Справа № 2а-208/11/2670
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2011-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 жовтня 2011 року 14:20 № 2а-208/11/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шейко Т.І. при секретарі судового засідання Деруга Н.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Марка Україна"
до Державна податкова інспекція у Печерському районі м. Києва
про скасування повідомлення - рішення № /0, № /0 від 27.12.2010року
встановив:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просив визнати нечинними податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва від 27.12.2010 р. №/0 в частині нарахованого податку на прибуток в сумі 439616 грн. та штрафних санкцій за ним у сумі 93650 грн. та №/0 в частині нарахованого податку на додану вартість в сумі 384455 грн. та штрафних санкцій за ним у сумі 192225 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що вказані в ОСОБА_1 перевірки обставини в частині:

- заниження позивачем суми валового доходу на суму 230048 грн. та завищення суми валових витрат на суму 143155 грн. частково на суму 49973,96 грн. (відображені нестачі товарів),

- завищення позивачем суми валових витрат на суму 80000 грн. (оплата юридичних послуг ФОН ОСОБА_2Д.),

- завищення позивачем суми валових витрат на суму 754432 грн. (оплата послуг оренди та комунальних платежів за договором оренди з ТОВ «Капітал та Нерухомість»),

- завищення задекларованих позивачем витрат відображених у рядку 04.6 Декларацій «сума податків, зборів (обовязкових платежів) на суму 489616 грн. частково на суму 331289 грн. (сплата державного мита),

- завищення задекларованих позивачем у рядку 04.13 Декларації «інші витрати»на суму 531187 грн. частково на суму 24576,96 грн. (нестачі за результатами інвентаризації),

- завищення позивачем у 2009 році суми валових витрат на суму 388032 грн. (оплата рекламних послуг),

- завищення позивачем суми амортизаційних відрахувань в сумі 130162 грн. (використання в господарській діяльності освітлювального обладнання від ТОВ «Антикорбуд»та ТОВ «Текнолайт»),

- неправомірності включення до складу податкового кредиту суми податку в ціні комунальних послуг на суму 4993,23 грн. (комунальні платежі за договором оренди з ТОВ «Капітал та Нерухомість»),

- неправомірності включення до складу податкового кредиту суми податку в ціні придбання освітлювального обладнання на суму 223645,86 грн. (обладнання від ТОВ «Антикорбуд»та ТОВ «Текнолайт»),

- неправомірності включення до складу податкового кредиту суми податку на суму нарахованої пені на суму 145893,24 грн., що не відповідає критерію придбання товарів (орендні платежі за договором оренди з ТОВ «Капітал та Нерухомість»,

- неправомірності включення до складу податкового кредиту суми податку на суму вартості товарів, виявлених як нестачі за результатами інвентаризації на суму 74646,54 грн. частково на суму 9994,79 грн. (віднесення до валових витрат нестач в межах норм природного убутку)

не відповідають дійсності та суперечать приписам чинного податкового законодавства.

Відповідач позов не визнав. В обґрунтування своїх заперечень посилався на правомірність висновків податкового органу, зазначених в ОСОБА_1 перевірки.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Як було встановлено у судовому засіданні та вбачається із матеріалів справи, Державною податковою інспекцією у Печерському районі м. Києва була проведена планова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Марка Україна»з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 квітня 2009 року по 30 червня 2010 року, валютного та іншого законодавства за період з 01 квітня 2009 року по 30 червня 2010 року, про що складено ОСОБА_1 №1059/23-5/34532301 від 10 грудня 2010 року.

На підставі ОСОБА_1 перевірки №1059/23-5/34532301 від 10 грудня 2010 року Державною податковою інспекцією у Печерському районі м. Києва 27 грудня 2010 року прийнято податкове повідомлення-рішення №/0 з податку на прибуток на загальну суму 743 381 грн. (в т.ч. 614 712 грн. за основним платежем та 128 669 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями) та податкове повідомлення-рішення №/0 з з податку на додану вартість на загальну суму 1 135 997 грн. (в т.ч. 757331 грн. за основним платежем та 378 666 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями).

Позивач не погоджується з вказаними податковими повідомленнями-рішення в частині, зазначеній вище і просить в цій частині визнати нечинними податкові повідомлення-рішення від 27 грудня 2010 року №/0 та №/0.

Задовольняючи позов частково, суд виходив з наступного.

Так, відповідач за результатами перевірки 10 грудня 2010 року дійшов висновку про заниження позивачем суми валового доходу на суму 230 048 грн. та завищення суми валових витрат на суму 143 155 грн., посилаючись на відсутність первинних документів, які підтверджують відповідні господарські операції, в звязку з чим неможливо встановити чи були такі витрати в межах природного убутку.

Також, відповідач дійшов висновку про неправомірність включення до складу податкового кредиту суми податку на суму вартості товарів, виявлених як нестачі за результатами інвентаризації на суму 74 646,54 грн., з яким позивач не погоджується частково на суму 9994,79 грн. (віднесення до валових витрат нестач в межах норм природного убутку).

З ОСОБА_1 перевірки вбачається, що заниження допущено за рахунок відображення господарських операцій з виявлених нестач в бухгалтерському обліку проводкою: Дт 946 «Втрати від знецінення запасів»Кт 281 «Товари на складі»на суму 373232,69 грн. без підтвердження їх первинними документами. Товари, що списані за проводкою Дт 946 «Втрати від знецінення запасів» Кт 281 «Товари на складі»на суму 373232,69 грн. не були використані у господарській діяльності платника податку, та в порушення п.5.1, п.5.9 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»їх вартість не відображена при розрахунку приросту (убутку), що призвело до заниження валового доходу на суму 230048,00 грн., в т.ч. за 1-е півріччя 2009 року 43410,00 грн., за 9 місяців 2009 року 201345,00 грн., 2009 рік 230078,00 грн., 1-й квартал 2010 року 82071,00 грн. та завищення валових витрат на суму 143155,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, та підтверджується експертним висновком №3059/6772/11-19 від 29.07.2011 р., що в процесі фінансово-господарської діяльності позивач ніс втрати від продажу товарів. Наказом по ТОВ «Марка Україна»№1-ІНВ від 03.01.2008 року з метою списання втрат в магазинах підприємства на підставі наказу Міністерства торгівлі СРСР «Про затвердження диференційованих розмірів списання втрат непродовольчих та продовольчих товарів у магазинах (відділах, секціях) самообслуговування»№75 від 23.03.1984 року було встановлено граничний розмір втрат від продажу товарів в розмірі 0,04 %.

ОСОБА_1 з вимогами Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»та «Інструкції по інвентаризації основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів і документів та розрахунків», затвердженої наказом Міністерства фінансів України № 64 від 11.08.1994 р. на протязі 2009-2010 років підприємством були створені комісії для проведення інвентаризації товару в магазинах та складах.

На підставі поданих позивачем документів щодо результатів інвентаризації експертним висновком встановлено, що загальний розмір втрат від встановлених нестач та псування товарів за квітень 2009 року червень 2010 року, який підтверджений документально, складає 373232,64 грн. в тому числі сума втрат у межах природного убутку 49973,96 грн. (25397,00 грн. + 24576,96 грн.), - сума втрат понад норми 323258,68 грн. (204681,00 + 118577,68 грн.).

Підприємством виявлені нестачі, а саме, суми в межах норм убутку вирішено списати на витрати, а наднормативні витрати списати на фінансові результати.

Відповідно, бухгалтерією проведені розрахунки на списання фактичних втрат товарів по магазинах самообслуговування «Marks & Spencer»за міжінвентаризаційні періоди: за квітень грудень 2009 року на загальну суму 230078,00 грн., за січень червень 2010 року на загальну суму 143154,64 грн. При цьому, сума доходів від продажу товарів (товарооборот) відповідала даним, відображеним в рядку 01.1 декларацій з податку на прибуток.

Відповідно до аналізу бухгалтерського рахунку 28 «Товари на складі»(роздруківки з електронних регістрів), вищезазначені результати інвентаризації позивачем відображені на підставі бухгалтерських довідок про списання нестачі товарів в бухгалтерському обліку підприємства у відповідних звітних періодах.

