Справа № 826/3930/15
Суддя: Шелест С.Б.
Дата ухвалення: 2015-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/3930/15 Головуючий у 1-й інстанції: Данилишин В.М.
Суддя-доповідач: Шелест С.Б.
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 листопада 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуюча суддя: Шелест С.Б.

Судді: Глущенко Я.Б., Пилипенко О.Є.

За участю секретаря судового засідання: Коломійцевої А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.07.15р. у справі №826/3930/15 за позовом ОСОБА_2 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Пилипчука Віталія Анатолійовича про скасування рішень та зобов'язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до суду та з урахуванням уточнених позовних вимог просив: скасувати рішення відповідача від 07.08.14р. №14977327, №14977632, №14977934 та зобов'язати відповідача внести відповідний запис права власності позивача на частку в об'єкті інвестування (три квартири: №8, №11, №47) в об'єкті незавершеного будівництва АДРЕСА_1:

- кв. 8, поверх 4, тип квартири - 7, кількість кімнат - 2, загальна площа - 83,39 кв.м., житлова площа - 46,75 кв.м., площа кухні - 15,93 кв.м;

- кв. 11, поверх 4, тип квартири - 10а, кількість кімнат - 2, загальна площа - 78,31 кв., житлова площа - 41,22 кв., площа кухні - 15,90 кв., м.;

- кв. 47, тип квартири - 10а, кількість кімнат - 2, загальна площа - 78,31 кв., житлова площа - 41,22 кв., площа кухні - 15,90 кв., м.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.07.15р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить суд скасувати постанову з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення адміністративного позову.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції не враховано, що право власності на вказані об'єкти, виникло на підставі судових рішень та зареєстроване в установленому порядку до 1 січня 2013 року в Київському МБТІ, тобто у органі, який відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводив таку реєстрацію, отже за Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» такі права є дійсними та не можуть ставитись під сумнів; законодавство не містить вимог виготовляти технічний паспорт на об'єкти незавершеного будівництва, право на які вже були зареєстровані; більше того, згідно відповіді Київського МБТІ, на звернення позивача, виготовлення технічного паспорта не передбачено для об'єктів незавершеного будівництва; позивач надав відповідачу усі необхідні документи для державної реєстрації прав, а відтак відмова протиправна, а інформація про права підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач звернувся до відповідача з заявами про проведення державної реєстрації права власності на об'єкти незавершеного будівництва, а саме: квартири АДРЕСА_1.

Державним реєстратором відповідними рішеннями від 09.01.2014р. було зупинено розгляд заяв позивача, у зв'язку з тим, що не було подано усі необхідні документи, а саме: не подано технічний паспорт на квартири та його копії, посвідчені належним чином.

07.08.14р. відповідачем прийняті рішення № 14977327, №14977632 та №14977934, якими відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень на підставі ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.п. 20, 28 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.13р. №868, у зв'язку з тим, що заявником не було усунуто обставин, які були підставою для прийняття рішень про зупинення розгляду заяв.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову про скасування оспорюваних рішень, суд першої інстанції погодився з висновком відповідача щодо обґрунтованості вимоги про необхідність надання технічного паспорту на вказані об'єкти незавершеного будівництва.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.04р. № 1952-IV (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; надалі - Закон № 1952-IV).

У значенні цього Закону, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (стаття 2 Закону № 1952-IV).

Державна реєстрація прав на об'єкт незавершеного будівництва та їх обтяжень у випадках, установлених законом, проводиться у порядку, визначеному цим Законом, з урахуванням особливостей правового статусу такого об'єкта (абзац 2 ч.1 Закону № 1952-IV).

Так, відповідно до частин 3,4 статті 3 Закону № 1952-IV, права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов:

якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Так, відповідно до пунктів 5,6 ст.19 Закону № 1952-IV, державна реєстрація прав проводиться на підставі: рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

У даному випадку, як свідчать обставини справи, право власності на об'єкти незавершеного будівництва, а саме: квартири АДРЕСА_1 виникло у позивача на підставі рішення третейського суду від 27.06.07р. у справі №6А/37.

