Справа № 819/1780/14-а
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2015-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2015 року м. Київ К/800/7562/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Калашнікової О.В.,
Васильченко Н.В.,
Леонтович К.Г.
розглянувши у порядку письмового провадження справу за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Золота Нива" на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2015 року у справі № 819/1780/14-a за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Золота Нива" до реєстраційної служби Заліщицького районного управління юстиції Тернопільської області про визнання дій неправомірними та скасування рішення, -

в с т а н о в и л а :

ТОВ "Золота Нива" звернулося в суд з позовом до реєстраційної служби Заліщицького районного управління юстиції Тернопільської області, в якому просило визнати протиправними дії державного реєстратора Заліщицького районного управління юстиції Тернопільської області (далі - Реєстраційна служба) та скасувати рішення №6815130 від 15.10.2013 року.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленими по справі рішеннями, ТОВ "Золота Нива" звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 23.05.2007 р. між ТзОВ «Золота Нива» та ОСОБА_4 було укладено Договір оренди землі, яка належить ОСОБА_4 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, за умовами якого орендодавець надав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 0,76 га, яка розташована в межах Блищанської сільської ради. Строк дії договору 20 років. Державну реєстрацію Договору здійснено 05.10.2007 р., що підтверджується відповідним записом на останній сторінці Договору.

В подальшому договір оренди землі від 23.05.2007 р. був розірваний на підставі угоди про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки від 20.10.2011 р., укладеного між орендарем ТзОВ «Золота Нива» та орендодавцем ОСОБА_4

Крім того, 15.10.2013 р. ОСОБА_4 було подано заяву про державну реєстрацію припинення права оренди земельної ділянки, до якої додано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, договір оренди землі від 23.05.2007 р. та Угоду про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки від 20.10.2011 р., за результатами розгляду якої державним реєстратором Реєстраційної служби прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 6815130 від 15.10.2013 р. про проведення державної реєстрації іншого речового права, права оренди земельної ділянки на земельну ділянку з реєстраційним номером 20, що розташована за адресою: Тернопільська область, Заліщицький район, в межах Блищанської сільської ради, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 та внесено записи про реєстрацію договору оренди землі від 23.05.2007 р. в органах державного земельного кадастру та реєстрацію припинення речового права.

Відмовляючи в задоволені позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що державний реєстратор на момент прийняття рішення з питань державної реєстрації законодавчо не наділений повноваженнями самостійно визнавати правочин, який йому поданий таким, що не відповідає закону (недійсний), та як наслідок відмовляти у проведенні реєстрації речових прав, які виникли на підставі такого правочину. Крім того, зважаючи на зміни внесенні в законодавство з 01.01.2013р., на момент реєстрації речового права (його припинення) на підставі Угоди від 20.10.2011р. про дострокове розірвання договору оренди № 24 від 23.05.2007р., державна реєстрація права оренди здійснювалась у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004р. в редакції Закону України від 04.07.2012 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення та спрощення процедури державної реєстрації земельних ділянок та речових прав на нерухоме майно», яка набрала чинності 08.08.2012 р.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 р. в редакції, що діяла на час укладання Договору, оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно ст.13 вказаного Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 14 цього ж Закону встановлено форму договору оренди землі та закріплено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до ст.20 Закону України «Про оренду землі» укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до ст.640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

У відповідності до з ст. 654 Цивільного кодексу України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Таким чином, відповідно до чинних на момент укладення угоди про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки від 20.10.2011 року положень законодавства, така угода підлягала реєстрації. За відсутності реєстрації, угода могла вважатись такою, що не є укладеною до моменту реєстрації.

В той же час, з 01.01.2013 року статтю 20 Закону України "Про оренду землі" було виключено на підставі Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України". Так само, вказаним законом із статті 640 Цивільного кодексу України виключено вимогу щодо реєстрації правочину. Фактично, з 01.01.2013 року проводиться реєстрація права оренди, а не самого договору.

Відповідно до пункту 13-6 Порядку ведення Поземельної книги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 року № 1021 (втратив чинність з 01.01.2013 року), під час державної реєстрації земельної ділянки здійснюється державна реєстрація державного акта або договору оренди земельної ділянки державної та комунальної власності у Книзі записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі.

Відповідно до пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України", до 01.01.2013 року державна реєстрація права власності, права користування (сервітут) земельними ділянками, права постійного користування земельними ділянками, договорів оренди земельних ділянок; права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); права забудови земельної ділянки (суперфіцій) проводиться територіальними органами земельних ресурсів.

З огляду на наведене, договір оренди земельної ділянки, укладений відповідно до статті 14 Закону України "Про оренду землі", є підставою для проведення державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав, а також і реєстрації їх припинення.

Відповідно до статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об'єкт нерухомого майна, розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених статтею 4-2 та частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; 5-4) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; 5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; 6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена.

Враховуючи, що в межах спірних відносин розглядається правомірність дій відповідача станом на 15.10.2013 року, відтак колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій відносно того, що державний реєстратор на момент прийняття рішення з питань державної реєстрації законодавчо не наділений повноваженнями самостійно визнавати правочин, який йому поданий таким, що не відповідає закону (недійсний), в той час як діючі на момент прийняття оскаржуваного рішення норми не пов'язували чинність договору оренди з моментом його реєстрації.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За правилами частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 222, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Золота Нива" залишити без задоволення.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-240 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: