Справа № 826/5719/14
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2015-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2015 року м. Київ К/800/65970/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: Вербицької О.В.

суддів: Маринчак Н.Є.

Олендера І.Я.

за участю секретаря: Іванова Д.О.

представників:

позивача: Балацького С.С.

відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві

на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.07.2014 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03.12.2014 року

у справі № 826/5719/14

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго»

до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго» (далі по тексту - позивач, ТДВ «СК «Індіго») звернулось з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (далі по тексту - відповідач, ДПІ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.07.2014 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано недійсним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 05.03.2014 року № 2. В решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.12.2014 року апеляційну скаргу ДПІ залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідач, не погоджуючись з вищевказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, оскаржив їх у касаційному порядку, просить скасувати з мотивів порушення норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В запереченні на касаційну скаргу ТДВ «СК «Індіго» посилаючись на те, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального та процесуального права, просить касаційну скаргу ДПІ залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, представника позивача, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, суд касаційної інстанції дійшов висновку щодо наступного.

Відповідно до частини 1, 2 статті 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що ДПІ проведено планову виїзну перевірку ТДВ «СК «Індіго» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2010 року по 31.12.2010 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2010 року по 31.12.2012 року, за результатами якої складено акт від 12.11.2013 року № 641/26-55-22-02/33831166.

В акті перевірки зазначено порушення позивачем підпункту 4.1.6 пункту 4.1 статті 4, підпункту 7.3.3 пункту 7.3 статті 7 Закону України від 28.12.1994 року № 334/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств» щодо заниження податку на прибуток від діяльності іншої ніж страхова в сумі 2 405 894,00 грн. та пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 01.03.1999 року № 303 «Про затвердження Порядку встановлення нормативів збору за забруднення навколишнього природного середовища в стягнення цього збору» в результаті чого встановлено заниження податкового зобов'язання по збору за забруднення природного навколишнього середовища в сумі 29 771,71 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення: від 09.12.2013 року № 02, яким ТДВ «СК «Індіго» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток за основним платежем в сумі 2 090 944,00 грн. та за штрафними санкціями в розмірі 522 736,00 грн.; № 02, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання із збору за забруднення навколишнього середовища за основним платежем - 29 771,71 грн. та за штрафними санкціями - 7 442,92 грн.

За результатами адміністративного оскарження, скаргу позивача задоволено частково, спірні податкові повідомлення-рішення від 09.12.2013 року скасовано в частині та прийнято податкові повідомлення-рішення: від 05.03.2014 року № 2, яким ТДВ «СК «Індіго» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток за основним платежем в сумі 2 405 894,00 грн. та за штрафними санкціями в розмірі 341 493,00 грн., № 642/26552203 яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання із збору за забруднення навколишнього середовища за основним платежем в сумі 14 313,32 грн., за штрафними санкціями в розмірі 3 578,32 грн.

Суди першої та апеляційної інстанцій визнали необґрунтованими висновки податкового органу, з чим погоджується суд касаційної інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України від 07.03.1996 року № 85/96-ВР «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно з частиною 1 статті 12 вказаного Закону перестрахуванням є страхування одним страховиком (цедентом, перестрахувальником) на визначених договором умовах ризику виконання частини своїх обов'язків перед страхувальником у іншого страховика (перестраховика) резидента або нерезидента, який має статус страховика або перестраховика, згідно з законодавством країни, в якій він зареєстрований.

