Справа № 395/1372/14-а
Суддя: Щенюченко С. В.
Дата ухвалення: 2015-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 395/1372/14-а
Провадження № 2-а/395/8/2015
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2015 року м. Новомиргород

Новомиргородський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ЩЕНЮЧЕНКА С.В.,

при секретареві РУДЕНКО І.М.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом представника позивача ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 (далі заявник, позивач, ОСОБА_3М.) до Управління Пенсійного фонду України в Новомиргородському районі Кіровоградської області (далі відповідач, Управління Пенсійного фонду) про визнання дій та бездіяльності незаконними і неправомірними та покладення зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2014 р. до районного суду надійшов вище згаданий адміністративний позов, в якому представник позивача ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 просить суд визнати:

незаконними дії відповідача щодо застосування ним під час нарахування і перерахунку додаткової пенсії позивача з 04.09.2008 р. і до моменту винесення рішення у цій справі положень бюджетних законів, а також підзаконних нормативно-правових актів, якими на порушення встановлених Конституцією України і законами України вимог визначено розміри пенсій для осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, ще й значно менші, ніж передбачено ст. 51 Закону № 796 для відповідної категорії громадян;

бездіяльність відповідача щодо нарахування, перерахунку та виплати позивачу недоотриманих сум додаткової пенсії, передбаченої ст. ст. 49, 51 Закону № 796 з 04.09.2008 р. і до моменту винесення рішення у цій справі протиправною.

Окрім цього, суд повинен:

зобовязати відповідача зробити нарахування, перерахунок та виплату додаткової пенсії позивачу відповідно на підставі, у порядку та розмірах, встановлених Законом № 796 у редакції ст. 51 Законів № 2001, № 230/96, № 231 та повязаними з ними законами, з 04.09.2008 р. і до моменту винесення рішення у цій справі;

стягнути з відповідача у порядку негайного виконання на користь позивача боргову суму за пенсійними виплатами, що виникли за весь період невиконання вимог закону.

Оскільки позовну заяву було подано без додержання вимог, викладених у ст. ст. 105, 106 КАС України, ухвалою судді від 03.10.2014 р. згідно ст. 108 КАС України вона була залишена без руху з наданням строку заявникові для виправлення недоліків.

У подальшому за ухвалою судді від 21.10.2014 р. вказану заяву було повернуто заявнику у звязку з невиконанням вказівок судді щодо усунення недоліків.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24.02.2015 р. апеляційну скаргу позивача було задоволено: ухвалу суду від 21.10.2014 р. скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Позивач стверджує, що через сумніви у правильності нарахування його пенсії він звернувся до відповідача з відповідною заявою 27.08.2014 р. з вимогою надати розгорнуту довідку розміру додаткової пенсії з 04.09.2008 р., а також здійснити перерахунок вказаної пенсії.

Листом від 17.09.2014 р. відповідач відмовив йому у задоволенні вище вказаної заяви.

Оскільки у даному випадку заявник не зазначив конкретних обставин чому у нього виникли сумніви у правильності нарахування додаткової пенсії лише 27.08.2014 р., суд прийшов до висновку, що розмір щомісячних пенсійних платежів був відомий позивачеві в момент одержання ним чергової пенсії.

Тому заявник повинен був дізнатися про порушення наведених у позовній заяві своїх прав, свобод чи інтересів не пізніше жовтня 2008 р.

Проте він предявив позов до районного суду тільки 02.10.2014 р.

В той же час до суду не надійшла заява особи, яка подала позов, про поновлення строку із зазначенням підстав та причин для цього, а на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів немає підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Окрім цього, заявник не надав будь-яких доказів поважності причини пропуску процесуального строку.

Тому за ухвалою судді від 26 березня 2015 р. було залишено без розгляду позовну заяву представника позивача ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Новомиргородському районі Кіровоградської області про визнання: незаконними дій відповідача щодо застосування ним під час нарахування і перерахунку додаткової пенсії позивача з 04.09.2008 р. і до 01.04.2014 р. положень бюджетних законів, а також підзаконних нормативно-правових актів; бездіяльності відповідача щодо нарахування, перерахунку та виплати позивачу недоотриманих сум додаткової пенсії, передбаченої ст. ст. 49, 51 Закону № 796, з 04.09.2008 р. і до 01.04.2014 р. протиправною; покладення зобовязання на відповідача зробити нарахування, перерахунок та виплату додаткової пенсії позивачу відповідно на підставі, у порядку та розмірах, встановлених Законом № 796 у редакції ст. 51 Законів № 2001, № 230/96, № 231 та повязаними з ними законами, з 04.09.2008 р. і до 01.04.2014 р.

