Справа № 500/159/15-а
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2015-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2015 р.м. ОдесаСправа № 500/159/15-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Швець В.М.
Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді - Єщенка О.В.

суддів - Димерлія О.О.

- Романішина В.Л.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 3 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Ізмаїлі та Ізмаїльському районі Одеської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м. Ізмаїлі та Ізмаїльському районі Одеської області щодо не поновлення виплати пенсії за віком, зобов'язати Управління поновити виплату пенсії за віком з 07.10.2009 року в розмірах відповідно до чинного законодавства.

В обґрунтування позову зазначено, що з 01.12.1999 року позивач перебував на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Ізмаїлі та Ізмаїльському районі Одеської області та отримував пенсію за віком. З 01.07.2000 року Управлінням припинено виплату вказаної пенсії у зв'язку із виїздом позивача на постійне місце проживання в Ізраїль. В 2014 році представник ОСОБА_2 звернувся із заявою про поновлення виплати пенсії, проте Управління йому відмовило, посилаючись на недотримання заявником порядку такого звернення та не подання повного пакету документів, якими підтверджується право позивача на поновлення пенсії. Відмову Управління позивач вважає протиправною, такою, що суперечить вимогам законодавства та порушує його конституційне право на належне пенсійне забезпечення.

Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 3 березня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з 01.12.1999 року по 30.06.2000 року ОСОБА_2 перебував на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Ізмаїлі та Ізмаїльському районі Одеської області та отримував пенсію за віком.

З 01.07.2000 року Управлінням припинено виплату позивачу пенсії у зв'язку із виїздом на постійне місце проживання до Ізраїлю.

15.11.2014 року представник позивача звернувся в УПФУ в м. Ізмаїлі та Ізмаїльському районі Одеської області із заявою про поновлення виплати пенсії, додавши копію пенсійного посвідчення від 28.12.1999 року НОМЕР_1, копію паспорта НОМЕР_2 від 24.05.2000 року, оригінал заяви з банку б/н від 03.11.2014 року, копію нотаріально посвідченої довіреності від 14.10.2014 року №279/014, копію паспорта НОМЕР_3 від 24.06.1996 року.

Проте 02.12.2014 року Управління відмовило заявнику в поновленні виплати пенсії, оскільки міжнародний договір України, який регулює питання пенсійного забезпечення, з Ізраїлем не укладено, тому поновлення виплати пенсій особам, що переїхали на постійне місце проживання за межі країни суперечитиме нормам Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Крім того, Управління у своїй відповіді від 02.12.2014 року №183/18-01 зазначило, що звернення за поновленням виплати пенсії оформлено не у відповідності до вимог порядку, що регулює питання поновлення пенсій, зокрема, за наданими документами не можливо встановити місце проживання (реєстрації) заявника, до заяви не додано довідку з податкової адміністрації про присвоєння ідентифікаційного номера, трудову книжку, довідку про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000 року.

Вирішуючи спір по суті та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що заява позивача про поновлення виплати пенсії подана з порушенням встановленого порядку для звернення за такою виплатою, тому в Управління не було підстав для її задоволення.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на неправильному застосуванні норм законодавства, що регулює спірні правовідносини, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст. 51 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним).

В своєму Рішенні №25-рп/2009 Конституційний Суд України вказав, що оспорюваними нормами Закону № 1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору.

Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Таким чином, оскільки положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення у зв'язку із їх невідповідністю Конституції України, колегія суддів вважає, що з цього часу Управління має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Зазначена правова позиція висловлена в рішеннях Верховного Суду України, зокрема, у справах № 21-180а15, 21-168а15, та відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України є обов'язковою для врахування в судовій практиці.

Враховуючи викладене, оскільки виплата пенсії припинена позивачу на підставі положень Закону, які в установленому порядку визнані неконституційними, колегія суддів вважає, що відмова Управління у поновленні цих виплат є неправомірною.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції помилково застосовано до спірних правовідносин норми законодавства, що не діяли на час звернення представника позивача із заявою про поновлення виплат, та враховує, що за правилами п. 2.8 Постанови Пенсійного фонду України від 07.07.2014 року № 13-1, якою внесено зміни до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», поновлення виплати пенсії здійснюється за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії, та при поновленні цих виплат особа може додати документи про страховий стаж за період роботи до 01 січня 2004 року, який не врахований у пенсійній справі, у тому числі після призначення пенсії, довідку про заробітну плату тощо.

Таким чином, з урахуванням наведених норм, колегія суддів вважає, що відмова Управління у поновленні позивачу виплати пенсії у зв'язку із ненаданням документів, які не є обов'язковими для проведення таких виплат, є безпідставною.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідно до ст. 202 КАС України підлягає скасуванню з винесенням нової постанови про задоволення позову у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 183-2, 195, 197, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст.ст. 207, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 3 березня 2015 року - скасувати.

Ухвалити у справі нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Ізмаїлі та Ізмаїльському районі Одеської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в м. Ізмаїлі та Ізмаїльському районі Одеської області у поновленні ОСОБА_2 виплати пенсії за віком.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Ізмаїлі та Ізмаїльському районі Одеської області поновити ОСОБА_2 виплату пенсії за віком з 07.10.2009 року в розмірах відповідно до чинного законодавства.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: О.В. Єщенко

судді: О.О. Димерлій

В.Л. Романішин