На підставі виконавчого листа №2а-306/2007р., виданого Святошинським районним судом м. Києва на виконання постанови цього суду від 22.07.2007р. у справі №2а-306/2007р., таке право власності зареєстроване Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що підтверджується реєстраційними посвідченнями КМБІ від 26.09.07р.№037898, №037899 та №037900.

Оригінали вказаних документів були досліджені апеляційним судом у судовому засіданні.

Таким чином, реєстрація прав на вказані об'єкти була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, а відтак права позивача на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності Законом № 1952-IV, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом. Такі права підтверджуються належними документами, на підставі яких за Законом № 1952-IV проводиться державна реєстрація прав.

Повноваження державного реєстратора визначені у статті 9 Закону № 1952-IV, серед яких, зокрема, державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав; у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень.

Так, відповідно до п. 8-1 ч.2 цієї ж норми, під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 1 січня 2013 року, державний реєстратор запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили таку реєстрацію, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов'язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки.

З наведених правових норм слідує, що Закон № 1952-IV вирізняє державну реєстрацію прав, що виникли до набрання чинності цим Законом та були зареєстровані відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення та державну реєстрацію прав, заявлених вперше та дозволяє державному реєстратору, у разі потреби, з'ясувати вказану інформацію шляхом запиту відповідної інформації та додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень.

Відповідно до частин 2,3 ст. 15 Закону № 1952-IV, орган державної реєстрації прав, державні реєстратори зобов'язані надати до відома заявників інформацію про необхідний перелік документів для здійснення державної реєстрації прав.

Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

У випадках, передбачених законодавством України, державна реєстрація прав проводиться після технічної інвентаризації об'єкта нерухомого майна, права стосовно якого підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону № 1952-IV, у разі якщо документи для державної реєстрації прав та їх обтяжень подано не в повному обсязі, передбаченому нормативно-правовими актами, державний реєстратор у строк, встановлений частинами п'ятою, сьомою і восьмою статті 15 цього Закону для розгляду заявлених прав, приймає рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і письмово повідомляє про це заявника.

Як зазначено вище, відповідач своїми рішеннями від 09.01.2014р. зупинив розгляд заяв позивача, у зв'язку з ненаданням технічного паспорта на квартири та його копій, посвідчених належним чином, керуючись п. 13 Порядку державної реєстрації прав та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.11р. №703.

Вказаний Порядок (у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) регулював державну реєстрація права власності на об'єкт незавершеного будівництва.

Так, відповідно до 76 Порядку, для проведення державної реєстрації права власності на об'єкт незавершеного будівництва заявник, крім документів, що зазначені у пунктах 74 і 75 цього Порядку, подає документ, що зазначений у пункті 29 цього Порядку.

У свою чергу, у пункті 29 Порядку передбачено, що для проведення державної реєстрації права власності на новозбудований чи реконструйований об'єкт нерухомого майна заявник, крім документів, що зазначені у пунктах 27 і 28 цього Порядку, подає органові державної реєстрації прав технічний паспорт на такий об'єкт.

Водночас пунктом 72 Порядку визначено, що державна реєстрація права власності на об'єкт незавершеного будівництва проводиться у порядку, встановленому для державної реєстрації прав щодо нерухомого майна, право власності на яке заявлено вперше, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

У даному випадку, як зазначалось вище, право власності позивача на об'єкти незавершеного будівництва вже було зареєстроване у встановленому законом порядку КМБТІ, а отже не є таким, що заявлене вперше.

Поміж тим, ні Закон, ні Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, як затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.11р. №703, так і постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. N 868 (чинний на момент прийняття оспорюваних рішень) не вимагає надання технічного паспорта на об'єкти незавершеного будівництва, право власності на яке вже було зареєстроване у встановленому законом порядку КМБТІ.

Більше того, Київське МБТІ на звернення позивача щодо виготовлення технічного паспорта на вказані об'єкти незавершеного будівництва своїм листом від 22.01.2014р. № 27997 (И-2014) (а.с.35) повідомило, що Інструкцією про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 р. N 127, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 р. за N 582/5773, не передбачено виготовлення технічних паспортів на незакінчені будівництвом об'єкти, оскільки обміри проводяться від оздоблених поверхонь стін.

Серед критеріїв /принципів/, які повинні застосовуватись субґєктом владних повноважень при прийнятті ними рішень та якими керується адміністративний суд у разі оскарження таких рішень (ст.2 КАС України), є, зокрема, принцип законності, відповідно до якого субґєкт владних повноважень зобовґязаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним, а рішення субґєкта вланих повноважень має прийматися обгрунтовано, тобто у урахуванням усіх обставин, що мають значення

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач, приймаючи рішення від 07.08.14р. № 14977327, №14977632 та №14977934 про відмову у державній реєстрації прав з підстав не усунення заявником обставин, тобто неподання технічного паспорта на вказані об'єкти, не з'ясував належним чином обставини, що мають значення для прийняття рішення, а саме те, що права виникли та зареєстровані в установленому порядку до 1 січня 2013 року, а також те, що чинне на час прийняття рішень законодавство не вимагає надання технічного паспорта на об'єкти незавершеного будівництва, право власності на яке вже було зареєстроване у встановленому законом порядку КМБТІ.

Відповідно до повноважень суду при вирішенні справ, передбачених частиною 2 статтею 162 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суду слід приймати постанову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень, яке скасовується, тоді як позивачем заявлено вимогу лише про скасування оспорюваних рішень.

А тому, керуючись частиною 2 статті 11 цього Кодексу, з метою повного захисту прав позивача та дотримання вимог адміністративного-процесуального законодавства, судова колегія вважає необхідним визнати рішення відповідача від 07.08.14р. № 14977327, №14977632 та №14977934 протиправними та скасувати їх.

У іншій частині позовних вимог колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для їх задоволення, виходячи з наступного.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи N R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

При цьому, з огляду на положення ст. 2 КАС України щодо компетенції адміністративного суду останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які Конституцією України віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Отже, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч. 3 КАС України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

З огляду на викладене, завдання, покладені на державного реєстратора, в тому числі щодо державної реєстрації права власності, за своєю правовою природою, є її виключною компетенцією (дискреційними повноваженнями), тобто втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Окрім того, за Законом № 1952-IV відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, зазначених у пунктах 4, 5-2 - 5-6 частини першої ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не позбавляє заявника права повторно звернутися із заявою за умови усунення перешкод для державної реєстрації прав та їх обтяжень.

Більш того, суд не може зобов'язати суб'єкта владних повноважень внести запис про реєстрацію права на вказані об'єкти незавершеного будівництва за відсутності пакету документів передбаченого Порядком №868, оскільки в силу п. 29 вказаного Порядку, у разі відмови у проведення реєстраційних дій, подані особою документи підлягають поверненню.

Приймаючи до уваги те, що у постанові суду першої інстанції помилковими є лише деякі з його висновків, а інші висновки є законними і обґрунтованими, апеляційний суд дійшов висновку про скасування судового рішення у частині (щодо неправильно вирішеної частини позовних вимог) та ухвалення у цій частині нового судового рішення.

Керуючись ст.ст.195, 196, 202, 205, 207 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.07.15р. у справі №826/3930/15 - задовольнити частково.

Скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.07.15р. у справі №826/3930/15 у частині відмови у задоволенні адміністративного позову щодо скасування рішень відповідача від 07.08.14р. № 14977327, №14977632 та №14977934 та у цій частині прийняти нову постанову, якою адміністративний позов у вказаній частині задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Пилипчука В.А. Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві від 07.08.14р. № 14977327, №14977632 та №14977934 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

У іншій частині - постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.07.15р. у справі №826/3930/15 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуюча суддя Шелест С.Б.

Судді : Глущенко Я.Б.

Пилипенко О.Є.

Повний текст постанови складений: 10.11.15р.

Головуючий суддя Шелест С.Б.

Судді: Глущенко Я.Б.

Пилипенко О.Є.