У попередньому судовому засіданні позивач ОСОБА_3 підтримав власні вимоги повністю, посилаючись на обставини, викладені у заяві.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду позивач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_2 у судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, письмових пояснень з приводу одержаних письмових заперечень відповідача не надіслали.

Як вбачається з резолютивної частини позовної заяви, позивач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_2 просять суд розглянути справу в їх відсутність, власний позов підтримують у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_1 не визнав позов повністю, бо вважає діяння Управління Пенсійного фонду під час нарахування і виплати додаткової пенсії позивачеві законними і обґрунтованими.

Заслухавши вказані пояснення та безпосередньо дослідивши докази в справі: оглянувши письмові докази, дослідивши інші матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити адміністративний позов частково із таких міркувань.

За змістом ст. 3 та п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України відносини, що склалися між позивачем та відповідачем, є публічно-правовими, а п. 4 ч. 1 ст. 18 КАС України встановлено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат тощо.

Представник позивача обґрунтовано зазначив у позовній заяві, що відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав, і свобод людини є головним обов'язком держави.

За змістом статей 6, 19 Конституції України реалізація цього обов'язку здійснюється органами законодавчої, виконавчої та судової влади відповідно до їх повноважень, на підставі і у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає основні положення щодо реалізації конституційних прав громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, а також соціального захисту потерпілого населення, є Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року (з подальшими змінами та доповненнями) № 796-ХІІ (далі Закон № 796-ХІІ).

За приписами статей 1, 13 цього Закону № 796-ХІІ держава бере на себе відповідальність за завдану Чорнобильською аварією ядерну шкоду громадянам та зобовязується відшкодувати її у повному обсязі.

У судовому засіданні безспірно зясовано, що позивач ОСОБА_3 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та його віднесено до категорії 2 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Пенсійна справа позивача знаходиться в Управлінні Пенсійного фонду, де він перебуває на обліку з 04.08.2008 р. та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» в розмірі 1.230,85 грн. на місяць з 01.12.2013 р.

Відповідно до вимог статті 49 вказаного Закону № 796-ХІІ особи, віднесені до категорії 1, 2, 3, 4 мають право на встановлення пенсій у вигляді:

а) державної пенсії;

б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно матеріалам пенсійної справи позивач одержує додаткову пенсію у розмірі 15% (процентів) прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з 04.09.2008 р., а з 01.07.2012 р. - у розмірі 18% (процентів) прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, що, починаючи з 01.12.2013 р., становить 170 грн. 82 коп.

Із письмових заперечень відповідача на позовну заяву та пояснень представника відповідача у суді витікає, що Управління Пенсійного фонду мотивує своє рішення з приводу розміру нарахованої додаткової пенсії заявнику наступними обставинами.

Позивач з 04.09.2008 р. перебуває на обліку у вказаному Управлінні та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», та є постраждалим від наслідків аварії на ЧАЕС, має посвідчення ліквідатора категорії 2.

Відповідно до статті 51 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції № 489 від 01.01.2007 р. особам, віднесеним до категорії 2, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, призначається у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Окрім цього, у 2008 р. позивачу проведено перерахунок пенсії відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Розділом III Порядку проведення перерахунку передбачено, що виходячи із розміру прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, з 01.01.2008 р. - 470,00 грн., 01.04.2008 р. - 481,00 грн., 01.07.2008 р. - 482,00 грн., 01.10.2008 р. - 498,00 грн., проводиться перерахунок мінімальних розмірів пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв'язок з Чорнобильською катастрофою, призначених відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до цього ж Закону.

З 22 травня 2008 року (дати набрання чинності постанови) позивачу проведено перерахунок пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 530 «Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», де передбачено, що особам 2 категорії, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, виплачується у розмірі 15 відсотків від прожиткового мінімуму, для осіб, які втратили працездатність.

Тому всі перерахунки пенсій позивачу були проведені відповідно до чинного законодавства, виплату пенсії у нових розмірах забезпечено своєчасно.

Також Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 27.12.2008 р. було внесено зміни до Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відповідно до нової редакції цього Закону з 01.01.2008 р. передбачено, що особам, віднесеним до 2 категорії відповідно до ст. 51 Закону, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, виплачується у розмірі 15 відсотків від прожиткового мінімуму, для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно Рішенню Конституційного суду № 10-рп/2008 від 22.05.2008 р. редакцію Закону № 107 У1 від 28.12.2007 р. визнано неконституційною.

Відповідно ч. 2 ст. 152 Конституції України Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнанні неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, з 22.05.2008 р. (дата визнання рішення не конституційним) вище зазначена редакція Закону втратила чинність, і з цієї ж дати введено Закон попередньої редакції.

Відповідно ст. 63 Закону № 796-ХІІ фінансування витрат, повязаних з реалізацією Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», здійснюється за рахунок державного бюджету.

