Справа № 826/10627/15
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2015-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

09 листопада 2015 року № 826/10627/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого: судді Мазур А.С., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту

бізнесу «Дельта М»

до Оболонський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м.Києві

треті особи 1)Служба у справах дітей Оболонської районної державної адміністрації

2)ОСОБА_1

про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» (далі по тексту - ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М», Товариство) звернулося до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Оболонського РУ ГУ МВС України в м.Києві щодо

визнання протиправними дій відповідача щодо реєстрації ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1;

зобов'язання відповідача скасувати реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1, як таку, що проведена з порушенням вимог законодавства та вчинити всі передбачені законодавством дії, пов'язані із скасуванням реєстрації місця проживання.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимог та просив задовольнити їх у повному обсязі, посилаючись на те, що Відділом у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Оболонського РУ ГУ МВС України в м.Києві було протиправно проведено реєстрацію ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1, оскільки не надано згоди ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» (як іпотекодержателя такої квартири) на реєстрацію вказаних осіб в зазначеній квартирі, та не надано відповідачу права на вчинення реєстраційних дій.

Відповідач у судові засідання явку уповноважених представників не забезпечив, проте на адресу суду надіслав лист, в якому зазначив, що реєстрація місця проживання в 2011 році оформлялась Відділом у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Оболонського РУ ГУ МВС України в м.Києві шляхом проставлення штампу в паспорті на підставі пакету документів (заява на реєстрацію, завірена печаткою житлової установи, квитанції сплати держмита за реєстрацію, талон зняття з попередньої реєстрації), наданих паспортистами житлових установ. У випадку з реєстрацією ОСОБА_1 та її двох неповнолітніх дітей - оформлення заяви було в ЖЕК-510 Оболонського району м.Києва. При цьому надати копії підстав реєстрації ОСОБА_1 та двох неповнолітніх дітей не вбачається за можливе, оскільки термін зберігання підстав реєстрації місця проживання - 3 роки згідно ст.422 наказу МВС України від 04.06.2002 № 519. Також просив розглядати справу за відсутності представника відповідача та здійснити заміну на належного відповідача - Оболонський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м.Києві.

Третя особа-1 Служба у справах дітей Оболонської районної державної адміністрації також письмово просила суд розглядати вказану адміністративну справу по суті за відсутності її представника, проти позову заперечувала, посилаючись на те, що на реєстрацію дітей до батьків, будь-яку згоду не передбачено, навпаки, заборонено вимагати додаткові довідки.

Третя особа- 2 в судове засідання не з'явилась, про причини неявки та правової позиції суду не надала, хоча на її адресу було надіслано ухвалу про відкриття провадження, повістку про виклик та копію адміністративного позову, які повернулись на адресу суду з поштовою відміткою «за закінчення терміну зберігання»

Судом, на підставі ст. 52 замінив неналежного відповідача - Відділ у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Оболонського РУ ГУ МВС України в м.Києві на належного - Оболонський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м.Києві (далі по тексту - Оболонський РВ ГУДМС України в м.Києві).

Згідно ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Суд, керуючись ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Яу вбачається з матеріалів справи, 01.11.2007 між АБ «Банк Регіонального Розвитку» (далі по тексту - Банк) та ОСОБА_5 (далі по тексту - Боржник 1, ОСОБА_5) було укладено Кредитний договір № 27/10-912-П (далі по тексту - Кредитний договір) у відповідності до якого Боржнику 1 було надано кредит у сумі 560 000,00 грн.

Також, 01.11.2007 для забезпечення виконання кредитних зобов'язань Боржника 1, між Банком та ОСОБА_6 (далі по тексту - Боржник 2) було укладено Іпотечний договір № 027/Д31263П, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельником Р.П. за реєстровим номером № 4433 (далі по тексту - Іпотечний договір).

Відповідно до п.1.2 Іпотечного договору Боржник 2 передав Банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, складається з 3 жилих кімнат, жилою площею 47,60 кв.м., загальною площею 68,30 кв.м. (далі по тексту - квартира).

На момент укладання Іпотечного договору в квартирі була зареєстрована та постійно проживала ОСОБА_6, що підтверджувалось довідкою Форми 3 Комунального підприємства «Житлосервіс «Оболонь» у Оболонському районі м. Києва» №1720 станом на 19.10.2007 року.

Пунктом 2.1.7 Іпотечного договору сказано, що Іпотекодавець зобов'язаний без письмової згоди Іпотекодержателя не відчужувати предмет іпотеки, не обтяжувати його будь-якими зобов'язаннями (спільна діяльність, лізинг, оренда, користування тощо).

03.08.2010 Оболонським районним судом міста Києва було винесено заочне рішення за позовною заявою Банку у справі № 2-5240/2010, відповідно до якого позовні вимоги Банку були задоволені та вирішено стягнути з ОСОБА_5 на користь Банку 5 046 613,41 грн.

26.11.2010 Відділом державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції на підставі Виконавчого листа 2-5240/10 було відкрито виконавче провадження № 23356675 про стягнення з Боржника 1 на користь Банку заборгованості.

