Справа № 2а-5170/09/0870
Суддя: Нестеренко Людмила Олексіївна
Дата ухвалення: 2015-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2015 року 16:55Справа № 2а-5170/09/0870 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Нестеренко Людмили Олексіївни, при секретарі судового засідання Бабаченко В.С., за участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи

за позовною заявою: Фізичної особи підприємця ОСОБА_1

до: Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м.Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області

про: визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень від 29.05.2009 №2/2 та від 29.05.2009 №/2

ВСТАНОВИВ:

15.09.2009 Фізична особа підприємець ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до Запорізького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м.Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області (з урахуванням заміни відповідача його правонаступником, далі відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень від 29.05.2009 №2/2 та від 29.05.2009 №/2.

Позивач у судовому засіданні підтримала вимоги позовної заяви з підстав, викладених у позовній заяві та додаткових поясненнях. Зазначила, що господарські операції позивача з його контрагентом ТОВ «Лан - Агро» підтверджуються належним чином оформленими первинними документами. Позивач мав всі правові підстави для формування податкового кредиту та податку на прибутку з доходів фізичних осіб за спірними господарськими операціями. Підприємства несуть виключно індивідуальну відповідальність за виконання ними свого обовязку по сплаті податку, оскільки на них законодавством покладено обовязок ведення податкового обліку та подання звітності. Спірні податкові повідомлення - рішення винесені відповідачем без урахування фактичних обставин, з порушенням норм діючого законодавства є протиправним та підлягають скасуванню. Просить позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні з позовними вимогами не погодився з підстав, викладених у запереченнях на позов та додаткових поясненнях. Зазначив, що спірні повідомлення рішення є правомірними, висновки акту перевірки обґрунтованими, а тому просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Оцінивши представлені докази у їх сукупності, вислухавши думку сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, фахівцями відповідача була проведена планова виїзна перевірка фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (код НОМЕР_1) з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 13.04.2007 по 30.09.2008 та іншого законодавства за період з 13.04.2007 по 30.09.2008, за результатами якої складено акт перевірки від 24.12.2008 №596/17-2/НОМЕР_1 (далі акт перевірки).

Згідно з висновками акту перевірки встановлено порушення:

- ст.13 Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 №13-92 «Про прибутковий податок з громадян» зі змінами та доповненнями в результаті чого занижено податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності в періоді, що перевірявся на загальну суму 30 120 грн. 23 коп., у тому числі в 2007 році на суму 6 740 грн. 81 коп., за 9 місяців 2008 року на суму 23 379 грн. 43 коп.;

- пп. 7.4 1, пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 №168/97-ВР зі змінами та доповненнями, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму 414 117 грн., у тому числі: у квітні 2007 року на суму 9303 грн.; у травні 2007 року на суму 30 681 грн.; у червні 2007 року на суму 13 997 грн.; у липні 2007 року на суму 18 759 грн.; у серпні 2007 року на суму 29 843 грн.; у вересні 2007 р. на суму 23 898 грн.; у жовтні 2007 року на суму 39 743 грн.; у листопаді 2007 року на суму 14 680 грн., у грудні 2007 року на суму 9 029 грн., у січні 2008 року на суму 15 997 грн., у лютому 2008 року на суму 14700 грн., у березні 2008 року на суму 15 477 грн., у квітні 2008 року на суму 42 612 грн.; у травні 2008 року на суму 34 591 грн.; у червні 2008 року на суму 22 826 грн.; у липні 2008 року на суму 24 795 грн., у серпні 2008 року на суму 20554 грн., у вересні 2008 р. на суму 32 632 грн.

На підставі матеріалів перевірки відповідачем винесені:

- податкове повідомлення - рішення від 09.01.2009 №/0, яким визначено суму податкового зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 621 175 грн. 50 коп., у тому числі за основним платежем 414 117 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями) у розмірі 207 058 грн. 50 коп.

Протягом процедури адміністративного оскарження податкове повідомлення-рішення ДПІ у Шевченківському районі м. Запоріжжя № /0 від 09.01.2009 скасоване в частині 1 827 грн. надмірно нарахованого податку на додану вартість та 913 грн. 50 коп. штрафних (фінансових) санкцій та винесено податкове повідомлення - рішення №/2 від 29.05.2009, яким визначено до сплати суму податкового зобовязання по податку на додану вартість у розмірі 618 435 грн., з яких 412 290 грн. за основним платежем, та 206 145,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Також, відповідачем було винесено податкове повідомлення рішення від 09.01.20109 №/0, яким донараховане податкове зобов'язання за платежем: податок з доходів найманих працівників у розмірі 30 120 грн. 23 коп.

Не погодившись з прийнятими податковими повідомленнями рішеннями позивач звернувся з даним позовом до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, перевіркою, зокрема встановлено порушення ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» № 13-92 від 26.12.1992 (зі змінами та доповненнями).

Відповідач з посиланням на вказану статтю дійшов до висновку, що позивачем за перевіряємий період встановлено заниження суми оподаткованого доходу за 2007 року у сумі 878 809 грн. 90 коп. та за 9 місяців 2008 року у сумі 923 962 грн. 90 коп. При цьому в акті перевірки не зазначено, на підставі яких саме господарських взаємовідносин позивачем було допущено порушення ст.13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» № 13-92 від 26.12.1992.

Відповідно до п. 2.1 Інструкції про порядок вилучення посадовими особами органів державної податкової служби України оригіналів та копій фінансово-господарських та бухгалтерських документів, затвердженої Наказом ДПА України від 08.11.2005 за № 493, контролюючим органом вилучаються первинні документи та матеріали, які свідчать про приховування (заниження) об'єктів оподаткування та фактів порушення нормативно-правових актів з питань оподаткування.

Відповідно до п.3.6 вказаної Інструкції вилучення оригіналів (копій) документів оформляється описом, в якому зазначаються дата, підстави для вилучення документів, назва органу державної податкової служби, посади, прізвища, імена та по батькові посадових осіб, які проводять вилучення, а також прізвища, імена та по батькові представника платника податків та інших осіб, у присутності яких проведено вилучення, назви, номери та дати, кількість аркушів вилучених оригіналів документів (копій) та назви справ, з яких їх вилучено, та інші відомості, передбачені формою Опису. Опис засвідчується (скріплюється) підписами посадових осіб органу державної податкової служби та представників платника податків.

Судом встановлено, що первинні документи, на підставі яких відбувалися господарські взаємовідносини, надавалися відповідачу згідно реєстру документів, наданих для проведення документальної перевірки. На підставі вказаних документів позивачем формувалися валовий доход та валові витрати. Податковим органом в акті перевірки не зазначено підстав, відповідно до яких деякі первинні документи не прийняті як належні, що в свою чергу потягло завищення валових витрат.

Проте, працівниками податкового органу не вилучалися копії первинних документів, які б могли свідчити про приховування об'єкту оподаткування. В акті перевірки такі документи, які б свідчили про порушення ст. 13 Декрету, не зазначені. Перелік документів, які досліджувались під час проведення перевірки, не наведений. Таким чином, висновки про допущені позивачем порушення є безпідставними і не ґрунтуються на первинній документації.

Щодо посилання перевіряючих на недійсність господарських операцій з ПП «Лан-Агро», суд вважає їх безпідставними, оскільки позивачем до перевірки надані всі первинні документи, які підтверджують показники податкових декларацій по податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності.

Так, в обґрунтування виявлених порушень відповідачем покладені господарські операції з підприємствами ПП «Лан - Агро» та ПП «Ллоя», а також те, що у податкових деклараціях з ПДВ за червень, липень, вересень, листопад, грудень 2007 року, січень, лютий, березень, квітень, червень, липень, вересень 2008 року занижені суми податкових зобов'язань по ПДВ.

Відповідно до пп. 7.4.1 та пп. 7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» (який діяв на момент виявлення порушень), податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін. У разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника п датку. Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Слід зазначити, що усі первинні документи, які підтверджують взаємовідносини з ТОВ «Лан-Агро», були предметом дослідження під час перевірки.

Податкові та видаткові накладні виписані вказаними контрагентами відповідають вимогам пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Крім того, відповідно до пп.7.4.1, пп.7.4.5, п.7.4 ст.7 цього ж Закону, єдиною підставою, яка позбавляє платника право податкового кредиту, це відсутність самої податкової накладної. Однак перевіряючими на стор. 20 акту перевірки, робиться висновок, що податкові накладні, виписані вищевказаними контрагентами, є такими, які не мають юридичної сили та не можуть підтверджувати передачу право власності.

Такий висновок суд вважає помилковим, так як позивачем надавалися первинні документи, на підставі яких отриманий товар від ТОВ «Лан-Агро». Данні первинні документи свідчать про рух товару, та підтверджують наявність господарської діяльності та перехід права власності на товари, зазначені у первинних документах.

Посилання відповідача на те, що по вказаному підприємству анульовано свідоцтво платника податку на додану вартість, відповідно до діючого податкового та іншого законодавства не передбачено обов'язку, та навіть можливості інших платників податку встановлювати правоздатність та правомочність їх контрагентів укладати правочини та виписувати на підставі таких правочинів, в подальшому, податкові накладні. До того ж під час перевірки позивачу не надавалися для огляду акти анулювання свідоцтв платника ПДВ по зазначеним вище контрагентам. У акті перевірки точно не зазначено, з якого часу такі свідоцтва є анульованими, не зазначено навіть номерів та дати, з якого часу свідоцтво платника податку вважається анульованим.

Також суд зазначає, що укладені між позивачем та ТОВ «Лан-Агро» господарські зобов'язання не визнані у судовому порядку недійсними, що позбавляє права податкового органу нараховувати податкові зобов'язання з податку на додану вартість.

Податковий орган зазначає, що первинні документи вказаними вище субєктами підприємницької діяльності виписані без належних на те правових підстав (не платниками ПДВ). Але, неподання податкової звітності, не відображення в податковому та бухгалтерському обліку господарських операцій продавцями та неправомірне виписування та оформлення накладних або податкових накладних допущене продавцями, так само як і несплата податкових зобов'язань, не може бути підставою для притягнення до відповідальності позивача як покупця, за відсутності інших даних, які б підтверджували неправомірність його дій.

Позивач не може нести відповідальність як за несплату податків або неправомірне виписування та оформлення податкових накладних у зв'язку з тим, що посадовими особами цих підприємств була допущена або службова недбалість, або умисні дії направлені на ухилення від сплати податків та отримання надприбутку при здійсненні та відображенні в податковому обліку підприємствами ПП «Лан-Агро» господарських операцій, укладених з позивачем.

В акті перевірки відсутнє посилання на те, що податок на додану вартість віднесений до складу податкового кредиту на підставі податкових накладних, складених з порушенням діючого законодавства.

Віднесення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту здійснено по першій події відповідно до вимог законодавства.

Інших обмежень щодо права на податковий кредит, для операції, по яким податкові накладні не підлягають державної реєстрації, законодавством не передбачено.

Окрім того, порушення контрагентом вимог податкового законодавства чи не виконання ним своїх зобов'язань перед бюджетом не може бути підставою для неможливості формування податкового кредиту на підставі господарських операцій інших суб'єктів господарювання, оскільки, відповідно до ст.61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а тому до відповідальності може бути притягнутий лише порушник, яким у даному випадку позивач не може бути.

Статтею 3 Закону України №996-ІV від 16.07.1999 «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон №996-ІV) передбачено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №996-ІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Статтею 1 Закону № 996-ХІV визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за №168/704 (далі - Положення), первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Відповідно до ч.2 ст.9 вказаного Закону та п.2.4 Положення, первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п.2.15 та п.2.16 вищевказаного Положення забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок.

Крім того, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону №996-ХІV господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Відповідачем не доведено, у чому саме надані позивачем первинні документи не відповідають наведеним вимогам Закону.

Також, матеріалами справи встановлено, що постановою Запорізького окружного адміністративного суду у справі №2а-5829/09/0870 за позовом приватного підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Запоріжжя про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення №/1 від 29.05.2009 в задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.12.2013 апеляційну скаргу приватного підприємця ОСОБА_1 на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 21.12.2009 у справі № 2а-5829/09/0870 задоволено, постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 21.12.2009 у справі №2а-5829/09/0870 скасовано, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м.Запоріжжя від 29.05.2009 №/1.

Так, постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.12.2013 у даній справі встановлено, що загальна сума доходів, що надійшла на розрахунковий рахунок платника податків від підприємницької діяльності і відображена у реєстрі банківських виписок становить за 2007 рік 1 004 983,10 грн. (без урахування ПДВ), за 9 місяців 2008 року - 985800,96 грн. (без урахування ПДВ). Витрати, пов'язані із здійсненням підприємницької діяльності, підтверджені сплатою згідно даних реєстру банківських виписок, складають за 2007 рік -123 536, 30 грн. (без урахування ПДВ), за 9 місяців 2008 року -59538,07грн.

Податковий орган дійшов висновку, що сума оподатковуваного доходу за 2007 рік становить 881446,88 грн., що на 878809,90 грн. більше, ніж задекларовано позивачем самостійно; сума оподатковуваного доходу за 9 місяців 2008 року становить 926262,89 грн., що на 923962,90 грн. більше, ніж задекларовано позивачем самостійно.

За приписами ст.13 Декрету КМУ від 26.12.1992 №13-92 «Про прибутковий податок з громадян» до складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України "Про оподаткування прибутку підприємств".

Підпунктом 5.2.1. п. 5.2 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» передбачено, що до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, з урахуванням обмежень, установлених п. 5.3 - 5.8 цієї статті.

У відповідності до пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

За приписами ч.2 ст.72 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку суду, відповідач не довів обґрунтованості висновків акту перевірки та, у звязку з цим, правомірності прийнятих на підставі цих висновків податкових повідомлень-рішень.

Підсумовуючи викладене, суд вважає, що оскаржувані повідомлення-рішення суперечать положенням чинного законодавства, які зазначені вище, а тому мають бути визнані протиправними.

Згідно із ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 94, 158, 160, 161, 162, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов - задовольнити у повному обсязі

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 29.05.2009 №2/2 та від 29.05.2009 №/2, винесені Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі м.Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області відносно Фізичної особи підприємця ОСОБА_1.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекцієї у Шевченківському районі м.Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області на користь Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (код НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 6 (шість) грн. 80 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.О. Нестеренко