Підпунктом 7.2.1 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» встановлено, що дохід від страхової діяльності юридичних осіб - резидентів не підлягає оподаткуванню за ставкою, встановленою у пункті 10.1 статті 10 цього Закону, та оподатковується: за ставкою 0 відсотків - при отриманні доходу внаслідок виконання договорів з довгострокового страхування життя та пенсійного страхування у межах недержавного пенсійного забезпечення у разі виконання вимог до таких договорів, визначених пунктом 1.37 та пунктом 1.42 статті 1 цього Закону; за ставкою 3 відсотки - при отриманні доходу внаслідок виконання договорів з інших видів страхування. Для цілей оподаткування страхової діяльності під оподатковуваним доходом слід розуміти суму страхових платежів, страхових внесків, страхових премій (далі - сума валових внесків), одержаних (нарахованих) страховиками-резидентами протягом звітного періоду за договорами страхування і перестрахування ризиків на території України або за її межами, зменшених на суму страхових платежів (страхових внесків, страхових премій), сплачених страховиком за договорами перестрахування з резидентом.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, між позивачем (перестрахованик) та ТДВ «СК «Відродження України» (перестраховик) укладено договори від 01.10.2012 року № 208/2010/2, від 01.10.2010 року № 01/10/2010 про непропорційне перестрахування на базі ексцеденту збитковості, відповідно до умов яких перестраховик бере на себе зобов'язання після перевищення пріоритету перестрахованого виплатити в межах своєї відповідальності, збитки, що можуть настати після виплат перестрахованим страхових сум (їх часток) за договорами страхування.

Також, між ТДВ «СК «Індіго» (перестрахованик) та ТДВ «СК «Сяйво» (перестраховик) укладено договір від 01.04.2012 року № 01/04/2010 про непропорційне перестрахування на базі ексцеденту збитковості, згідно за умовами якого перестраховик бере на себе зобов'язання після перевищення пріоритету перестрахованого виплатити в межах своєї відповідальності, збитки, що можуть настати після виплат перестрахованим страхових сум (їх часток) за договорами страхування.

Крім того, між позивачем та ПАТ «Прогрес-Фонд» укладено договорами перестрахування від 01.02.2011 року № 315-29417-11Re, від 14.01.2011 року № 209-19460-10.25Re.

Реальність здійснення господарських операцій між позивачем та вищевказаними контрагентами підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями, наказами на виплату страхового відшкодування, страховими актами, видатковими касовими ордерами, тощо.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що вказані контрагенти на час спірних відносин було зареєстровані відповідно до вимог чинного законодавства.

Також, суди попередніх інстанцій правомірно відхилили посилання податкового органу на акти від 19.07.2013 року № 445/2250/30303336, від 19.07.2013 року № 28/22-4/30779308, від 22.07.2013 року № 28/22-1/32704920.

Так, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.12.2013 року у справі № 826/18310/13-а, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.05.2014 року скасовано податкове повідомлення-рішення від 18.09.2013 року № (прийнятого на підставі акту від 19.07.2013 року № 445/2250/30303336).

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 13.11.2013 року № 810/5624/13-а скасовано податкове повідомлення-рішення від 07.08.2013 року № (прийнятого на підставі акту від 19.07.2013 року № 28/22-4/30779308).

А також, постановою Київського окружного адміністративного суду від 20.11.2013 року у справі № 810/5421/13-а, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.02.2014 року скасовано податкове повідомлення-рішення від 07.08.2013 року № (прийнятого на підставі акту від 22.07.2013 року № 28/22-1/32704920).

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до частини 2 статті 255 КАС України обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

В частині відмови в задоволенні позову ТДВ «СК «Індіго» сторонами рішення першої інстанції в апеляційному та касаційному порядку не оскаржувалось.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що саме за вищевказаних обставин справи, суди першої та апеляційної інстанцій вірно застосували норми матеріального права, отже, прийняте податковим органом спірне рішення є неправомірним.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої та апеляційної інстанцій порушення норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено, правова оцінка обставин у справі дана вірно.

В свою чергу, доводи касаційної скарги не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються вищезазначеними нормами права, отже, відсутні підстави для її задоволення.

За таких обставин, касаційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, а постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.07.2014 року та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 03.12.2014 року - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 210, 214-215, 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.07.2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03.12.2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, установленому статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Вербицька
Судді Н.Є. Маринчак
І.Я. Олендер