05.08.2013 Оболонський районний суд міста Києва розглянув позовну заяву Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки та ухвалив заочне рішення по справі № 756/7950/13-ц, у відповідності до якого позов Банку було задоволено та вирішено у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 по кредитному договору № 27/10-912-П від 01.11.2007, звернути стягнення на предмет іпотеки визначений Іпотечним договором № 027/Д31263П від 01.11.2007 шляхом проведення прилюдних торгів.

20.11.2013 між АБ «Банк регіонального розвитку», TOB «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та Національним банком України було укладено Договір про передавання в управління непроданих активів (далі по тексту - Договір управління), у відповідності до якого, Банк передав в управління Товариству наявні балансні активи, а Товариство прийняло в управління дані активи.

У відповідності до даного договору до Товариства перейшли в управління усі права іпотекодержателя за Іпотечним договором.

Ухвалою від 02.12.2014, Оболонським районним судом м.Києва було замінено сторону виконавчого провадження, а саме неналежного стягувача АБ «Банк Регіонального Розвитку» на належного - TOB «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М».

Згідно довідки Комунального підприємства «Житлосервіс «Оболонь» у Оболонському районі м. Києва» № 9309/1871 станом на 22.05.2015 в Квартирі зареєстровано 4 особи, а саме: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка була зареєстрована в квартирі 02.06.1981; ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка була зареєстрована в квартирі 20.10.2011; ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, який був зареєстрований в квартирі 29.12.2011; ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3, яка була зареєстрована в квартирі 29.12.2011.

При цьому, АБ «Банк регіонального розвитку» (Іпотекодержатель) жодної згоди чи дозволу на реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 нікому не надавав.

Таким чином, після укладення Іпотечного договору за яким квартира була передана в іпотеку, під час дії іпотечного договору без отримання дозволу Іпотекодержателя, було протиправно зареєстровано 3-ьох осіб: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 трьох осіб без відповідного дозволу на те іпотекодержателя, позивач звернувся за захистом своїх порушених прав та інтересів у судовому порядку до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Законом України від 11.12.2003 № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі по тексту - Закон № 1382-IV) передбачено, що цей Закон відповідно до Конституції України регулює відносини, пов'язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження.

При цьому, Законом України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання.

Положення ст. 9 Закону України «Про іпотеку» передбачають, що іпотекодавець (Боржник) має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При користуванні предметом іпотеки іпотекодавець повинен не припускати погіршення стану предмета іпотеки та зменшення його вартості понад норми його звичайної амортизації (зносу).

В ч. 3 ст. 9 даного Закону зазначено, що іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя передавати предмет іпотеки в користування, чого у даному випадку не було зроблено іпотекодавцем.

Згідно ч. 2 ст. 10 Закону України «Про іпотеку», іпотекодавець повинен своєчасно повідомляти іпотекодержателя про будь-яку загрозу знищення, пошкодження, псування чи погіршення стану предмета іпотеки, а також про будь-які обставини, що можуть негативно вплинути на права іпотекодержателя за іпотечним договором.

Так, в даному випадку, таким документом, що підтверджує право на проживання в житлі за адресою: АДРЕСА_1 є іпотечний договір 027/ДЗ1263П від 01.11.2007, за яким предмет іпотеки - квартира - передається у власність ОСОБА_6 (Іпотекодавця) при забезпеченні поверненні всіх кредитів та щорічному сплачуванні процентів і винагороди за управління кредитом іпотекожержателю - TOB «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» (після укладання Договору управління з АБ «Банк Регіонального Розвитку»).

Предмет Іпотеки належить Іпотекодавцю на праві приватної власності від 12.07.1993 та зареєстрована в Комунальному підприємстві «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на нерухоме майне» під реєстровим № 1106.

Згідно п. 1.3 «Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів», затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1077 від 22.11.2012 р. (надалі - Порядок), реєстрація місця проживання здійснюється управліннями, відділами (секторами) Державної міграційної служби України (далі - ДМС України) в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (АР Крим) значення (далі - територіальний підрозділ ДМС України) у день подання особою документів.

Пунктом 2.2 Порядку встановлено, що для реєстрації місця проживання особа або її законний представник подає до територіального підрозділу ДМС України, зокрема:

- письмову заяву про реєстрацію місця проживання;

- документ, до якого вносяться відомості про місце проживання;

- квитанцію про сплату державного мита або документ про звільнення від його сплати;

- талон зняття з реєстрації місця проживання в Україні (талон зняття з реєстрації місця проживання в Україні не подається у разі оформлення реєстрації місця проживання з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання);

- документи, що підтверджують: право на проживання в житлі (в даному випадку - іпотечний договір);

- свідоцтво про народження або свідоцтво про належність до громадянства України, якщо реєструється місце проживання дитини, яка не досягла 16-річного віку;

- заява про зняття особи з реєстрації місця проживання, форма якої наведена в додатку 8 до цього Порядку (у разі здійснення реєстрації місця проживання з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання).

