Справа № 712/5215/15-а
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2015-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Євтушенко П.М. Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2015 року Справа № 712/5215/15-а

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департаменту соціального захисту населення Черкаської області про визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити дії, стягнення коштів і моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 ( далі - позивач ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту соціального захисту населення Черкаської області ( далі - відповідач ) про:

- визнання незаконними дій відповідача щодо не нарахування позивачу соціальної допомоги за 2015 рік, відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;

- зобов'язання відповідача здійснити позивачу перерахунок і виплату соціальної допомоги за 2015 рік, відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;

- стягнення з відповідача недоплаченої суми соціальної допомоги за 2015 рік, відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн.

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2015 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення адміністративного позову в повному обсязі, так як, на думку апелянта, зазначена постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 1 ст. 197 КАС України розглядає справу за їх відсутності в порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивачу, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 147 від 31.03.2015 р. та Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про жертви нацистських переслідувань», була нарахована і виплачена одноразова грошова допомога за 2015 рік у розмірі 2835,00 грн.

17.04.2015 р. дана виплата призначеної суми була здійснена позивачу відділенням Укргазбанку 1005/1005, відповідно до платіжного доручення № 55.

Вважаючи, що така виплата здійснена відповідачем не в повному обсязі, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що ухвалюючи оскаржуване судове рішення суд першої інстанції виходив з того, що Департамент соціального захисту населення обласної державної адміністрації виконує лише делеговані повноваження з питань соціального захисту населення і до його компетенції не входить прийняття рішень про визначення конкретних розмірів соціальних виплат, а також з того, що щорічна разова грошова допомога позивачу як інваліду війни здійснювалась у розмірі, визначеному Законом України «Про Державний бюджет на 2015 рік».

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Бюджетним кодексом України ( далі - БК України ), Законами України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» ( далі - Закон № 80-VIII), Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ( далі - Закон № 3551-XII), Положенням про Департамент соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації, що затверджено Розпорядженням Черкаської обласної державної адміністрації від 11.04.2013 р. № 99 ( далі - Положення № 99 ).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У статті 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 48 БК України передбачено, що розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов'язань минулих років, узятих на облік органами Державної казначейської служби України. Зобов'язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про Місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов'язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до частини шостої цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов'язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов'язань не здійснюються.

Згідно зі ст. 87 БК України, видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення здійснюються в межах обсягів призначень, передбачених у Державному бюджеті на відповідний рік.

Відповідно до ч. 2 ст. 95 Конституції України, тільки законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Конституційний Суд України у Рішенні від 26.12.2011 № 20-рп/2011 визначив, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Крім того, у вказаному рішенні Конституційним Судом України також було зазначено, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з ч. 1 ст. 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений.

У Рішенні від 25.01.2012 р. № 3-рп/2012 Конституційним Судом України було зазначено, що суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціальною захисту за рахунок коштів Державною бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобовязана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України.

При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону повязані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у тому числі нормативно-правових, актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» установлено, що норми і положення, зокрема статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і статей 6-1, 6-2, 6-3 та 6-4 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ст. 13 Закону № 3551-XII, щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

У ст. 14 Закону № 3551-XII вказано, що щорічно до 5 травня учасникам війни, нагородженим орденами і медалями колишнього Союзу РСР за самовіддану працю та бездоганну військову службу в тилу в роки Великої Вітчизняної війни, та іншим учасникам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що у 2015 році соціальні виплати, зокрема щорічна разова грошова допомога за 2015 рік, підлягають виплаті в порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України.

При цьому, у відповідності до приписів Положення № 99, Департамент соціального захисту населення не наділений повноваженнями щодо безпосереднього здійснення призначення та обчислення розміру соціальних виплат, а такі функції виконуються відповідними територіальними управліннями праці та соціального захисту населення.

Виходячи з цього, колегія суддів звертає увагу на те, що одноразова грошова допомога за 2015 рік у розмірі 2835,00 грн. була виплачена позивачу у порядку та розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України № 147 від 31.03.2015 р. та Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про жертви нацистських переслідувань», тобто у відповідності з вимогами чинного законодавства, а саме: ст. 95 Конституції України, ст.ст. 48, 87 БК України, п. 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік».

Крім того, як було правильно встановлено судом першої інстанції, відповідач взагалі не наділений повноваженнями здійснювати призначення і обчислення соціальних виплат, належних позивачу, і як вбачається з матеріалів справи, зокрема Листа Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації від 08.05.2015 р. № 634/05-5, спірна сума соціальної допомоги була призначена позивачу розпорядженням начальника Придніпровського управління праці та соціального захисту населення Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради, а не безпосередньо відповідачем / а.с. 8-9 /.

Судова колегія також звертає увагу й на те, що позивачем заявляються вимоги про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн., однак, з матеріалів справи не вбачається, ані факту завдання відповідачем позивачу такої шкоди, ані причино-наслідкового зв'язку з будь-якими діями відповідача і шкодою, яку зазнав позивач за його твердженнями, як і не вбачається обґрунтування її розміру, що в сукупності, у відповідності до ст.ст. 23, 1167, 1173 Цивільного кодексу України та п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», є основними критеріями та правовими підставами для стягнення моральної шкоди.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції при вирішенні даного адміністративного спору не було прийнято до уваги норми ст.ст. 13, 14 Закону № 3551-XII не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки, як відмічалось вище, у вказаних нормах законодавства, на які посилається апелянт, чітко визначено, що розмір щорічної разової допомоги до 5 травня визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Посилання апелянта на постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 вересня 2012 року у справі № 2а-354/12р. не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів, оскільки у відповідності до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України. Отже, КАС України прямо передбачено, що вирішення адміністративних спорів здійснюється виключно на підставі чинного законодавства України, а не судової практики районних судів.

Щодо вимог апелянта надати йому правову допомогу в оформленні позову, то листом Київського апеляційного адміністративного суду від 16.10.2015 р. йому було надіслано відповідну пам'ятку про права та обов'язки, в якій роз'яснено порядок використання ним свого права на безоплатну правову допомогу.

Стосовно вимог апелянта щодо винесення окремої ухвали відносно судді першої інстанції колегія суддів зазначає, що такі вимоги є необґрунтованими, безпідставними та задоволенню не підлягають.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає їх такими, що не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності жодних правових підстав для задоволення адміністративного позову та вважає, що судом першої інстанції було повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню, з дотриманням вимог ст. 159 КАС України.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на це, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а постанова Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2015 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 41, 159, 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Карпушова О.В.

Кобаль М.І.