19 червня 2011 року набув чинності Закон України від 14.06.2011 р. № 3491-VI «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік»», яким передбачено, зокрема, що у 2011 році положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах., встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи із наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

На виконання вимог вищезазначеного Закону Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 06.07.2011 р. № 745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», яка набрала чинності 23.07.2011 р.

За прийнятим 26.12.2011 р. рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2011 у справі за конституційним поданням щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 розділу VII «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» вищезазначені норми визнані такими, що відповідають Конституції України (є конституційними).

Враховуючи вищенаведене, з огляду на зміст резолютивної частин рішення Конституційного Суду України від 26.12.2011 р. № 20-рп/2011, підстави для застосування судами статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» при вирішенні справ за позовами про перерахунок пенсій відповідно до наведених норм зазначених Законів, відсутні.

Відповідно рішенню Конституційного Суду України № 3рп/2012 від 25.01.2012 р. у справі за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення положень ст. 1, ч. 1, 2, 3 ст. 95, ч. 2 ст. 96, п. 2, 3, 6 ст. 116, ч. 2 ст. 124, ч. 1 ст. 129 Конституції України (конституційності) п. 5 ч. 1 ст. 4 Бюджетного Кодексу України, п. 2 ч. 1 ст. 9 КАС України в системному звязку з окремими положеннями Конституції України вищезазначені норми визначають, що КМУ регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомог, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та Законів України, а також застосування судами законів України, нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, законами України в тому числі нормативно-правових актів КМУ, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Враховуючи вищенаведене, з огляду на зміст резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 26.12.2011 р. № 20-рп/2011 та № 3рп/2012 від 25.01.2012 р. підстави для застосування судами статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» при вирішенні справ за адміністративними позовами про перерахунок пенсій відповідно до наведених норм зазначених Законів, відсутні.

Виходячи із змісту п. 7 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відсутності закону, що регулює: відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

За таких умов, на підставі прийнятого 26.12.2011 р. рішення Конституційного Суду України № 20-рп/2011 та № 3рп /2012 від 25.01.2012 р. виникає юридично обґрунтоване твердження, що при вирішенні справ за адміністративними позовами чорнобильців та дітей війни суди повинні застосувати норми постанови Кабінету Міністрів України, які на час виникнення спірних правовідносин встановлювали розміри пенсійних виплат зазначеним категоріям громадян.

23 листопада 2011 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Вказаною постановою встановлено поетапне збільшення додаткової пенсії всім категоріям чорнобильців.

Так, особам 2 категорії з липня 2012 року установлено 18% відсотків від прожиткового мінімуму, для осіб, які втратили працездатність.

Постановою Кабінету Міністрів України № 112 від 25.03.2014 р. «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань пенсійного забезпечення» особам 2 категорії, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, установлена у розмірі 170,82 грн.

Слова щодо прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, виключено.

Тому представник відповідача вважає, що всі передбачені чинним законодавством перерахунки Управлінням Пенсійного фонду було зроблено належним чином.

Окрім цього, оскільки Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомог, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та Законів України, зазначене Управління не вбачає неправомірності в своїх діях.

Суд погоджується із обґрунтованістю заперечень представника відповідача за період, починаючи з 03.08.2014 р. і по момент розгляду справи у суді, але відкидає їх протягом періоду, починаючи з 02.04.2014 р. по 02.08.2014 р., з таких міркувань.

За змістом статті 51 згаданого Закону № 796-ХІІ позивач, як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2, має право на призначення щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 30 процентів мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 17 частини 1 статті 87 Бюджетного кодексу України передбачено, що до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України (з урахуванням особливостей, визначених пунктом 5 частини другої статті 67-1 цього Кодексу), належать видатки на державні програми з ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки, запобігання виникненню та ліквідації надзвичайних ситуацій та наслідків стихійного лиха.

Згідно із абзацом 8 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25.01.2012 р. нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, якими регулюються бюджетні відносини, зокрема питання соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, є складовою бюджетного законодавства відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України.

Отже, суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

Статтею 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших джерел, не заборонених законодавством.

Починаючи з 01 січня 2014 року, Закон України «Про державний бюджет України на 2014 рік» в редакції від 16 січня 2014 року не містить жодної норми, яка б обмежувала у 2014 року пряме застосування Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема статті 51 даного Закону, яким визначено перерахунок додаткової пенсії.

Між тим, відповідно до частин 1, 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зміни до нього офіційно публікуються в періодичних виданнях після їх прийняття. Отже, положення цього правового акту є загальнодоступними для ознайомлення всіма громадянами, і можливість обізнаності людини про те чи інше положення законодавства залежить виключно від бажання такої людини.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строку для звернення до суду за захистом порушених прав.

Відповідно до частини 1 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Отже, враховуючи дату звернення позивача з цим позовом до суду 02 жовтня 2014 року, вимоги позивача підлягають задоволенню в межах шестимісячного строку звернення до суду, тобто починаючи з 02 квітня 2014 року.

Як вже зазначалось судом, за ухвалою від 26 березня 2015 р. було залишено без розгляду позовні вимоги представника позивача ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України за період з 04 вересня 2008 року по 01 квітня 2014 року включно у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

Зі змісту ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» випливає, що під час визначення розміру додаткової пенсії за основу її нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Однак, Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» від 31 липня 2014 року, який набрав чинності 03 серпня 2014 року встановлено, що норми і положення ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного Фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, з 02 квітня 2014 року до набрання законної сили Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік», тобто до 03 серпня 2014 року застосуванню підлягають норми статті 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Отже, починаючи з 03 серпня 2014 року виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, повинні здійснюватись у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного Фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

З матеріалів пенсійної справи вбачається, що розрахунок додаткової пенсії позивачу з 01 липня 2012 року здійснено у розмірах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України № 1210 від 23 листопада 2011 року «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Закон України № 1622-VII набрав чинності з 03 серпня 2014 року дня наступного після офіційного опублікування (публікація газета «Голос України» № 146 (5896), 2014 (02 серпня 2014 року).

Отже, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, відповідач повинен був у період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року проводити виплати додаткової пенсії в розмірах, встановлених ст. 51 України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не Постановою Кабінету Міністрів України № 1210 від 23 листопада 2011 року.

Приймаючи до уваги вищенаведені обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в обумовленому судом першої інстанції обсязі, тобто за період з 02.04.2014 р. до 03.08.2014 р.

Як вбачається з приписів абзаца 2 п. 9 Прикінцевих положень Закону України від 28 грудня 2014 року № 80-VIII «Про Державний бюджет України на 2015 рік», що набрав чинності з 1 січня 2015 року, установлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., N 13, ст. 178 із наступними змінами), застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Тому у решті позовних вимог потрібно відмовити за їх безпідставністю.

Окрім цього, представник позивача вимагає стягнути з відповідача у порядку негайного виконання на користь позивача боргову суму за пенсійними виплатами, що виникла за весь період невиконання вимог закону.

За приписами ст. 256 КАС України:

п. 1 ч. 1 негайно виконуються постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів у межах суми стягнення за один місяць;

п. 1 ч. 2. суд, який прийняв постанову, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в постанові звернути до негайного виконання постанову у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті.

Оскільки у даному випадку позовні вимоги не містять конкретної суми боргу, котру слід стягнути з відповідача за спірний період, заяву представника позивача слід задовольнити у межах, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 256 КАС України.

За правилами ст. 94 КАС України суд вважає, що судові витрати слід віднести на рахунок держави, оскільки за законом сторони звільнені від сплати судового збору.

Ураховуючи наведене, оцінюючи перелічені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і всебічному зясуванні обставин в адміністративній справі в їх сукупності, на підставі ст. ст. 3, 6, 19, 46, 152 Конституції України, ст. ст. 49, 51, 63, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. ст. 3-5, 9, 40, 42, 49-50 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», пп. 1, 3, 15 Положення про Пенсійний фонд України, керуючись ст. ст. 2-3, 6, 8-9, 11, 14, 17-18, 51, 71-72, 90, 94, 97-104, 111-112, 121, 158-163, 167, 183-2, 185-186, 256-257 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов представника позивача ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Новомиргородському районі Кіровоградської області про визнання дій та бездіяльності незаконними і неправомірними та покладення зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Новомиргородському районі Кіровоградської області з приводу відмови ОСОБА_3 як ліквідатору наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2 у перерахунку та виплаті додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірах, передбачених ст. ст. 51, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» за період, починаючи з 02 квітня 2014 року по 02 серпня 2014 року, включно.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Новомиргородському районі Кіровоградської області здійснити перерахунок та виплатити додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, ОСОБА_3 як ліквідатору наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2 відповідно до вимог ст. 51, ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме: у розмірі 30 (тридцяти) відсотків мінімальної пенсії за віком, обрахованої відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням положень ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за період, починаючи з 02 квітня 2014 року по 02 серпня 2014 року, включно, з урахуванням виплачених сум за вказаний період.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Звернути постанову до негайного виконання у межах суми виплати за один місяць.

Витрати за розгляд справи віднести за рахунок держави.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів.

У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий:

суддя С. В. Щенюченко

Згідно з оригіналом:

суддя С.ЩЕНЮЧЕНКО