Справа № 2а-307/10/0770
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2015-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2015 року м. Київ К/800/26212/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
ГоловуючогоНечитайла О.М.
СуддівЛанченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.
розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Хуторської об'єднаної державної податкової інспекції Закарпатської області Державної податкової служби

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2013 року

у справі №2а-307/10/0770 (106389/11/9104)

за позовом Дочірнього підприємства «Яс-Експорт-Хуст»

до Хуторської об'єднаної державної податкової інспекції Закарпатської області Державної податкової служби

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ :

Дочірнє підприємство «Яс-Експорт-Хуст» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Хуторської об'єднаної державної податкової інспекції Закарпатської області Державної податкової служби (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Закарпатський окружний адміністративний суд постановою від 27 липня 2011 року у задоволенні адміністративного позову відмовив.

Львівський апеляційний адміністративний суд постановою від 17 квітня 2013 року скасував рішення суду першої інстанції та прийняв нове, яким задовольнив позовні вимоги, визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення від 07 вересня 2009 року №/0 та від 05 листопада 2011 року №/2.

Вважаючи, що рішення суду апеляційної інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Позивач надіслав на адресу суду касаційної інстанції заперечення на касаційну скаргу відповідача, за змістом яких просить залишити рішення суду апеляційної інстанції без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили такі фактичні обставини справи.

Працівники контролюючого органу провели планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01 січня 2008 року по 31 березня 2009 року, про що склали акт від 28 серпня 2009 року №1270/23/32187977, яким встановили порушення позивачем вимог підпунктів 7.4.1, 7.4.3 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

За наслідками перевірки податковий орган прийняв податкове повідомлення-рішення від 07 вересня 2009 року №/0, яким збільшив позивачу суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 185 336,00 грн., з яких основний платіж - 135 741,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 49 595,00 грн.

За результатами адміністративного оскарження вказаного рішення, відповідач прийняв податкові повідомлення рішення від 05 листопада 2011 року №/2, яким збільшив позивачу суму штрафних (фінансових) санкцій з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 5 282,90 грн. та №/2, яким збільшив позивачу суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 185 336,00 грн., з яких основний платіж - 135 741,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 49 595,00 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Фактичною підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, слугував висновок податкового органу про заниження позивачем валових доходів за період з 01 січня 2008 рік по 31 березня 2009 рік на суму 512 501,00 грн., у зв'язку з наданням послуг з переробки давальницької сировини для фірми «Jas export a.s.» за цінами, нижчими за звичайні.

Скасовуючи спірні податкові повідомлення-рішення, суд апеляційної інстанції виходив з відсутності у діях позивача порушень вимог податкового законодавства при формуванні валового доходу по господарським операціям з зазначеним контрагентом.

Відповідно до положень пункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», доход, отриманий платником податку від продажу товарів (робіт, послуг) пов'язаним особам, визначається виходячи із договірних цін, але не менших за звичайні ціни на такі товари (роботи, послуги), що діяли на дату такого продажу.

За змістом підпункту 7.4.3 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», положення підпунктів 7.4.1, 7.4.2 поширюються також на операції з особами, які не є платниками податку, встановленого статтею 10 цього Закону, або сплачують податок на прибуток за іншими, ніж платник податку, ставками.

З матеріалів справи вбачається, що позивач на підставі договорів від 10 січня 2008 року №1/08 та від 02 січня 2009 року №1/09 надавав фірмі «Jas export a.s.» послуги з переробки давальницької сировини (пошиття верхньої частини взуття), загальна сума кожного з договорів складає 2 000 000,00 євро, у тому числі за послуги 400 000,00 євро.

За даними звітів про фінансові результати, вбачається, що дохід позивача від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за 2008 рік становив 2 739 000,00 грн., собівартість реалізованої продукції - 2 506 000,00 грн.; за І квартал 2009 року дохід (виручка) становив - 886 000,60 грн., собівартість реалізованої продукції - 609 000,10 грн.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, наявність об'єкту оподаткування та податку, що підлягає сплаті до бюджету підтверджується декларацією з податку на прибуток підприємств за 2008 рік - І квартал 2009 року, а сплата задекларованих податкових зобов'язань підтверджується платіжними дорученнями.

Підпунктом 1.20.1 пункту 1.20 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» передбачено, що якщо цим пунктом не встановлено інше, звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін.

За змістом підпункту 1.20.2 пункту 1.20 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», для визначення звичайної ціни товару (робіт, послуг) використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару (роботи, послуги) договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах. Зокрема, враховуються такі умови договорів, як кількість (обсяг) товарів (наприклад, обсяг товарної партії), строки виконання зобов'язань, умови платежів, звичайних для такої операції, а також інші об'єктивні умови, що можуть вплинути на ціну. При цьому умови договорів на ринку ідентичних (у разі їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) визнаються співставними, якщо відмінність між такими умовами суттєво не впливає на ціну, або може бути економічно обґрунтована. При цьому враховуються звичайні при укладанні угод між непов'язаними особами, надбавки чи знижки до ціни. Зокрема, але не виключно, враховуються знижки, пов'язані з сезонними та іншими коливаннями споживчого попиту на товари (роботи, послуги), втратою товарами якості або інших властивостей; закінченням (наближенням дати закінчення) строку зберігання (придатності, реалізації); збутом неліквідних або низьколіквідних товарів; маркетинговою політикою, у тому числі при просуванні товарів (робіт, послуг) на ринки; наданням дослідних моделей і зразків товарів з метою ознайомлення з ними споживачів.

Разом з тим, підпунктом 1.20.51 пункту 1.20 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» визначено, якщо звичайна ціна не може бути визначена з використанням норм попередніх підпунктів цього пункту, то для доказів обґрунтування її рівня застосовуються правила, визначені національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, а також національними стандартами з питань оцінки майна та майнових прав. З метою оподаткування терміни «справедлива вартість», «ринкова вартість» та «чиста вартість реалізації», які використовуються в національних положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку та національних стандартах з питань оцінки майна і майнових прав, прирівнюються до терміну «звичайна ціна», визначеного цим Законом.

Положеннями підпункту 1.20.8 пункту 1.20 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» встановлено, що обов'язок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни у випадках, визначених цим Законом, покладається на податковий орган у порядку, встановленому законом. При проведенні перевірки платника податку податковий орган має право надати запит, а платник податку зобов'язаний обґрунтувати рівень договірних цін.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач при визначенні рівня звичайної ціни, відповідно до положень підпункту 1.20.51 пункту 1.20 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» застосував правила, визначені національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, зокрема метод «витрати плюс», однак, необгрунтував неможливості застосування інших методів, передбачених підпунктами 1.20.1, 1.20.2 пункту 1.20 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

З викладеного вбачається, що при визначенні звичайної ціни за надані позивачем послуги податковий орган порушив приписи пункту 1.20 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» щодо порядку визначення звичайної ціни, який передбачає, що в першу чергу має бути застосовано метод визначення цін на ринку ідентичних (однорідних) товарів, і лише при неможливості застосування такого методу застосовуються методи, визначені в національних положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку. Відповідач, у свою чергу, не визначав ціни за методом визначення цін на ринку ідентичних (однорідних) товарів та не надав доказів щодо неможливості визначення ціни за таким методом. Відтак, податковий орган не довів обставин щодо заниження позивачем валових доходів за період з 01 січня 2008 рік по 31 березня 2009 рік на суму 512 501,00 грн., у зв'язку з наданням послуг з переробки давальницької сировини для фірми «Jas export a.s.» за цінами, нижчими за звичайні.

Згідно частини 2 статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної норми процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

За встановлених обставин, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками суду попередньої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та скасування спірних податкових повідомлень-рішень.

Мотивація та докази, наведені у касаційній скарзі, не дають адміністративному суду касаційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію суду апеляційної інстанції.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судом апеляційної інстанції норм матеріального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване судове рішення - залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Хуторської об'єднаної державної податкової інспекції Закарпатської області Державної податкової служби залишити без задоволення.

2. Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2013 року у справі №2а-307/10/0770(106389/11/9104) залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.