На підставі доданих до матеріалів справи документів та з урахуванням експертного висновку встановлено, що втрати товарно-матеріальних цінностей у межах встановленого наказом по підприємству граничного розміру втрат від продажу товарів 0,04 % підтверджені документально у актах за результатами інвентаризації і розрахунках на списання фактичних витрат за міжінвентаризаційні періоди, бухгалтерських довідках, відносяться до складу валових витрат Товариства з обмеженою відповідальністю «Марка Україна»у відповідних звітних періодах їх фактичного списання: на суму 25397,00 грн. за період з 01.04.2009 р. по 31.12.2009 року та на суму 24576,96 грн. за період з 01.01.2010 року по 30.06.2010 року.

Відповідач стверджував, що позивачем не вірно були зроблені розрахунки і не надано підтверджуючих документів.

Проте, як було зазначено позивачем і не спростовано відповідачем, відповідача було повідомлено про зберігання первинних документів в електронному вигляді, які не оглядались відповідачем. А тому думка відповідача про відсутність підтвердних документів щодо матеріалів інвентаризації на підприємстві, які б свідчили про виявлені нестачі в межах норм природного убутку чи понад норми, є помилковою.

З огляду на матеріали справи суд вважає, що позивач правомірно не включив до сум валового доходу 230048 грн. та включив до валових витрат 143155 грн. за операціями відображення нестачі та псування товарів в частині суми витрат 49973,96 грн.

Відповідно, суд вважає неправомірним виключення відповідачем зі складу валових витрат сум у межах норм природного убутку, задекларованих у рядку 04.13 Декларації «інші витрати»на суму 24576,96 грн.

З урахуванням вищенаведеного висновок відповідача про безпідставність нарахування сум ПДВ на вартість товарів в межах норм природного убутку на суму 9994,79 грн. є необґрунтованим.

Щодо завищення суми валових витрат на суму 80000 грн. (оплат юридичних послуг ФОП ОСОБА_2Д.) слід зазначити наступне.

Матеріали справи містять договір про надання юридичних послуг від 02.02.2009 р. № 02/02 укладений позивачем (як Замовником) з фізичною особою підприємцем ОСОБА_2. Предметом договору є комплекс юридичних послуг, повязаних із припиненням дії (розірвання, визнання недійсним, тощо) Попереднього договору, укладеного між позивачем та ТОВ «Берег-Груп»від 11.07.2008 р. щодо оренди приміщення орієнтовною площею 1500 м.кв., розташованого в будинку за адресою: м.Одеса, вул. Віце-адмірала Жукова, 17/19. В розділі 3 договору визначена плата за надання послуг. Зокрема, в п. 3.2 Договору зазначено, що у випадку сприятливого для замовника вирішення спору, Замовник додатково сплачує Виконавцю гривневий еквівалент 10000,00 (десять тисяч) доларів США. Під «сприятливим для замовника вирішенням спору»Сторони розуміють наступне: (1) або вступ в силу рішення суду, у відповідності до якого попередній договір припиняється (розривається, визнається недійсним тощо) без необхідності сплати замовником при цьому додаткових платежів на користь ТОВ «Берег-Груп», (2) або укладення між сторонами Попереднього договору мирової угоди чи будь-якого іншого правочину, відповідно до якого Попередній договір не підлягає виконанню на вказаних в ньому умовах та/або припиняється (розривається, визнається недійсним тощо). У випадку укладення між ТОВ «Марка Україна»та ТОВ «Берег-Груп» нового договору ( на інших умовах, ніж Попередній договір) щодо оренди Приміщення або його частини (нового попереднього договору або договору оренди) Замовник додатково сплачує Виконавцю гривневий еквівалент 5000,00 (пять тисяч) доларів США. В такому випадку вищенаведені положення в цьому пункті 3.2 щодо сплати гривневого еквіваленту 10000,00 (десять тисяч) доларів США не застосовуються.

