Справа № 2-а-904/2010
Суддя: Журавський В. В.
Дата ухвалення: 2010-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Бориспільський міськрайонний суд Київської області
Справа №2-а-904/ 10р.
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 листопада 2010 року Бориспільській міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Журавського В.В.

при секретарі Леоненко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до старшого інспектора Роменського взводу ДПС УДАІ ГУ МВС України в Сумській області старшого лейтенанта міліції ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з адміністративним позовом, в якому просить визнати дії старшого інспектора Роменського взводу ДПС УДАІ ГУ МВС України в Сумській області старшого лейтенанта міліції ОСОБА_2 щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП неправомірними, а також скасувати постанову старшого інспектора про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним.

15 серпня 2010 року старшим інспектором Роменського взводу ДПС УДАІ ГУ МВС України в Сумській області старшим лейтенантом міліції ОСОБА_2 був складений протокол про адміністративне правопорушення, на підставі якого винесено постанову по справі про притягнення його, ОСОБА_1, до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено на нього штраф в розмірі 300 грн.

З даною постановою він не згоден, вважає її такою, що винесена з грубим порушенням чинного законодавства, оскільки та подія адміністративного правопорушення, що зазначена інспектором в протоколі про адміністративне правопорушення була відсутня взагалі, однак була присутня інша подія за участі того ж інспектора в той же час та в тому ж місці, яка полягала, на його думку, в перевищенні ним (позивачем) швидкості руху. Однак, він вважає, що ним не було порушено правил дорожнього руху, оскільки швидкість руху його транспортного засобу була допустима і дозволена, а відповідачем не було надано жодного доказу перевищення ним швидкості руху транспортного засобу за допомогою спеціальних технічних засобів дозволених до застосування для вимірювання та фіксування швидкості руху автомобіля, а тому вважає, що ним не було скоєно адміністративне правопорушення в сфері дорожнього руху щодо перевищення ним швидкості руху. Крім того, порушення ним правил зупинки транспортного засобу як події адміністративного правопорушення не існувало в дійсності взагалі, а тому вважає, що протокол та постанова, складені інспектором ДПС, є підробленими та незаконними.

Крім того, на підставі ст.ст.99, 103 КАС України та ст.289 КпАП України, просить поновити пропущений строк звернення до адміністративного суду, оскільки він дізнався чи міг дізнатися про порушення своїх прав та інтересів лише 10 вересня 2010 року, про що свідчить поштовий штемпель на конверті до якого були вкладені відповідний протокол та постанова інспектора, з врахуванням розумного строку для пересилання, в той час як він був відсутній під час складання вказаних вище документів.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні в повному обсязі підтримав заявлені позові вимоги та просив суд задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив та заяви про неможливість явки в судове засідання чи про відкладення розгляду справи не подав.

Суд, заслухавши представника позивача та дослідивши матеріали справи вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15 серпня 2010 року відповідачем, старшим інспектором Роменського ДПС УДАІ ГУ МВС України в Сумській Області старшим лейтенантом міліції ОСОБА_2, був складений протокол про адміністративне правопорушення, з якого випливає, що близько 11 год. 20 хв. позивач, ОСОБА_1, не дотримався правил зупинки транспортного засобу «Форд», д.н.з. НОМЕР_1, здійснивши зупинку транспортного засобу на перехресті вулиць Леніна та 70 річчя Жовтня в с. Бобрик Ромненського району Сумської області, чим скоїв адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.122 КпАП України.

Як наслідок, 15 серпня 2010 року відповідачем була винесена постанова по справі про адміністративне правопорушення (серія ВМ № 160391), на підставі якої позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння ним адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.122 КпАП України, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 грн.

Однак, як випливає з пояснень позивача, що близько 1 1 год. 20 хв. в с. Бобрик Ромненського району Сумської області його зупинив відповідач, який повідомив його про порушення ним правил дорожнього руху, а саме перевищення встановленого обмеження швидкості руху транспортного засобу в населеному пункті с. Бобрик, рухаючись транспортним засобом зі швидкістю 64 км/год, а тому скоїв адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачене ч.1 ст.122 КпАП України. В зв'язку з цим відповідач наказав позивачу пред"явити посвідчення водія та талон до нього, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Позивач в свою чергу категорично заперечував проти пред'явлення будь-яких документів, що стосуються транспортного засобу та повноважень на володіння та керування автомобілем, посилаючись на те, що він не порушував жодних правил дорожнього руху, а зупинка транспортного засобу була безпідставною та незаконною.

При таких обставинах позивач зазначив, що на грунті вказаних вище обставин, між відповідачем з одного боку та позивачем і пасажирами, що знаходились в транспортному засобі, з іншого боку виник конфлікт. В подальшому, враховуючи те, що конфліктну ситуацію неможливо було вирішити іншим шляхом, крім як надати відповідачу документи, позивач пред'явив та передав йому посвідчення водія та талон до нього, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідач, отримавши від водія транспортного засобу всі необхідні документи, пішов до свого службового автомобіля, з метою, як він повідомив, перевірки документів, та певний період часу, близько 7-9 хв., знаходився в своєму службовому автомобілі. Після цього відповідач повернувся до позивача та повернув йому всі документи та попередив водія про недопустимість перевищення встановленого обмеження швидкості руху транспортного засобу.