Відповідно до п. 2.5 Порядку, забороняється вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інших документів.

Відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Слід зазначити, що реєстрація місця проживання особи в квартирі тісно пов'язана з правом на володіння та користування такою квартирою.

Згідно положень ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла віку десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла віку десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла віку чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Також, згідно ст. 8 Сімейного кодексу України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім'ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Таким чином, сімейне законодавство України захищає права малолітніх та неповнолітніх дітей на реєстрацію їх місця проживання за згодою батьків, проте як у даному випадку, відповідачем не було надано суду жодних доказів стосовно того, що зареєстровані без згоди Іпотекодержателя у квартирі по АДРЕСА_1 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 є членами сім'ї ОСОБА_6, як власника квартири, яка перебуває в іпотеці, більше того на час реєстрації вищезазначених осіб знаходилася під арештом.

Ст. 9 Закону України «Про іпотеку», передбачено, що іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом, та має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя передавати предмет іпотеки в користування, хоча об'єкт іпотеки залишається у власності іпотекодавця на весь період дії договору іпотеки.

Таким чином, відповідачем в порушення вимог ст. 9 Закону України «Про іпотеку» було здійснено дії щодо реєстрації таких осіб у даній квартирі, яка перебуває в іпотеці, без належної згоди іпотекодержателя та станом на час знаходження такої квартири під арештом.

При цьому власники такої квартири (яка знаходиться в іпотеці) вправі, відповідно до положень наведеного законодавства, реєструвати в останній своїх рідних членів сім'ї (зокрема малолітніх та неповнолітніх дітей за згодою батьків), а також інших осіб при відповідній наявності належного дозволу іпотекодержателя такої квартири, обов'язок щодо чого передбачений ст. 9 Закону України «Про іпотеку».

Проте, як було повідомлено представником відповідача у листі підтвердити правомірність своїх дій, щодо реєстрації ОСОБА_1 та двох її неповнолітніх дітей, не вбачається можливим так як, пройшов термін зберігання документів, які стали підставою реєстрації місця проживання, які відповідно до ст.422 наказу МВС України від 04.06.2002 № 519 складає 3 роки.

У зв'язку з чим залишилось невирішене питання на якій підставі відповідачем була здійснена така реєстрація, якщо вона була здійснена (проведена) 20.12.2011 та 29.12.2011, тобто на момент знаходження квартири в арешті, відповідно до постанови державного виконавця від 10.05.2011.

При цьому суд вважає зазначити наступне. Як зазначалось вище, ОСОБА_6 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 було зареєстровано у Київському БТІ.

Згідно вимог ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ст. 23 Закону України «Про іпотеку», у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до положень ст. 3 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов'язує виникнення прав і обов'язків щодо рухомого майна. Відповідно до обтяження в обтяжувача і боржника виникають права і обов'язки, встановлені законом та/або договором. Вимоги до правочину, на підставі якого виникає обтяження, встановлюються законом.

Згідно ст. 8 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом або правочином, на підставі якого виникло обтяження, боржник, у володінні якого знаходиться предмет обтяження, може використовувати його відповідно до цільового призначення, а також отримувати продукцію, плоди і доходи від предмета обтяження. При користуванні предметом обтяження боржник повинен не припускати погіршення його стану та необґрунтованого зменшення вартості понад норми амортизації (зносу).

Отже, власник нерухомого майна, що знаходиться в обтяженні та є предметом іпотеки, може використовувати його тільки за цільовим призначенням та розпоряджатися останнім тільки за наявності відповідної згоди іпотекодержателя, чого в даному випадку не відбулося, та під час реєстрації осіб у жилому приміщенні, останнє знаходилося під арештом, а іпотекодержатель своєї згоди на вчинення зазначених дій не надавав.

У даному випадку, доказів щодо переходу права власності на предмет іпотеки - зазначену квартиру АДРЕСА_1 від ОСОБА_6 до ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» (в судовому, або іншому порядку), - позивачем до справи надано не було, а, отже, і отримання відповідного рішення (дозволу) на реєстрацію в зазначеній квартирі від останнього - не вимагалось, проте, як було досліджено раніше, станом на день реєстрації вказане майно перебувало в арешті, згоди Іпотекодержателя не було, що унеможливлювало проведення реєстраційних дій відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, та те, що відповідачем як суб'єктом владних повноважень не було доведено суду правомірності його дій щодо проведення реєстрації ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1, а позивач надав відповідні обґрунтування протиправності реєстраційних дій відповідача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Керуючись ст.ст. 71, 86, 94, ст. 105, 158-163 КАС України, адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати дії Відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Оболонського РУ ГУ МВС України в м.Києві по реєстрації ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 протиправними.

3. Зобов'язати Оболонський РУ ГУ МВС України в м.Києві скасувати реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1, як таку, що проведена з порушенням вимог законодавства та вчинити всі передбачені законодавством дії, пов'язані із скасуванням реєстрації місця проживання.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.С. Мазур