної в матеріалах справи картки визначення індивідуальних потреб громадянина у соціальному обслуговуванні щодо нього розроблялась без його відому і без врахування його інтересів, суперечачи останнім. Уважаючи дії відповідача неправомірними, просив суд зобов'язати останнього відновити проведення занять з основ комп'ютерної грамотності і скасувати незаконно складену картку визначення потреб інваліда у соціальних послугах, зобов'язавши відповідача розробити нову картку з врахуванням його інтересів.

Постановою Липоводолинського районного суду Сумської області 22 вересня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2014 року,адміністративний позов задоволено частково. Зобов'язано Липоводолинський територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Липоводолинської районної державної адміністрації Сумської області відновити проведення занять «Основи роботи на персональному комп'ютері» зі ОСОБА_1 кожного понеділка та середи з 13 год. 00 хв. по 14 год. 30 хв. у відділенні соціально-побутової адаптації Липоводолинського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Липоводолинської районної державної адміністрації Сумської області з включенням до таких занять основ роботи в глобальній мережі Інтернет. Відмовлено у задоволенні вимоги позивача до Липоводолинського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Липоводолинської районної державної адміністрації Сумської області про скасування незаконно складеної картки індивідуальних потреб і зобов'язання розробити нову картку з врахуванням потреб позивача.

Не погоджуючись з ухваленими по справі судовими рішеннями Липоводолинський територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Липоводолинської районної державної адміністрації Сумської області звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої і апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що відсутні підстави для скасування судових рішень, а касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 з 01 квітня 2007 року і довічно є інвалідом другої групи загального захворювання. Позивач 14 травня 2014 року звернувся до відповідача із письмовою заявою про отримання безоплатних соціальних послуг із прийняттям його на обслуговування до відділення соціально-побутової адаптації територіального центру соціального обслуговування (далі-центр) для отримання соціально-побутових, соціально-педагогічних, інформаційних послуг. Цього ж дня директор територіального центру прийняв рішення про прийняття до відділення для отримання соціальних послуг позивача, як інваліда, про що видано письмовий наказ.

Відповідачем 14 травня 2014 року складена картка визначення (оцінювання) індивідуальних потреб громадянина у соціальному обслуговуванні (наданні соціальних послуг) відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця с. Побиванка, в якій визначені індивідуальні потреби отримувача безоплатних соціальних послуг; а саме: окреслено три види таких послуг: соціально-побутові, соціально-педагогічні, інформаційні (без визначення конкретних заходів щодо змісту таких послуг). Із позивачем проводились заняття соціальним педагогом по курсу «Основи роботи на персональному комп'ютері» по наступних дням та по такій тривалості: 26 травня 2014 року з 13 год. 00 хв. по 14 год. 30 хв., 28 травня 2014 року з 13 год. 00 хв. по 14 год. 30 хв., 02 червня 2014 року з 13 год. 00 хв. по 14 год. 35 хв., 04 червня 2014 року з 13 год. 00 хв. по 14 год. 30 хв., 11 червня 2014 року з 13 год. 00 хв. по 14 год. 30 хв., 16 червня 2014 року з 13 год. 00 хв. по 14 год. 35 хв., 17 червня 2014 року з 13 год. 00 хв. по 14 год. 40 хв., 23 червня 2014 року з 13 год. 00 хв. по 14 год. 30 хв.

Відповідач 11 липня 2014 року на адресу позивача відповідач надіслав лист-повідомлення про неможливість подальшого проведення індивідуальних занять з основ комп'ютерної грамотності у відділенні соціально-побутової адаптації через відсутність відповідної матеріальної бази та фахівців.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача відновити проведення занять з основ роботи на персональному комп'ютері із позивачем, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що припинення таких занять з позивачем відбулось безпідставно, дії відповідача в цій частині вчинені не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачений чинним законодавством.

Згідно ч. 5 ст. 7 Закону України «Про соціальні послуги», соціальні послуги державними та комунальними суб'єктами, а також іншими суб'єктами, що надають соціальні послуги із залученням бюджетних коштів, в обсягах, визначених державними стандартами соціальних послуг, безоплатно надаються громадянам, які не здатні до самообслуговування у зв'язку з похилим віком, хворобою, інвалідністю і не мають рідних, які повинні забезпечити їм догляд і допомогу. Згідно копії медичного висновку, ОСОБА_1 визнаний таким, що потребує соціально-побутової адаптації. Матеріалами справи також підтверджено, що позивач не одружений та проживає один, а отже не має рідних, які повинні забезпечити йому догляд і допомогу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 9 Закону України «Про соціальні послуги», для отримання соціальних послуг, що надаються державними та комунальними суб'єктами, особа, яка їх потребує, має звернутися з письмовою заявою до місцевого органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до наказу директора Липоводолинського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) ОСОБА_1 включено до відділення соціально-побутової адаптації з 14.05.2014 року. У відповідності до п. 11 Положення про Липоводолинський територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) передбачено вичерпний перелік підстав для припинення обслуговування громадян. Згідно пункту 12 цього Положення, про припинення соціального обслуговування громадянина видається наказ, на підставі якого вносить інформація до електронної бази даних територіального центру і робиться позначка в журналі обліку та в особовій справі із зазначенням дати за підписом завідувача відділення, яке обслуговувало громадянина.

Суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про те, що припинення надання відповідачем соціально-педагогічної послуги позивачу - занять з основ комп'ютерної грамотності, прийнято відповідачем з порушенням процедури припинення соціального обслуговування, оскільки лист відповідача від 11.07.2014 року № 310, який було надіслано позивачу, не містив посилань та вказівок на одну з підстав, передбачених у п. 11 Положення про Липоводолинський територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг), для припинення надання соціальних послуг позивачу. Крім того, відповідачем не було надано відповідного наказу Липоводолинського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) про припинення соціального обслуговування.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів першої і апеляційної інстанцій виходячи з наступного. Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про соціальні послуги», соціальні послуги - комплекс заходів з надання допомоги особам, окремим соціальним групам, які перебувають у складних життєвих обставинах і не можуть самостійно їх подолати, з метою розв'язання їхніх життєвих проблем. При цьому, під складними життєвими обставинами розуміються обставини, спричинені інвалідністю, віком, станом здоров'я, соціальним становищем, життєвими звичками і способом життя, внаслідок яких особа частково або повністю не має (не набула або втратила) здатності чи можливості самостійно піклуватися про особисте (сімейне) життя та брати участь у суспільному житті. За правилами ст. 6 вказаного Закону, право на отримання соціальних послуг мають громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, які проживають в Україні на законних підставах та перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі особи, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту». Відповідно до положень ст. 5 цього Закону можуть надаватися соціально-педагогічні послуги - виявлення та сприяння розвитку різнобічних інтересів і потреб осіб, які перебувають у складних життєвих обставинах, організація індивідуального навчального, виховного та корекційного процесів, дозвілля, спортивно-оздоровчої, технічної та художньої діяльності тощо, а також залучення до роботи різноманітних закладів, громадських організацій, заінтересованих осіб.

Згідно вимог ч. 1 ст. 7 Закону України «Про соціальні послуги» суб'єкти, що надають соціальні послуги, здійснюють свою діяльність відповідно до статутних документів. Оскільки відповідно до п. 11 Положення про Липоводолинський територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) передбачено вичерпний перелік підстав для припинення обслуговування громадян, а згідно п. 12 цього Положення, про припинення соціального обслуговування громадянина видається наказ, на підставі якого вносить інформація до електронної бази даних територіального центру і робиться позначка в журналі обліку та в особовій справі із зазначенням дати за підписом завідувача відділення, яке обслуговувало громадянина, припинення надання відповідачем соціально-педагогічної послуги позивачу - занять з основ комп'ютерної грамотності, прийнято відповідачем з порушенням процедури припинення соціального обслуговування, визначеної у ст. 15 Закону України «Про соціальні послуги» та Положення про Липоводолинський територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг).

Колегія суддів дійшла думки, що суди першої та апеляційної інстанцій повно та всебічно дослідили обставини справи, вірно встановили характер спірних правовідносин та обґрунтовано застосували норми матеріального права до їх вирішення. Порушень норм процесуального законодавства, які б могли призвести до ухвалення неправильного рішення, не встановлено. Доводи касаційної скарги зазначений висновок суду не спростовують.

Згідно ч. 3 ст. 220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судами першої і апеляційної інстанцій винесені законні і обґрунтовані рішення, постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Липоводолинського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Липоводолинської районної державної адміністрації Сумської області відхилити.

Постанову Липоводолинського районного суду Сумської області від 22 вересня 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2014 року у справі № 581/577/14-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним судом України з підстав, в порядку та у строки, визначені ст.ст. 236 - 239-1 КАС України.

Судді: