Справа № 725/5339/15-а
Суддя: Стоцька Л. А.
Дата ухвалення: 2015-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 725/5339/15-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2015 Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді Стоцька Л. А.

при секретарі Слободян В.О.

за участю:

представника позивача: ОСОБА_1

представників відповідача: Факаса В.О., Бірюк Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в м.Чернівцях про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити дії ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м.Чернівцях про визнання дій протиправними, скасування розпорядження та зобов'язання вчинити дії.

Посилався на те, що працював на посаді судді Чернівецького окружного адміністративного суду.

03.03.2015 року він звернувся до Вищої ради Юстиції з заявою про внесення подання про звільнення його з посади судді Чернівецького окружного адміністративного суду у зв'язку з поданням заяви про відставку. Зазначена заява була отримана Вищою радою Юстиції 10.03.2015 року.

Однак, Верховною Радою України його було звільнено з посади лише 16.07.2015 року та відповідно наказом по суду 31.08.2015 року.

03.08.2015 він звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м.Чернівцях з заявою про призначення та виплату довічного грошового утримання судді.

Однак, згідно листа №13653/02 від 11.08.2015 року Управлінням було відмовлено у призначенні та виплаті йому довічного грошового утримання, при цьому відповідач посилався на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року.

З вказаною відмовою він не погоджуються та вважає такі діє відповідача протиправними, оскільки розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці визначається із заробітної плати за останньою посадою на час подання заяви про відставку.

Просив визнати протиправною відповідь Управління Пенсійного фонду України в м.Чернівцях про відмову в призначенні йому щомісячного грошового утримання від 11.08.2015 року протиправною та зобов'язати відповідача призначити йому довічне грошове утримання судді згідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів», починаючи з 03.08.2015 року.

22.09.2015 року по адміністративній позовній заяві до Управління пенсійного фонду України в Першотравневому районі м. Чернівці було відкрито скорочене провадження.

12.10.2015 року відповідачем через канцелярію суду було подано заперечення проти позову.

Ухвалою судді справу було призначено до розгляду в загальному порядку.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та підтвердив викладені в ньому обставини. Просив позов задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали, надали суду пояснення аналогічні змісту письмових заперечень на позов, просили в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ст.104 КАС України, до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Як було встановлено судом, позивач ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з квітня 1976 року обіймав посади судді у різних судових установах на території держави України. З травня 2008 року позивач обіймав посаду судді Чернівецького окружного адміністративного суду.

03.03.2015 року він звернувся до Вищої ради Юстиції з заявою про внесення подання про звільнення його з посади судді Чернівецького окружного адміністративного суду у зв'язку з поданням заяви про відставку. Зазначена заява була отримана Вищою радою Юстиції 10.03.2015 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 досяг шістдесяти п'ятирічного віку.

Разом із тим, позивача з незалежних від нього причин було звільнено постановою Верховної Ради України лише 16.07.2015 року (а.с.8), на підставі якої, в подальшому, було видано наказ Чернівецького окружного адміністративного суду №59-ОС від 31.07.2015 року (а.с.10).

Відповідно до положення частини першої статті 126 Конституції України, незалежність і недоторканність суддів гарантуються Контитуцією та законами України.

Незалежність суддів є невід'ємною складовою їхнього статусу. Вона є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону.

При вирішення питання про застосування правових норм у часі до спірних правовідносин, суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені ним у постанові №21-630а14 від 10.02.2015 року, згідно яких зміст та обсяг досягнутих соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини по пенсійному забезпеченню виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Також, зазначене питання регламентовано рішенням Ради Суддів України №84 від 22.06.2007 року, відповідно до якого при розрахунку розміру щомісячно довічного грошового утримання суддям у відставці слід виходити із заробітної плати за останньою посадою, що займав суддя до виходу у відставку на час подання заяви про відставку.

Згідно ст.102 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», в редакції чинній на момент досягнення позивачем пенсійного віку, суддя звільняється з посади за віком з наступного дня після досягнення ним шістдесяти п'яти років. У разі якщо суддю з будь-яких причин не звільнено з посади, він не може здійснювати свої повноваження щодо здійснення правосуддя з наступного дня після досягнення ним шістдесяти п'яти років.

За змістом ст.109 Закону, суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку. За суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку.

Таким чином, з урахуванням наведеного суд вважає, що застосуванню підлягають положення Закону у редакції чинній станом на 10.03.2015 року.

Судом також встановлено, що позивач ОСОБА_4 03.08.2015 року звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м.Чернівцях з заявою про призначення йому довічного грошового утримання у зв'язку з прийняттям Верховною Радою України його відставки.

Проте, листом №13653/02 від 11.08.2015 року Управлінням позивачу було відмовлено у призначенні та виплаті довічного грошового утримання, при цьому відповідач посилався на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року. (а.с.12).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

При вирішення даного публічно-правового спору, суд також враховує положення статті 22 Конституції України, відповідно до яких при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Так, статус суддів у відставці визначається ст.138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» ( в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

За змістом ст. 138 Закону, судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу", або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді.

Відповідно до ст. 129 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддівськавинагорода складається з посадового окладу та доплат за вислугу років, перебування на адміністративній посаді в суді, науковий ступінь, роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці.

Отже, розмір довічного грошового утримання безпосередньо пов'язаний із розміром заробітної плати суддів відповідних судів.

Конституційний Суд України у мотивувальній частині рішення від 14 грудня 2011 року № 18-рп/2011 зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання судді є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу. Щомісячне довічне грошове утримання є гарантованою державою щомісячною звільненою від сплати податків грошовою виплатою, що слугує забезпеченню належного утримання судді, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків.

Крім того, Конституційний суд України сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004, від 1 грудня 2004 року № 20-рп/2004).

Зазначена позиція узгоджується з Європейською хартією про закон про статус суддів від 10 липня 1998 року, Рекомендаціям Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки від 17 листопада 2010 року № 12 (2010) та додатку до неї. У цьому додатку визначено, що оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення;мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці;для захисту оплати праці суддів від зменшення слід прийняти спеціальні законодавчі положення (пункт 54 розділу VI).

Також, при вирішення даного спору суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини "Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови" від 13 грудня 2001 року Судом було зазначено, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку про наявність у позивача права на призначення та отримання довічного грошового утримання, а тому вважає, що позов ОСОБА_4 обґрунтований та підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 3, 8, 19 Конституції України, ст.ст. 102,109,129,138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" , ст.ст.2, 11, 86, 99, 100, 183-2, 254, 256 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в м.Чернівцях про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправною відповідь Управління Пенсійного фонду України в м.Чернівцях про відмову в призначенні ОСОБА_4 щомісячного грошового утримання від 11.08.2015 року протиправною.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м.Чернівцях призначити ОСОБА_4 довічне грошове утримання судді згідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів», починаючи з 03.08.2015 року.

Стягнути з державного бюджету України на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Першотравневий районний суд м.Чернівці протягом десяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Стоцька Л. А.