Відповідно до ОСОБА_1 №5-1 від 14.10.2009 р. приймання-передачі послуг за договором №02/02 від 02.02.2009, Виконавець ОСОБА_2 надав, а Замовник ТОВ «Марка Україна»прийняв відповідно до договору №02/02 від 02.02.2009р. комплекс юридичних послуг, повязаних з розглядом спору по справі №3/38-09-1316 (новий номер 12-3/38-09-1316). В ОСОБА_1 зазначено, що у звязку з тим, що відповідно до Ухвали Господарського суду Одеської області від 23 вересня 2009 року (по справі №12-3/38-09-1316) Попередній договір визнано таким, що припинив свою дію та провадження у справі щодо вирішення Спору було закрито. Відповідно до підпункту 3.2 Договору за надані юридичні послуги Замовник сплачує Виконавцеві суму, яка дорівнює гривневому еквіваленту 10000,00 (десять тисяч) доларів США відповідно до курсу НБУ на день підписання цього акту, Всі терміни, які вживаються у цьому акті, тлумачаться у відповідності до договору.

ОСОБА_1 з договором Уступки вимоги (цесії) від 15.10.2009 р., укладеному між ОСОБА_3 (Цесіонарієм) та ОСОБА_2 (Цедентом), Цедент ОСОБА_2 безоплатно уступив Цесіонарієві ОСОБА_3 право вимоги від боржника ТОВ «Марка Україна»сплати грошових коштів в сумі 80 000,00 грн., відповідно до договору №02/02 від 02.02.2009 р. та ОСОБА_1 №5-1 від 14.10.2009 р., підписаних між Цедентом ОСОБА_2 та Боржником ТОВ «Марка Україна».

Відповідно до зазначених документів ТОВ «Марка Україна»сплатила на користь ОСОБА_3 грошові кошти. Зазначені господарські операції відображені в бухгалтерському обліку Дт 631 Кт 31, Дт 92 Кт 631 на суму 80000,00 грн. та включені до складу валових витрат в 2009 році в сумі 80000,00 грн.

Суд погоджується з висновком відповідача щодо завищення позивачем валових витрат на суму 80000,00 грн. оскільки, умовами Договору №02/02 від 02.02.2009 р. передбачено чіткий комплекс юридичних послуг та чітко визначені умови, за яких сплачується додаткового гривневий еквівалент 10000,00 доларів США. Умови, визначені в п. 3.2 Договору та за настання яких передбачалась сплата гривневого еквівалента 10000,00 дол. США були відсутні.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 23 вересня 2009 року припинено провадження у справі №12-3/38-09-1316 за позовом ТОВ «Марка Україна»до ТОВ «Берег-Груп»про розірвання договору та зустрічним позовом ТОВ «Берег-Груп»до ТОВ «Марка Україна»про розірвання договору та стягнення штрафу. Вказаною ухвалою припинено провадження у справі у звязку із відсутністю предмету спору, так як попередній договір від 11.07.2008 р. припинив свою дію з 18:00 год. 15 липня 2009 р. Тобто, припинення Попереднього договору, який був предметом спору у справі №12-3/38-09-1316 мало місце за обставин, які не залежали від дій сторін у справі і не є тією «спиятливою»умовою для позивача ТОВ «Марка Україна», зазначеною в п.3.2 Договору №02/02 від 02.02.2009 р., з настанням якої підлягав додатковій сплаті гривневий еквівалент 10000,00 дол. США, а відтак юридичних послуг з цього приводу на суму 80000,00 грн. позивач від ОСОБА_2 не отримав, і відповідно, не повинен був вказану суму відносить до валових витрат підприємства.

Щодо завищення позивачем суми валових витрат на суму 754432 грн. (оплата послуг оренди та комунальних платежів за договором оренди з ТОВ «Капітал та Нерухомість», - суд думку відповідача вважає помилковою.

Завищення валових витрат позивачем в 1 півріччі 2010 року на суму 754432,00 грн. за договором оренди від 10.12.2009 р. з ТОВ «Капітал та Нерухомість»у акті перевірки обґрунтовується порушенням вимог п.1.31 ст. 1, п.5.1, п.п. 5.3.5 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», а саме тим, що ТОВ «Марка Україна»включено до складу валових витрат суми витрат, що не були отримані в якості послуг оренди, а нараховані як пеня за рішенням сторін договору, та суми комунальних платежів, відповідальність за сплату яких покладена на Орендодавця.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.12.2009 р. між ТОВ «Капітал та Нерухомість»(Орендодавець) та ТОВ «Марка Україна»(Орендар) було укладено договір оренди б/н, предметом якого визначено зобовязання Орендодавця передати в строкове платне користування Орендарю приміщення, а Орендар зобовязується прийняти приміщення.

Пунктом 2 статті 3 договору передбачено, що акт прийому-передачі підписується після завершення Орендарем адаптації приміщення (будівельні та інші роботи, які виконуються Орендарем або залученими ним третіми особами) за його рахунок всередині приміщення, включаючи виконання необхідних оздоблювальних робіт, монтаж обладнання Орендаря, розведення інженерних мереж і т.п. з метою оздоблення обєкту оренди для використання його за цільовим призначенням) у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до умов пункту 3 статті 3 договору, Орендар починає діяльність з моменту завершення адаптації приміщення та отримання всіх необхідних документів, які дозволяють початок діяльності в приміщенні.

ОСОБА_1 з умовами статті 13 договору адаптація обєкту здійснюється Орендарем згідно з планом адаптації, погодженим з Орендодавцем та узгодженим з відповідними державними або іншими структурами з отриманням необхідних висновків та експертиз відповідно до законодавства України.

Експлуатація приміщення після виконання необхідного обєму будівельних робіт з метою адаптації приміщення можлива лише після отримання відповідних документів, які вимагаються відповідно до законодавства України для експлуатації подібних обєктів.

Зокрема, проведення адаптації приміщення Орендарем здійснювалось із залученням третіх осіб за укладеними господарськими договорами, а саме: - шляхом укладення договору підряду №2 від 23.02.2010 р. між ТОВ «Марка Україна»(Замовник) та ТОВ «Урбек»(Підрядник), за яким Замовник перерахував Підярднику загальну суму у розмірі 7635721,12 грн.; - договору №22-0310 від 22.03.2010 р. між ТОВ «Марка Україна»(Замовник) та ТОВ «Алатар-Техно»(Виконавець), за яким вартість виконаних підрядних робіт складає 268800,00 грн., в т.ч. ПДВ 44800,00 грн. Крім того, згідно з актом №ДГ 09-03/2010 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 07.05.2010 року, складеним між ТОВ «Марка Україна»(Замовник) та ТОВ «Символ-ІКТ»(Виконавець), виконавцем передано Замовнику послуги з монтажу торгівельного обладнання загальною вартістю 642254,12 грн., в т.ч. ПДВ 10704,19 грн. Вказані господарські операції підтверджуються первинними документами, наявними у справі.

Договором оренди передбачені всі істотні умови і він відповідає вимогам ст. 207 Цивільного кодексу України.

Виконання умов договору оформлено актом приймання-передачі ключів від приміщення від 10.12.2009 р., згідно з яким Орендодавцем передано Орендарю комплект ключів від обєкту оренди, загальною площею 1316,50 кв.м, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик/Бесарабська площа, 29/1, та актом приймання-передачі приміщення від 10.04.2010 р., згідно з яким Орендодавцем передано Орендарю в строкове платне користування нежитлові приміщення загальною площею 1316,50 кв.м за вищевказаною адресою.

З моменту підписання акту Орендар має право використовувати обєкт оренди за цільовим призначенням та відповідно орендна плата та інші платежі, передбачені договором оренди нараховуються з моменту підписання акту.

З акту приймання-передачі вбачається, що Орендодавець не має претензій до Орендаря , повязаних із здійсненням Орендарем адаптації приміщення.

На виконання умов статті 6 договору оренди, Орендарем було проведено гарантійний забезпечувальний платіж на суму 2836530,90 грн., у т.ч. орендна плата без урахування ПДВ 2363775,75 грн., ПДВ 472755,15 грн., що підтверджено банківською випискою по рахунку ТОВ «Марка Україна»від 17.12.2009 р.