Тому, як випливає з пояснень позивача, що підтверджені належними та допустимими доказами, що саме 15 серпня 2010 року близько 11 год. 20 хв., тією ж посадовою особою, старшим інспектором Роменського ДПС УДАІ ГУ МВС України в Сумській області старшим лейтенантом міліції ОСОБА_2, був зупинений той же транспортний засіб «Форд», д.н.з. НОМЕР_1, в тому ж місці, а саме с. Бобрик Ромненського району Сумської області, за кермом якого перебувала та ж особа, позивач, ОСОБА_1, та повідомлено позивача про те, що його було зупинено за перевищення встановленого обмеження швидкості руху транспортного засобу в межах населеного пункту с. Бобрик, яка становить 60 км/год, в той час як позивач рухався зі швидкістю 64 км/год.

Тому, дійсно, суд вважає, що про вказані вище обставини свідчить такий належний та допустимий доказ, як відеозапис розмови між відповідачем та позивачем, під час якої відповідач обґрунтовує підставу та причини зупинки транспортного засобу позивача тим, що він перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті 60 км/год, рухаючись зі швидкістю 64 км/год.

Відеозапис був знятий за допомогою мобільного телефону, який був встановлений на торпеді автомобіля «Форд», д.н.з. НОМЕР_1, та який фіксує розмову між відповідачем та позивачем.

На відеозапису той самий інспектор ДАІ, що і склав протокол про адміністративне правопорушення та постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КпАП України в результаті порушення позивачем правил зупинки транспортного засобу.

Крім того, на відеозаписі зафіксовано розмову між інспектором ДПС та пасажирами, що знаходились в транспортному засобі, та з приводу показів яких позивач зазначив у цьому позові, які намагалися також переконати відповідача в неправомірних діях по відношенню до водія.

Таким чином, відповідач під час розмови з позивачем жодним чином не повідомив причину зупинки транспортного засобу «порушенням правил зупинки».

Також, під час розмови між позивачем та відповідачем, в той час коли позивач вкотре відмовив відповідачеві у наданні документів, останній по мобільному телефону дає невідомій особі вказівку привезти двох свідків. Тому свідки, які зазначені в протоколі, на думку суду підтвердили та засвідчили завідомо неправдиву подію та факти, яких в дійсності та насправді не було.

Більш того, відеозапис фіксує, що на неодноразові вимоги позивача надати підтвердження того, що ним було перевищено встановлене обмеження швидкості руху, а саме те, що позивач рухався зі швидкістю більш ніж 80 км/год або ж принаймні підтвердити ту швидкість про яку веде мову інспектор 64 км/год, відповідачем не було надано показання спеціальних технічних засобів за допомогою яких здійснюється вимірювання та фіксація швидкості руху транспортного засобу.

Виходячи навіть з того, що позивач рухався транспортним засобом в населеному пункті зі швидкістю 64 км/год, за такі дії не передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 122 КпАП України, а тому позивач не вчинив порушення правил дорожнього руху в частині перевищення встановленого обмеження швидкості руху автомобіля.

При таких обставинах, у відповідності до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, у відповідності до ст.7 КпАП України, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Крім того, у відповідності до ст.245 КпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Тому, ст.251 КпАП України передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Як наслідок, ст.252 КпАП України, передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Аналогічне положення міститься в п. 2.13. Наказу Міністерства внутрішніх справ України «Про затвердження інструкції з оформлення працівниками Державтоінспекції МВС матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 26 лютого 2009 року за № 77.

При таких обставинах, суд приходить до висновку, що відповідач, який з підстав передбачених п.3 ч.2 ст.222 КпАП України діє від імені органу внутрішніх справ, складаючи відносно позивача протокол про адміністративне правопорушення та постанову по справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.122 КпАП України - грубо порушив вимоги вказаних вище норм Кодексу про адміністративне правопорушення України, порушивши основний принцип провадження у справах про адміністративне правопорушення - це принцип суворого дотримання законності, своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом, не вказавши жодних доказів на підставі яких встановив наявність скоєного позивачем адміністративного правопорушення та його винність у його вчиненні, фактично підробивши вказані вище процесуальні документи за відсутності самої події, що призвело до грубого порушення Закону.

Тому, у відповідності до ст.280 КпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких умов, як випливає з наведеного вище, інспектор ДПС не дотримався вимог ст.280 КпАП України, та не з'ясував належним чином, у спосіб передбачений Законом, всіх необхідних обставин, внаслідок чого незаконно та безпідставно притягнув позивача до адміністративної відповідальності за ті дії, які не були ним вчинені та за відсутності взагалі самої події адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити, оскільки вина позивача в скоєні адміністративного правопорушення в судовому засіданні не доведена, відповідачем не надано доказів правомірності та законності своїх дій та в судовому засіданні не встановлено підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Судові витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі 3 горн. 40 коп. слід віднести на рахунок державного бюджету України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.2, 11, 69, 71, 86, 94, 99, 100, 112, 128, 136, 158-163. 186 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати дії старшого інспектора Роменського взводу ДПС УДАІ ГУ МВС України в Сумській області старшого лейтенанта міліції ОСОБА_2 щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладення штрафу у розмірі 300 грн.. - неправомірними.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення (серія ВМ № 160391) від 15 серпня 2010 року складеної старшим інспектором Роменського взводу ДПС УДАІ ГУ МВС України в Сумській області старшим лейтенантом міліції ОСОБА_2, на підставі якої притягнено ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.122 КпАП України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 грн.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КупАП, - закрити за відсутністю події адміністративного правопорушення.

Судові витрати по справі, які складаються із судового збору в сумі 3 грн. 40 коп. віднести на рахунок державного бюджету України.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає, з підстав передбачених ч.2 ст. 171-2 КАС України.

Суддя В.В. Журавський