Справа № 1570/3336/2012
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2015-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 р.м.ОдесаСправа № 1570/3336/2012

Категорія: 10.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Білостоцький О. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Вербицької Н.В., Кравця О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 13 липня 2012 року по справі за адміністративним позовом відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Овідіопольському районі Одеської області до Державної фінансової інспекції в Одеській області про визнання нечинною вимоги про усунення виявлених порушень, -

ВСТАНОВИВ:

28 травня 2012 року відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Овідіопольському районі Одеської області звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Державної фінансової інспекції в Одеській області, в якому просило суд визнати нечинною вимогу відповідача, якою встановлено порушення терміну надання санаторно-курортної путівки на лікування інваліду ІІІ групи ОСОБА_1 до санаторію «Орізонт» та стягнення суми 7 938 грн. з осіб, винних у наданні путівки раніше встановленого терміну.

Постановою від 13 липня 2012 року, ухваленою у відкритому судовому засіданні, Одеський окружний адміністративний суд задовольнив адміністративний позов, визнав протиправною та скасував вимогу Державної фінансової інспекції в Одеській області від 24 січня 2012 року № 15-041-34-14/654 про усунення виявлених ревізією порушень фінансової дисципліни.

Не погоджуючись з постановою суду Державна фінансова інспекція в Одеській області подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржену постанову та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального і процесуального права.

Порушенням норм матеріального права, апелянт вважає те, що суд першої інстанції скасувавши повністю вимогу про усунення порушень фінансової дисципліни не надав правової оцінки пункту першої вимоги відповідно до якого позивача зобов'язано опрацювати матеріали ревізії та вжити заходів щодо усуненні виявлених порушень.

Також апелянт вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо протиправності пункту другого оскарженої вимоги, посилаючись при цьому на доводи, які були викладені в письмових запереченнях на адміністративний позов.

Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Овідіопольському районі Одеської області надало письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, з посиланням на дотримання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржену постанову - без змін.

Ухвалюючи постанову про задоволення адміністративного позову суд першої інстанції встановив, що в період з 07.12.2011 року по 22.12.2011 року згідно з п. 2.7 Плану Держфінінспекції України на 4 квартал 2011 року, п. 1.1.2.1 Плану контрольно-ревізійної роботи КРУ в Одеській області на 4 квартал 2011 року, на підставі направлення на проведення ревізії від 06.12.2011 року № 1590 головним контролером-ревізором Мишевською С.І. проведено ревізію цільового та законного використання коштів ВВД ФСС від НВВ та ПЗ України в Овідіопольському районі за період з 01.07.2010 року по завершений звітний період 2011 року.

Ревізією встановлено, зокрема, факт порушення ВВД ФСС від НВВ та ПЗ України в Овідіопольському районі вимог п. 2.6 Положення про забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання путівками для санаторно-курортного лікування, затвердженого постановою правління Фонду № 49 від 26.12.2007 року, щодо періодичності надання путівок потерпілим на санаторно-курортне лікування. Так, інваліду 3 групи ОСОБА_1 надано путівку до санаторію «Орізонт» з 31.08.2010 року по 20.09.2010 року (вартість путівки становить 7938,00 грн.), попередній термін перебування цієї особи на санаторно-курортному лікуванні був з 30.05.2008 року по 22.06.2008 року, а тому путівку у 2010 році надано з порушенням терміну через 2 роки 2 місяці. В результаті цього ВВД ФСС від НВВ та ПЗ України в Овідіопольському районі необґрунтовано витрачено коштів у сумі 7938,00 грн., що призвело до збитків.

Суд першої інстанції встановив, що за результатами ревізії складений акт ревізії № 041-19/817 від 26.12.2011 року, у якому відображено виявлені під час ревізії порушення фінансової дисципліни ВВД ФСС від НВВ та ПЗ України в Овідіопольському районі (а.с. 70-72).

Не погодившись із висновками зазначеного акту ревізії позивач подав до контрольно-ревізійного управління в Одеській області заперечення на акт від 28.12.2011 року (а.с. 73), за результатами розгляду яких складено висновок від 18.01.2012 року, відповідно до якого зазначені заперечення не прийняті відповідачем.

Також суд першої інстанції встановив, що на підставі акту ревізії № 041-19/817 від 26.12.2011 року відповідач на адресу ВВД ФСС від НВВ та ПЗ України в Овідіопольському районі направив вимогу від 24.01.2012 року № 15-041-34-14/654 про усунення виявлених ревізією порушень фінансової дисципліни, якою позивача зобов'язано стягнути з осіб, винних у наданні путівки раніше встановленого терміну, шкоду у порядку та розміру, встановленому ст.ст. 130-136 КЗпП України (а.с. 6-7).

З урахуванням приписів п. 5 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», п. 2.6 Положення про забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання путівками для санаторно-курортного лікування, яке затверджено постановою правління Фонду № 49 від 26.12.2007 року, п. 4.2.3 Методичних рекомендацій щодо проведення цільових перевірок використання коштів на заходи, пов'язані з відновленням здоров'я та працездатності потерпілих у робочих органах виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, затверджених Наказом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України № 30 від 23.01.2012 року, суд першої інстанції встановив, що потерпілі внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання особи, які внаслідок цього стали інвалідами третьої групи повинні забезпечуватися органами Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України путівками для санаторно-курортного лікування один раз в межах трирічного терміну у будь-який період, але не рідше ніж раз у три роки.

Оскільки попередня путівка на санаторно-курортне лікування ОСОБА_1 надана позивачем у 2008 році строком з 30.05.2008 року по 22.06.2008 року, а потім у 2010 році строком з 10.08.2010 року по 20.09.2010 року та у 2011 році йому путівка не надавалася, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач правомірно, із дотримання термінів надання путівок та періодичності їх надання в межах трирічного терміну, а саме за період - 2008-2011 роки - надав ОСОБА_1 за три роки одну путівку, як то передбачено чинним законодавством.

При цьому суд першої інстанції зазначив, що позиція відповідача щодо того, що путівки на санаторно-курортне лікування повинні надаватися інвалідам саме через три роки, зважаючи на приписи чинного законодавства України, є хибною, оскільки надання інвалідам путівок на санаторно-курортне лікування у спосіб, на якому наполягає ДФІ в Одеській області, а саме: через певний проміжок часу, буде порушувати права інвалідів на отримання ним путівок у зручний для них час, з урахуванням їх віку, характеру та складності захворювання.

З урахуванням зазначеного, на підставі встановлених фактів, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимога ДФІ в Одеській області від 24.01.2012 року № 15-041-34-14/654 про усунення виявлених ревізією порушень фінансової дисципліни є необґрунтованою, неправомірною, такою, що не відповідає чинному законодавству, а тому підлягає скасуванню.

Справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю доповідача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга може бути задоволена частково.

Апеляційний суд встановив, що предметом спору є вимога державної фінансової інспекції в Одеській області від 24 січня 2012 року за № 15-041-34-14/654, а саме пункт другий вимоги, в якій зазначено, що ревізією встановлено, що у порушення вимог п. 2.6 Положення про забезпечення путівок для інвалідів, затвердженого Постановою правління Фонду № 49 від 26.12.2007 р. щодо надання путівок потерпілим перебування на санаторно-курортному лікуванні, інваліду ІІІ групи ОСОБА_3 було надано путівку до санаторію «Орізонт» з 31.08.2010 р. по 20.09.2010 р. (вартість путівки становить 7 938 грн.) попередній термін перебування у санаторії був з 30.05.2008 р. по 22.06.2008 р., путівку надано через 2 роки і 2 місяці, тобто з порушення термінів. В результаті необґрунтовано витрачено кошти Фонду в сумі 7 938 грн. Відповідне порушення призвело до збитків, у зв'язку з чим зобов'язано стягнути з осіб, винних у наданні путівки раніше встановленого терміну, шкоду у порядку та розмірі, встановленому ст. 130-136 КЗпП України.

Окрім цього у вимозі зазначено про опрацювання позивачем матеріалів ревізії та вжиття заходів щодо усунення виявлених порушень; про розгляд результатів ревізії на виробничій нараді, про видання наказу за результатами ревізії, про притягнення винних осіб до відповідальності, про розроблення заходів щодо повного усунення порушень та надання з поясненнями до Державної фінансової інспекції в Одеській області. За змістом адміністративного позову, ці приписи вимоги Державної фінансової інспекції в Одеській області не оскаржуються, а тому суд першої інстанції безпідставно скасував вимогу Державної фінансової інспекції в Одеській області від 24 січня 2012 року № 15-041-34-14/654 про усунення виявлених ревізією порушень фінансової дисципліни.

Перевіряючи висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення адміністративного позову в частині вимоги Державної фінансової інспекції в Одеській області від 24 січня 2012 року № 15-041-34-14/654 щодо стягнення з осіб, винних у наданні путівки раніше встановленого терміну, шкоду у порядку та розмірі, встановленому ст. 130-136 КЗпП Українки, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо скасування цієї вимоги, але не з підстав зазначених судом першої інстанції.

Держфініспекція утворена шляхом реорганізації Головного контрольно-ревізійного управління України відповідно до Указу Президента України від 09 грудня 2010 року № 1085/2010.

Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011 Держфінінспекція є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів для усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення про Держфінінспекцію).

Відповідно до пункту 6 зазначеного Положення Держфінінспекція для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також Положенням про Держфінінспекцію установлено, що у разі, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, Держфінінспекція має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 ст. 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в України, згідно з якими державній контрольно-ревізійній службі надано право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Таким чином, органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, про наявність в органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

У справі, яка розглядається, державна фінансова інспекція в Одеській області, окрім іншого, пред'явила вимоги, які вказують на виявлені збитки, їхній розмір та їх стягнення.

Оскільки збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною, враховуючи правову позицію Верховного Суду України щодо застосування зазначених норм матеріального права, висловлену у постановах цього суду від 15 квітня 2014 року у справі № 21-40а14, від 13 травня 2014 року у справі № 21-89а14, від 18 вересня 2014 року у справі № 21-332а14, від 20 січня 2015 року у справі № 21-603а14, апеляційний суд дійшов висновку про наявність правових підстав для скасування оскарженої вимоги в частині зобов'язання позивача стягнути з осіб, винних у наданні путівки раніше встановленого терміну, шкоду у порядку та розмірі, встановленому ст. 130-136 КЗпП України.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 2302 КАС України, апеляційна скарга має бути задоволена частково, оскаржена постанова - скасована та ухвалена нова постанова про задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2, 11, 195, п. 1 ч. 1 ст. 197, п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202, ст. ст. 207, 211, 212, 244-2, ч. 5 ст. 254 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції в Одеській області задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 13 липня 2012 року скасувати та ухвалити нову постанову.

Адміністративний позов відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Овідіопольському районі Одеської області задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимоги Державної фінансової інспекції в Одеській області від 24 січня 2012 року № 15-041-34-14/654, в частині зобов'язання стягнути з осіб, винних у наданні путівки раніше встановленого терміну, шкоду у порядку та розмірі, встановленому ст. 130-136 КЗпП України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя С.Д Домусчі

суддя Н.В.Вербицька

суддя О.О.Кравець