Сума внеску зараховується за перший, другий та останній місяці оренди приміщення. При цьому, орендар не зобовязаний здійснювати будь-які додаткові платежі, повязані з орендою приміщення, окрім компенсації комунальних послуг, порядок оплати яких передбачено статтею 7 договору.

Відповідно до п.п. 5.2.1 п.5.2 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у звязку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Нормами пунктів 5.3 - 5.7 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»не встановлено обмежень або заборони відносити до складу валових витрат гарантійних забезпечувальних платежів за договорами оренди та сум компенсації комунальних послуг.

Не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обовязковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Суми гарантійних забезпечувальних платежів за договорами оренди погоджені сторонами, підтверджені відповідними розрахунковими та платіжними документами, тому відносяться до складу валових витрат за правилом першої події у відповідності з нормами п.п. 11.2.1 п. 11.2 ст. 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Установлення додаткових обмежень щодо віднесення витрат до складу валових витрат платника податку, крім тих, що зазначені у цьому Закону, не дозволяється (п.5.11).

Таким чином, позиція відповідача, що до складу валових витрат включено суми витрат в якості пені у розмірі 754432 грн. не підтверджується матеріалами справи. Пеня товариством «Марка Україна»не сплачувалась і до складу валових витрат не включалася.

З урахуванням наведених обставин, суд вважає помилковим висновок відповідача щодо неправомірності включення до складу податкового кредиту суми податку на суму нарахованої пені на суму 145893,24 грн., що не відповідає критерію придбанню товарів (орендні платежі за договором оренди з ТОВ «Капітал та Нерухомість»та щодо неправомірності включення до складу податкового кредиту суми податку в ціні комунальних послуг у розмірі 4993,23 грн., так як висновок відповідача про безпідставність нарахування на суму орендної плати сум ПДВ, віднесення сплачених сум в рахунок пені та включення їх до складу податкового кредиту та безпідставність нарахування сум ПДВ на суму відшкодування вартості фактично спожитих позивачем комунальних послуг - необґрунтований і суперечить положенням п.п.3.1.1. п.3.1 ст.3, п.п.7.2.6 п.7.2, п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Також, перевіркою було встановлено завищення задекларованих позивачем витрат відображених у рядку 04.6 Декларацій «сума податків, зборів (обовязкових платежів) на суму 489 616 грн., з якими позивач частково не погоджується, а саме на суму 331289 грн. (сплата державного мита).

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з Декларації з податку на прибуток підприємства за 2009 рік в рядку 04.6 «сума податків, зборів (обовязкових платежів), крім визначених у рядку 04.4», позивачем відображені валові витрати у розмірі 5245021 грн.

При складанні Декларації з податку на прибуток підприємства за 1 півріччя 2010 року було відкориговано витрати у рядку 04.9 «відємне значення обєкта оподаткування попереднього податкового року»на суму 331289,13 грн., як помилково включений до рядка 04.6 податок на додану вартість за 2009 рік, нарахований та сплачений згідно ВМД №100000008/9/184085 від 10.11.2009 року (сума ПДВ 338066,91 грн.).

В Декларації з податку на прибуток ТОВ «Марка Україна»за 2009 рік в рядку 11 «Прибуток, що підлягає оподаткуванню»відображені збитки (відємне значення обєкта оподаткування) у розмірі - 1504891 грн., і відповідно до вимог п. 16.4 ст. 16 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»платником податку така Декларація була подана до податкового органу за звітний 2009 рік.

Статтею 6 Закону «Про оподаткування прибутку підприємств»визначений порядок врахування відємного значення обєкта оподаткування у результатах наступних податкових періодів.

Порядок виправлення самостійно виявлених помилок визначений п. 2 «Порядку складання декларації з податку на прибуток підприємства», затвердженого наказом ДПА України від 29.03.2003 року № 143.

Загальний порядок виправлення платником податку помилок, самостійно виявлених ним у показниках раніше поданої податкової декларації визначений Законом України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

За нормами п. 5.1 ст. 5 Закону виправлення платником податку самостійно виявлених помилок у показниках раніше поданої податкової декларації здійснюється з урахуванням строків давності, визначених статтею 15 цього Закону.

Позивач скористався своїм правом щодо виправлення помилок у межах строків давності, встановлених статтею 15 Закону.

Оскільки за результатами діяльності в 2009 році ТОВ «Марка Україна»мало відємне значення обєкта оподаткування, відображення коригування валових витрат в рядку 04.9 Декларації за 1 півріччя 2010 року за рахунок суми податку на додану вартість, помилково включених в попередньому звітному періоді 2009 році, не суперечить нормам п.п. 5.2.5 п.5.2, п.п. 5.3.2 п.5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств, а відтак твердження відповідача щодо завищення задекларованих позивачем показників у рядку 04.6 Декларацій «сума податків, зборів (обовязкових платежів), крім визначених у 04.4»на суму 331289 грн. є необгрунтованою.

За результами перевірки контролюючим органом було також встановлено завищення позивачем у 2009 році сумм валових витрат на суму 388032 грн. (оплата рекламних послуг).

Так, перевіркою було встановлено, що відповідно до попереднього акту перевірки від 18.09.2008 р. №2390/23-08/34532301 розмір збитку та витрати на суму 1 622 631,00 грн., встановлені перевіркою від 18.09.2008 р. (за період, що перевірявся 18.09.2009 р.) позивачем не були відкориговані. В перевіряємому періоді товариство відкоригувало вказану суму з графи 04.9 та включило суму витрат на рекламу 388031,50 грн., що згідно висновків перевірки від 04.09.2009 р. №537/23-11/34532301, не були повязані із господарською діяльністю товариства. Як зазначив відповідач, а позивач не спростував, що щодо встановлених актом перевірки від 04.09.2009 р. порушень, заперечень не надходило.

Таким чином, сума витрат на рекламу у розмірі 388031,50 грн. залишилась не підтвердженою доказами використання позивачем торгівельної марки «Marks & Spencer».

Щодо завищення позивачем суми амортизаційних відрахувань в сумі 130162 грн. (використання в господарській діяльності освітлювального обладнання від ТОВ «Антикорбуд»та ТОВ «Текнолайт») та неправомірності включення до складу податкового кредиту суми податку в ціні придбання освітлювального обладнання на суму 223645,86 грн., суд, також погоджується з висновками контролюючого органу, з огляду на наступне.

Так, 26.10.2009 р. між позивачем та ТОВ «Антикорбуд»було укладено договір № 1 на придбання товару освітлювального обладнання. Товар було отримано згідно накладної від 02.11.2009 р. №35 на загальну суму 691802,98 грн. в т.ч. ПДВ 115300,50 грн. Податкова накладна від 02.11.2009 р. №35.

Як було зазначено відповідачем і не спростовано позивачем, довіренності на отримання товарно-матеріальних цінностей позивачем не виписувались.

Обовязковість наявності довіреності при відпуску покупцям сировини, матеріалів, палива (тощо) передбачена Інструкцією «Про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей», затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 16.05.1996 р.

Укладеним з ТОВ «Сума Україна»договором підряду №1 від 09.10.2009 р. передбачено, що замовник забезпечує приміщення наступним обладнанням: світильники, шнури для світильників, тощо. Відповідно до ОСОБА_1 прийому-передачі від 01.12.2009 р. зазначені в прибутковій накладній ТОВ «Антикорбуд»товари були передані ТОВ «Сума Україна». ОСОБА_1 приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2009 року між Замовником ТОВ «Марка Україна»та Підрядником ТОВ «Сума Україна»всього виконано робіт на 3602434,00 грн. в т.ч. ПДВ 600406,00 грн.

ОСОБА_4 засвідчено виконання електромонтажних робіт. Проте, перелік робіт, вказаний в акті виконаних будівельних робіт за позиціями назвами обладнання (товару), що монтувалось не відповідає назвам обладнання, зазначеним в прибутковій накладній ТОВ «Антикорбуд»та акті прийому-передачі від 01.12.2009 р. товарів, переданих ТОВ «Сума Україна». Крім того, акт прийому-передачі товарів, переданих ТОВ «Сума Україна»датований 01 грудня 2009 року, в той час, як акт виконаних робіт за жовтень 2009 року.

Також, між позивачем та ТОВ «Текнолайт»було укладено договір №1 від 01.12.2209 р. на придбання товару освітлювального обладнання. Товар було отримано згідно накладної від 03.12.2009 р. №1 на загальну суму 650072,16 грн., в т.ч. ПДВ 108345,35 грн. Податкова накладна №1 від 03.12.2009 р. Знову ж таки, довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей позивачем не виписувались.

Укладеним з ТОВ «Урбек»договором підряду №1 від 27.10.2009 р. передбачено, що забезпечення робіт матеріалами, зазначеними в додатку 4 здійснює Підрядник. Договором не передбачалось забезпечення будівництва будь-якими матеріалами Замовником.

Актом прийому-передачі від 03.12.2009 р. зазначені в прибутковій накладній ТОВ «Текнолайт»товари були передані ТОВ «Урбек».

Актом приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2009 року засвідчувалось виконання електромонтажних робіт. Проте, перелік робіт, зазначений в акті виконаних будівельних робіт за позиціями назвами обладнання (товару), що монтувалось не відповідає назвам обладнання, зазначеним в прибутковій накладній ТОВ «Текнолайт»та акту прийому-передачі від 03.12.2009 р. товарів, переданих ТОВ «Урбек».

Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обовязкові реквізити, зазначені в цій статті. Первинні документи ТОВ «Марка Україна», ТОВ «Урбек»та ТОВ «Сума Україна», а саме, акти приймання виконаних будівельних робіт не містять необхідних реквізитів: змісту господарської операції монтаж певної одиниці освітлювального обладнання, обсяг змонтованих одиниць.

В бухгалтерському обліку зазначені операції були відображені із порушенням встановленого порядку, а акти передачі в монтаж обладнання взагалі не були відображені в обліку.

Таким чином, відповідач під час перевірки дійшов вірного висновку, що первинні документи не підтверджують факт монтажу освітлювальних приладів та обладнання, придбаних саме у ТОВ «Антикорбуд»та ТОВ «Текнолайт», що в свою чергу не підтверджує факт використання системи освітлення вартістю 576502,48 грн. та 541726,80 грн., в якості основних засобів позивача.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Суд, крім іншого, звертає увагу на те, що позивач просить оскаржувані ним податкові повідомлення рішення (які є актами індивідуальної дії) в частині визнати, саме, нечинними, проте, вимога про визнання акта нечинним, як випливає з системного аналізу статей 105, 162, 171 КАС України, може стосуватися лише випадків оскарження нормативно-правових актів. Відмінність між встановленою судом незаконністю (протиправністю) актів індивідуальних та нормативно-правових є істотною і полягає, зокрема в моменті втрати чинності такими актами. Нечинним нормативно-правовий акт стає з дати набрання відповідним рішенням суду законної сили, а протиправність індивідуального акта виникає, у разі набрання рішенням суду законної сили, з моменту прийняття такого акту.

Оскільки суд дійшов висновку про протиправність актів індивідуальної дії податкових повідомлень-рішень від 27.12.2010 р. №/0 та №/0 (в частині), такі акти (в частині, що підлягає задоволенню) підлягають скасуванню.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених позовних вимог, а відповідачу відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задоволити частково.

Скасувати податкове повідомлення рішення від 27 грудня 2010 року №/0 з податку на прибуток в частині нарахованого податку на прибуток на суму 353807,84 грн. (триста пятдесят три тисячі вісімсот сім грн. 84 коп.) (в т.ч. основний платіж 290067,53 грн., штрафна санкція 67536,3 грн.) та податкове повідомлення рішення від 27 грудня 2010 року №/0 з податку на додану вартість в частині нарахованого податку на додану вартість на суму 241201,00 грн. (двісті сорок одна тисяча двісті одна грн..) (в т.ч. основний платіж 160809,00 грн. та штрафна санкція 80402,00 грн.).

В решті позову відмовити.

Судові витрати у розмірі 1.70 грн. стягнути з Державного бюджету України через місцевий бюджет на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Марка Україна».

Постанова набирає законної сили у відповідності зі ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко