Справа № 804/11152/15
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2015-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Коренева А.О.,
при секретарі судового засідання - Литвин Ю.Ю.
представника позивача ОСОБА_1,
відповідача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську в приміщенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справи до ОСОБА_2, третя особа на стороні позивача ГУ МВС України в Дніпропетровській області про стягнення коштів, -
Позивач, Дніпропетровський державний університет внутрішніх справи, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа на стороні позивача ГУ МВС України в Дніпропетровській області, про стягнення коштів в розмірі 33 659,51 грн. На обгрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що згідно з наказом ГУ МВС України в Дніпропетровській області №282 о/с від 07.07.15 відповідач звільнений з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України за п. 64 є (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України. В порушення вимог ст. 18 Закону України «Про міліцію» відповідач добровільно не відшкодував витрати, повязані з його утриманням у вищому навчальному закладі в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України, у звязку з чим позивач звернувся до суду з даним позову. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, наведених в позові та в додаткових поясненнях.
Відповідач, ОСОБА_2, проти задоволення позову заперечував. Мотиви незгоди зводяться до того, що відповідно до ст. 39-1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, а також особи із їх числа звільняються від плати за навчання в державних і комунальних навчальних закладах усіх рівнів. Відповідачем зауважено, що він є дитиною-сиротою, що підтверджується витягом з обліково-статистичної картки дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, а рішенням виконавчого комітету Ленінської районної ради № 174/4 від 20 липня 2001 року ОСОБА_3 була призначена опікуном над відповідачем до досягнення ним повноліття. Також відповідачем зазначено, що за період з 2012 по 2015 рік позивач не витрачав по відношенню до відповідача грошей на медикаменти, не надавав відповідачу продовольче забезпечення, докази отримання відповідачем вказаних у довідці-розрахунку грошей відсутні. В судовому засіданні відповідач просив відмовити в задоволені позову.
Третя особа подала до суду пояснення, в яких зазначила, що Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ має правові підстави на відшкодування витрат, повязаних з навчанням відповідача, та просила задовольнити адміністративний позов, а також розглянути справу за відсутністю представника ГУ МВСУ в Дніпропетровській області (а.с.45-46).
Вивчивши доводи позову, пояснень та заперечень, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд при винесені постанови виходить з наступних підстав та мотивів.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на підставі наказу Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ №98ос від 01.08.12 відповідач був прийнятий на службу та зарахований курсантом на денну форму навчання за державним замовленням до Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ, йому було присвоєно перше спеціальне звання «рядовий міліції».
Відповідно до наказу позивача від 29.05.13 №235ос відповідач успішно закінчив Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ, отримав диплом фахівця та був направлений до органів внутрішніх справ.
Наказом ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 30.05.15 №218о/с відповідач, як випускник Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ, та лейтенант міліції призначений на посаду оперуповноваженого сектора карного розшуку відділення міліції №1 Ленінського районного відділу ДМУ.
Згідно з наказом ГУ МВСУ в Дніпропетровській області від 07.07.15 №282 о/с лейтенант міліції ОСОБА_2 звільнений з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України за п. 64 є (за порушення дисципліни) відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України Про міліцію порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженим Кабінетом Міністрів України.
Приписами ст. 18 Закону України Про міліцію передбачено, що підготовка фахівців у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України за державним замовленням здійснюється на підставі договору про навчання, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням, управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві або Севастополі чи на транспорті та особою, яка навчається.
Матеріали справи свідчать, що 01.08.12 між позивачем, ГУ МВС України в Дніпропетровській області та відповідачем був укладений договір №1614.
Пунктом 2.3.6 вказаного Договору передбачено, що в разі звільнення з ОВС по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі з підстав, зазначених у п. 3 Договору, Відповідач зобовязаний відшкодувати фактичні витрати, повязані з його утриманням у навчальному закладі, згідно з затвердженим розрахунком. Відповідно до п. 3.3 Договору підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є звільнення особи начальницького складу ОВС із служби протягом перших трьох років після закінчення вищого навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни.
Згідно зі ст. 18 Закону України Про міліцію курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через
небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни,
відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.
Порядком відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 2007 р. № 313, визначено механізм відшкодування особами, які навчалися за державним замовленням у вищих навчальних закладах МВС, витрат, пов'язаних з їх утриманням у таких закладах у разі звільнення осіб начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни.
Враховуючи зміст п.2 та п.3 цього Порядку, суд зазначає, що відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням, перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу, оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.
Як свідчать матеріали справи, відповідач має статус дитини сироти/дитини, позбавленої батьківського піклування, що підтверджується витягом з обліково-статистичної картки дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, свідоцтвом про смерть матері від 28.10.01 та довідкою відділу РАГС Амур-Нижньодніпровського РУЮ від 25.06.01 (батько- записаний згідно ч.1 ст.135 СК України) (а.с.72). Рішенням виконавчого комітету Ленінської районної ради від 20.07.01 №174/4 «Про встановлення опіки на ОСОБА_2 25.11.93 р.н.» гр. ОСОБА_4 призначена опікуном над відповідачем (а.с.71).
Суд відмічає, що правові, організаційні, соціальні засади та гарантії державної підтримки дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа, визначає Закон України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» (далі - Закон №2342), який є складовою частиною законодавства про охорону дитинства.
Приписами ст.1 Закону №2342 надані наступні визначення: - дитина-сирота - дитина, в якої померли чи загинули батьки, діти, позбавлені батьківського піклування; - діти, які
залишилися без піклування батьків у зв'язку з позбавленням їх батьківських прав, відібранням у батьків без позбавлення батьківських прав, визнанням батьків безвісно відсутніми або недієздатними, оголошенням їх померлими, відбуванням покарання в
місцях позбавлення волі та перебуванням їх під вартою на час слідства, розшуком їх органами внутрішніх справ, пов'язаним з ухиленням від сплати аліментів та відсутністю відомостей про їх місцезнаходження, тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов'язки, а також діти, розлучені із сім'єю, підкинуті діти, батьки яких невідомі, діти, від яких відмовилися батьки, та безпритульні діти; - статус дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, - визначене відповідно до законодавства становище дитини, яке надає їй право на повне державне забезпечення і отримання передбачених законодавством пільг та яке підтверджується комплектом документів, що засвідчують обставини, через які дитина не має батьківського піклування; - особи із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - особи віком від 18 до 23 років, у яких у віці до 18 років померли або загинули батьки, та особи, які були
віднесені до дітей, позбавлених батьківського піклування.
В силу приписів ст.4 та ст.8 Закону №2342 заходи соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа гарантуються,
забезпечуються та охороняються державою; держава здійснює повне забезпечення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа; право на повне державне забезпечення в навчальних закладах мають діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, віком до вісімнадцяти років та особи з числа дітей-сиріт та дітей,
позбавлених батьківського піклування, при продовженні навчання до 23 років або до закінчення відповідних навчальних закладів; вартість повного державного забезпечення у грошовому еквіваленті для дітей віком від народження до трьох років, від трьох до семи років, від семи до десяти років, від десяти до чотирнадцяти років, від чотирнадцяти до вісімнадцяти років та осіб із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, до двадцяти трьох років визначається відповідно до Закону України "Про прожитковий мінімум".
Приписами ст. 9 Закону №2342 визначено, що витрати на утримання дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа у сім'ях
опікунів, прийомних сім'ях, дитячих будинках сімейного типу, у державних закладах фінансуються з державного, обласних бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, інших джерел, не заборонених законодавством.
Положеннями ст.39-1 Закону №2342 визначено, що діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, а також особи із їх числа звільняються від плати за навчання в державних і комунальних навчальних закладах усіх рівнів.
Аналіз наведених законодавчих приписів дозволяє стверджувати, що позивач, який відноситься до осіб із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, наділений правом на повне державне забезпечення в державних і комунальних навчальних закладах усіх рівнів, а також звільнений від плати за навчання в них. Зміст Закону №2342 не дає підстави для висновку про нерозповсюдження визначених ним державних гарантій на дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, в разі їх навчання на підставі договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України
Враховуючи, що Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ є навчальним закладом державної форми власності, а приписи Закону №2342 щодо звільнення від плати за навчання дітей-сиріт у такому навчальному закладі (та, як наслідок - звільнення вказаних осіб від її відшкодування) та повного державного забезпечення таких осіб в державних і комунальних навчальних закладах, мають імперативний характер, суд доходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача, який відноситься до осіб із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, фактичних витрат на підготовку в розмірі 33 659,51 грн. Отже, у задоволенні позовних вимог належить відмовити.
Приписами ч.4 ст.94 КАС України передбачено, що у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.
Керуючись ст.ст. 2, 8-12, 69, 71, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Відмовити в задоволенні адміністративного позову.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції відповідно до ст.186 КАС України.

Постанова суду набирає законної сили згідно зі ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлений 09.11.15.

Суддя ОСОБА_5