Справа № 2а-3681/10/0970
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2015-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" жовтня 2015 р. м. Київ К/800/29824/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Федорова М.О.

суддів: Костенка М.І.

Степашка О.І.

розглянувши в письмовому провадженні касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.05.2014

у справі № 2а-3681/10/0970

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного

управління Міндоходів в Івано-Франківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 звернулась до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області про скасування податкових повідомлень - рішень: № /0 від 11.06.2010; № /0 від 11.06.2010; № /1 від 12.08.2010; № /1 від 12.08.2010; № /2 від 16.09.2010; № /2 від 16.09.2010; № /3 від 14.10.2010; № /3 від 14.10.2010.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.01.2011 позовні вимоги задоволено частково, скасовано податкові повідомлення - рішення: № /0 від 11.06.2010; №/1 від 12.08.2010; №/2 від 16.09.2010; №/3 від 14.10.2010, яким визначено позивачу податкове зобов??язання по податку на додану вартість та штрафні санкції; частково скасовано податкові повідомленя - рішення: № /0 від 11.06.2010; № /1 від 12.08.2010; №/2 від 16.09.2010; № /3 від 14.10.2010, яким визначено позивачу податкове зобов?язання по податку з доходу фізичних осіб в розмірі 27845, 98 грн.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.05.2014 постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.01.2011 скасовано, прийнято нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції позивач оскаржив її в касаційному порядку.

В скарзі просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

Касаційна скарга вмотивована тим, що судом апеляційної інстанції при вирішенні спору по даній справі порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, юридичної оцінки обставин справи, розглянувши надані письмові докази в їх сукупності, Вищий адміністративний суд України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем проведено документальну планову перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 17.05.2007 по 31.12.2009 та складено акт № 9896/17-3/НОМЕР_1 від 31.05.2010.

За результатами перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення - рішення: № /0 від 11.06.2010, яким визначено позивачу суму податкового зобов?язання по податку на додану вартість в розмірі 238237, 50 грн.: 158825 грн. основний платіж; 79412, 50 грн. штрафні (фінансові) санкції); № /0 від 11.06.2010, яким визначено позивачу суму податкового зобов?язання по податку з доходів фізичних осіб в розмірі 32833, 59 грн.

Перевіркою встановлено порушення позивачем ст. ст. 13-14 Декрету Кабінету Міністрів України ?Про прибутковий податок з громадян? від 26.12.1992 № 13-92, п. 19.1 ст. 19 Закону України ?Про податок з доходів фізичних осіб?, донараховано податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2009 рік в розмірі 32833, 59 грн.; пп. 4.7 ст. 4, пп. 7.5.2 п. 7.5 ст. 7, пп. 7.7.1 та 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону України ?Про податок на додану вартість?, донараховано податок на додану вартість в розмірі 158825 грн.

В порядку адміністративного оскарження скарги позивача залишено без задоволення, а рішення без змін та прийнято податкові повідомлення - рішення: № /1 від 12.08.2010; № /1 від 12.08.2010; № /2 від 16.09.2010; № /2 від 16.09.2010; № /3 від 14.10.2010; № /3 від 14.10.2010.

Позивачем здійснювалась торгівля імпортованими м'ясопродуктами та було отримано дохід (виручку) від реалізації даного товару в розмірі 279550 грн., під час здійснення підприємницької діяльності пов'язаної з імпортуванням м'ясопродуктів та отриманням доходу були понесені витрати в розмірі 246299, 27 грн.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України ?Про податок на додану вартість? № 168/97-ВР податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 6.1 ст. 6 та ст. 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв?язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв?язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пп. 7.2.6 цього пункту) (абзац перший пп. 7.4.5 п. 7.4 цієї статті).

За змістом наведених норм право платника податків на включення сум податку на додану вартість у вартості отриманих товарів (послуг) до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів (послуг) або основних фондів, призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами, зокрема податковою накладною, виписаною постачальником - платником податку на додану вартість, митною декларацією (іншими подібними документами, перелік яких встановлений пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону № 168/97-ВР) суми витрат на придбання товару (послуг) та податку на додану вартість, нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг).

Відповідно до абз. 2 п. 4.7 ст. 4 Закону № 168/97-ВР у випадках коли платник податку здійснює діяльність з продажу товарів, отриманих у межах договорів комісії (консигнації), поруки, доручення, довірчого управління, інших цивільно-правових договорів, що уповноважують такого платника податку (далі - комісіонера) здійснювати продаж товарів від імені та за дорученням іншої особи (далі - комітента) без передання права власності на такі товари, базою оподаткування є продажна вартість цих товарів, визначена у порядку, встановленому цим Законом. Датою збільшення податкових зобов?язань комісіонера є дата, визначена за правилами, встановленими пунктом 7.3 цього Закону, а датою збільшення суми податкового кредиту комісіонера є дата перерахування коштів на користь комітента або надання останньому інших видів компенсації вартості зазначених товарів. При цьому датою збільшення податкових зобов?язань комітента є дата отримання коштів або інших видів компенсації вартості товарів від комісіонера.

Згідно з абзацом третім пункту 4.7 статті 4 названого Закону у разі коли платник податку (далі - повірений) здійснює діяльність з придбання товарів (робіт, послуг) за дорученням та за рахунок іншої особи (далі - довіритель), датою збільшення податкового кредиту такого повіреного є дата перерахування коштів (поставка в управління цінних паперів, інших документів, що засвідчують відносини боргу) на користь продавця таких товарів (робіт, послуг) або поставка інших видів компенсацій вартості таких товарів (робіт, послуг), а датою збільшення податкових зобов?язань є дата передання таких товарів (результатів робіт, послуг) довірителю. При цьому довіритель не збільшує податковий кредит на суму коштів (вартість цінних паперів, інших документів, що засвідчують відносини боргу), перерахованих (переданих) повіреному, але має право на збільшення податкового кредиту у податковий період отримання товарів (робіт, послуг), придбаних повіреним за його дорученням.

Відповідно до п.п. 7.3.1. п. 7.3 ст. 7 Закону датою виникнення податкових зобов?язань з поставки товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці, а у разі поставки товарів (робіт, послуг) за готівкові грошові кошти - дата їх оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої - дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника податку; або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) платником податку.

Системний аналіз наведених норм Закону № 168/97-ВР дає підстави для висновку, що при здійсненні платником податку (у даному випадку повіреним, який для цілей оподаткування законом визначений як ?комісіонер?) поставки товарів, отриманих у межах договору доручення, що уповноважує такого платника податку здійснювати поставку товарів від імені та за дорученням іншої особи (у даному випадку довірителя, який для цілей оподаткування визначений як ?комітент?) без передання права власності на такі товари, визначати базу оподаткування з таких операцій і збільшувати податкові зобов?язання за правилами, встановленими пунктом 7.3 цього Закону.

Відповідно до п. 4.1 ст. 4 Закону № 168/97-ВР, база оподаткування операції з поставки товарів (послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними цінами, але не нижче за звичайні ціни, з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обов?язкових платежів), згідно із законами України з питань оподаткування. До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу в зв?язку з компенсацією вартості товарів (послуг).

За приписами абз. 1 п. 4.3 ст. 4 цього Закону № 168/97-ВР, при поставці на митній території України товарів, які були попередньо імпортовані платником податку на митну територію України, база оподаткування повинна визначатись з договірної (контрактної) вартості товару, але не менше митної вартості.

Між позивачем (комітент) та приватним підприємством ?Захід Укрроспродукт? укладено договір комісії № 01/07 від 09.07.2009.

Відповідно до вказаного Договору виступаючи від свого імені, комісіонер самостійно укладає угоду купівлі-продажу з третьою особою - постачальником та зобов'язується провести розмитнення отриманого вантажу, сплатити всі необхідні податки та збори.

Судоми першої інстанції встановлено, що факт виконання комісіонером послуг підтверджується копіями первинних документів, а саме: вантажними митними деклараціями, квитанціями та звітом комісіонера.

Надані позивачем копії відповідних ВМД є документальним підтвердженням обсягів фактично імпортованого товару на підставі відповідних зовнішньоекономічних контрактів.

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що при імпорті товару комісіонером та сплаті ним податкових зобов'язань по податку на додану вартість саме у нього виникає право на податковий кредит на підставі вантажно-митної декларації, виписаної на розмитнення товару.

Положеннями ч. 1 ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України ?Про прибутковий податок з громадян? встановлено, що оподаткуванню підлягають доходи громадян, одержані протягом календарного року від здійснення підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також інші доходи громадян, не передбачені як об?єкти оподаткування у розділах II та III цього Декрету.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України ?Про прибутковий податок з громадян? оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) i документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву.

Частиною 3 ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України ?Про прибутковий податок з громадян ? визначено, що до складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України ?Про оподаткування прибутку підприємств ?.

У відповідності до п. 5.1. ст. 5 Закону України ?Про оподаткування прибутку підприємств? валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно з пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України ?Про оподаткування прибутку підприємств? до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Виходячи з наведених вище правових норм, оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) i документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем здійснювалась торгівля імпортованими м'ясопродуктами і отримала дохід (виручку) від реалізації товару в розмірі 279550 грн.

Під час здійснення підприємницької діяльності пов'язаної з імпортуванням м'ясопродуктів та отриманням доходу позивачем понесені витрати в розмірі 246299, 27 грн., що підтверджується первинними документами.

Однак даний акт перевірки не містить жодних відомостей про те, які саме затрати (по яким первинним документам), понесені позивачем, виключені в ході перевірки із складу його валових витрат і яким чином вказані затрати пов'язані чи не пов'язані з одержаним доходом позивача у названому звітному періоді.

Фізична особа підприємець при обчисленні суми доходу зобов'язана зменшувати його лише на ті витрати, які були безпосередньо пов'язані з одержанням такого доходу.

Відтак, можливість зменшення фізичною особою - підприємцем суми одержаного доходу на суму витрат з придбання товарів від подальшого продажу якого не одержано доходу як виручки у грошовій та натуральній формі (наявність дебіторської заборгованості або збитків), а також можливість зменшення фізичною особою підприємцем суми одержаного доходу на суму витрат з придбання товарів, які фактично не були здійснені на користь постачальників товару (наявність кредиторської заборгованості) законодавцем не передбачена.

Частина 3 ст.13 Декрету Кабінету Міністрів України ?Про прибутковий податок з громадян?, відповідно до якої до складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України ?Про оподаткування прибутку підприємств?, не змінює наведеного вище правила обчислення фізичною особою підприємцем розміру доходу, позаяк положеннями ч. 3 визначено лише склад витрат, які можуть зменшувати розмір одержаного доходу за умови, що ці витрати були пов'язані з одержанням цього доходу.

Зазначене судом апеляційної інстанції при постановленні оскаржуваного судового рішення взято до уваги не було, що призвело до безпідставного скасування рішення суду першої інстанції.

З огляду на вищевикладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про те, що касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.05.2014 у справі № 2а-3681/10/0970 слід задовольнити, постанову суду апеляційної інстанції скасувати, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.12.2011 залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.05.2014 у справі № 2а-3681/10/0970 скасувати.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.01.2011 у справі № 2а-3681/10/0970 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та порядку, передбачених статтями 236-2392 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий М.О. Федоров
Судді М.І. Костенко
О.І. Степашко