Справа № 819/1829/13-а
Суддя: Осташ А. В.
Дата ухвалення: 2013-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/1829/13-a

30 липня 2013 року м. Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Осташа А.В.

при секретарі Костецькій Н.Т.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі справу за адміністративним позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_4 до Тернопільської обєднаної державної податкової інспекції Тернопільської області державної податкової служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення від 13 червня 2013 року форми «Р» №,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа підприємець ОСОБА_4 (надалі - позивач, ФОП ОСОБА_4П.) звернувся до суду з адміністративним позовом до Тернопільської обєднаної державної податкової інспекції Тернопільської області державної податкової служби (надалі - відповідач, ТОДПІ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення від 13 червня 2013 року форми «Р» №.

Представник позивача в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_4 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2012 p., валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2012 p. За результатами перевірки актом №3644/17-227/НОМЕР_1 від 31.05.2013 року встановлено порушення ФОП ОСОБА_4 вимог п. 198.4. ст.198 Податкового кодексу України, що призвело до завищення податкового кредиту за липень 2012 року на суму 59 317,00 грн. На підставі акта перевірки №3644/17-227/НОМЕР_1 від 31.05.2013 р. Тернопільською ОДПІ Тернопільської області ДПС винесено податкове повідомлення - рішення від 13.06.2013 р. форми «Р» №, яким ФОП ОСОБА_4 збільшено грошове зобов'язання по податку на додану вартість на загальну суму 88 975,50 грн., в тому числі 59317,00 грн. основного платежу та 29658,50 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Позивач не погоджується з винесеним податковим повідомленням-рішенням, вважає його прийнятими з порушенням норм чинного законодавства та просить скасувати.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з мотивів, викладених у позовній заяві та просила позов задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали, проти його задоволення заперечили, подавши письмові заперечення та пояснивши, що оскаржуване податкове повідомлення рішення є законним, оскільки відповідно до ст.325 Цивільного кодексу України право приватної власності на майно належить фізичній особі, а не фізичній особі - ( суб'єкту господарювання, що в свою чергу не дає можливості вважати майно (основні фонди), яке перебуває у приватній власності фізичної особи, основними фондами суб'єкта господарювання. Таким чином, відповідно до п.198.4 ст.198 Податкового кодексу України якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника, то ФОП ОСОБА_4 не мав права на включення до податкового кредиту за липень 2012 року податку на додану вартість в сумі 59 317,00 грн., сплаченого при придбанні автомобіля.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, оцінивши зібрані по справі докази та дослідивши норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що Тернопільською ОДПІ проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_4 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2012 p., валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2012 p. За результатами перевірки актом №3644/17-227/НОМЕР_1 від 31.05.2013 року встановлено порушення ФОП ОСОБА_4 вимог п. 198.4. ст.198 Податкового кодексу України, що призвело до завищення податкового кредиту за липень 2012 року на суму 59 317,00 грн.

На підставі акта перевірки №3644/17-227/НОМЕР_1 від 31.05.2013 р. Тернопільською ОДПІ Тернопільської області ДПС винесено податкове повідомлення - рішення від 13.06.2013 р. форми «Р» №, яким ФОП ОСОБА_4 збільшено грошове зобов'язання по податку на додану вартість на загальну суму 88 975,50 грн., в тому числі 59317,00 грн. основного платежу та 29658,50 грн. штрафних (фінансових) санкцій. Як вбачається з матеріалів справи податкове повідомлення-рішення отримано позивачем 08.07.2013 року.

Відповідно до матеріалів справи в ході перевірки посадовими особами податкового органу було встановлено, що позивач в порушення п. 198.4 ст. 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту за липень 2012 року на підставі податкових накладних №56 від 25.07.2012 р. та №66 від 30.07.2012 року, виписаних ТзОВ «Торговий дім «Холдінг Експрес» включив 59 317.00 грн. податку на додану вартість сплаченого при придбанні автомобіля SUBARU Outback 2.5 CVT NA-JF1BR9195CG116801 (2012).

Судом встановлено, що висновки податкового органу базувались на тому, що відповідно до ст.325 Цивільного кодексу України право приватної власності на майно належить фізичній особі, а не фізичній особі - суб'єкту господарювання, що в свою чергу не дає можливості вважати майно (основні фонди), яке перебуває у приватній власності фізичної особи, основними фондами суб'єкта господарювання.

Таким чином, на думку податкового органу, оскільки відповідно до п.198.4 ст.198 Податкового кодексу України якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника, то ФОП ОСОБА_4 не мав права на включення до податкового кредиту за липень 2012 року податку на додану вартість в сумі 59 317,00 грн., сплаченого при придбанні автомобіля.

Суд не бере до уваги такі висновки податкового органу, оскільки вони зроблені з порушенням норм господарського, цивільного та податкового законодавства, без правового аналізу правовстановлюючих документів та не погоджується з ними виходячи з наступних мотивів:

Відповідно до статті 3 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначає, що під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а субєкти підприємництва - підприємцями. Сферу господарських відносин становлять господарсько-виробничі, організаційно-господарські та внутрішньо-господарські відносини.

Господарсько-виробничими є майнові та інші відносини, що виникають між суб'єктами дарювання при безпосередньому здійсненні господарської діяльності.

Як вбачається із ст.43 ГК України підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

Стаття 44 ГК України до принципів підприємницької діяльності відносить вільний вибір підприємцем видів підприємницької діяльності та самостійне формування підприємцем програмидіяльності, вибір постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону.

Держава, що передбачено у ст. 47 ГК України, гарантує усім підприємцям, незалежно від обраних ними організаційних форм підприємницької діяльності, рівні права та рівні можливості для залучення і використання матеріально-технічних, фінансових, трудових, інформаційних, природних та інших ресурсів.

Відповідно до ч.2 ст.50 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Стаття 55 ГК України визначає суб'єктів господарювання як учасників господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Цією ж нормою встановлено, що суб'єктами господарювання є, в тому числі, громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Аналогічно, згідно ст.128 ГК України громадянин визнається суб'єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи.

Як статтею 52 ЦК України, так і статтею 128 ГК України передбачено, що фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Основу правового режиму майна суб'єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління (ст. 133 ГК України).

Суб'єкт господарювання, який здійснює господарську діяльність на основі права власності, на свій розсуд, одноосібно або спільно з іншими суб'єктами володіє, користується і розпоряджається належним йому (їм) майном, у тому числі має право надати майно іншим суб'єктам для використання його на праві власності, праві господарського відання чи праві оперативного управління, або на основі інших форм правового режиму майна, передбачених цим Кодексом (ст. 134 ГК України).

Майном статтею 139 ГК України визнається сукупність речей та інших цінностей (включаючи нематеріальні активи), які мають вартісне визначення, виробляються чи використовуються у діяльності суб'єктів господарювання та відображаються в їх балансі або враховуються в інших передбачених законом формах обліку майна цих суб'єктів. Залежно від економічної форми, якої набуває майно у процесі здійснення господарської діяльності, майнові цінності належать до основних фондів, оборотних засобів, коштів, товарів. Основними фондами виробничого і невиробничого призначення відповідно до ч.З ст. 139 ГК України є будинки, споруди, машини та устаткування, обладнання, інструмент, виробничий інвентар і приладдя, господарський інвентар та інше майно тривалого використання, що віднесено законодавством до основних фондів.

Стаття 144 ГК України до правових підстав виникнення майнових прав та обов'язків суб'єкта господарювання серед іншого відносить як угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, що йому не суперечать, так і придбання майна з підстав, не заборонених законом.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 зареєстрований як фізична особа - підприємець виконавчим комітетом Тернопільської міської ради 17.02.2004 року, на податковому обліку як платник податків в Тернопільській ОДПІ перебуває з 12.03.2004 року, зареєстрований як платник податку на додану вартість про що йому видано свідоцтво від 11.02.2009 року №100197372, що не заперечується податковим органом та про що зроблено записи на сторінці 3 акту перевірки №3644/17-227/НОМЕР_1 31.05.2013 року.

Твердження відповідача з приводу того, що придбаний ним автомобіль не використовується в господарській діяльності спростовуються наступними обставинами справи:

Так, автомобіль SUBARU Outback 2.5 CVT NA-JF1BR9195CG116801 (2012) придбаний позивачем у ТОВ «Торговий дім «Холдінг Експрес» на підставі договору купівлі-продажу автомобіля №6146 від 25 і 2012 року. Відповідно до умов цього договору ОСОБА_4 виступав стороною по договору (Покупець) саме в статусі фізичної особи - підприємця. Крім того, саме як суб'єкт підприємницької діяльності фізична особа-підприємець він зазначений і первинних бухгалтерських документах, а саме - акті прийому-передачі автомобіля від 31.07.2012 року, податкових накладних №56 від 25.07.2012 р. та №66 від 30.07.2012 р. Оплата за придбаний автомобіль здійснювалась згідно платіжних доручень від 25.07.2012 р. на суму 35 590,00 грн. та від 30.07.2012 р. на суму 320 310,00 грн. у безготівковій формі шляхом перерахування коштів із розрахункового рахунку ФОП ОСОБА_4 № 881, відкритого у Тернопільській обласній філії AT Ощадбанк м. Тернопіль.

Крім того, як встановлено в судовому засіданні, для належного функціонування автомобіля при його використанні в межах господарської діяльності, позивачем придбавались паливно-мастильні матеріали, прощо свідчать наступні документи: накладна № 06ОБСК-385- за період з 01.10.2012 по 31.120.2012 р. та податкова накладна 1306 від 31.10.2012 p., накладна №06ОБСК-385- за період з 01.11.2012 по 30.11.2012 р. маткова накладна №287336 від 30.11.2012 p., видаткова накладна №06ОБСК-385- за період з 01.12.2012 по 31.12.2012 та податкова накладна №301201 від 31.12.2012 p., виписані ПП «ОККО-Бізнес» (а.с.37-41), придбавались послуги по заміні мастила, масляного фільтра та прокладочного серіалу, що підтверджується актом виконаних робіт №ХТ-00747 від 16.10.2012 року та податковою накладною №39 від 0.2012 року, виписані ТзОВ «Торговий дім «Холдінг Експрес» (а.с.42-43). Податок на додану вартість, сплачений при їх придбанні включався позивачем згідно наведених вище документів до податкового кредиту відповідних звітних періодів.

Не заслуговує також на увагу твердження відповідача з приводу того, що оскілки транспортний засіб зареєстрований на фізичну особу, то він не може використовуватися у господарській діяльності фізичної особи підприємця. Дане твердження спростовується наступним:

Так, свідоцтво №САО 096634 від 09.08.2012 року про реєстрацію транспортного засобу видано УДАІ УМВС в Тернопільській області на ім'я ОСОБА_4 без вказання спеціального статусу фізичної особи - підприємця, однак відповідно до пункту 6 «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 p. N 1388 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 p. N 1371) з наступними змінами та доповненнями транспортні засоби, що належать фізичним особам - підприємцям, реєструються за ними як за фізичними. Тобто чинним Порядком не передбачено реєстрації автомобілів за фізичними особами субєктами підприємницької діяльності.

Відповідно п. 185.1. ст. 185 Податкового кодексу України (далі -ПК України) об'єктом кування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Відповідно до п. 188.1 ст.188. ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу

Пункт 198.1. ст. 198 ПК України надає право на віднесення сум податку до податкового у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що ФОП ОСОБА_4 здійснив придбання основного засобу (автомобіля) в пазусі суб'єкта підприємництва для здійснення своєї господарської діяльності, та відповідно наведених вище норм, мав право на включення сум податку на додану вартість, сплаченого придбанні автомобіля, до податкового кредиту на підставі належно оформлених податкових накладних №56 від 25.07.2012 р. та №66 від 30.07.2012 p., виписаних платником ПДВ ТОВ «Торговий дім Холдінг Експрес».

Відповідно до ст.104 КАС України до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Згідно ст.69 КАС доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. При цьому належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам справи та вимогам чинного законодавства, спростовані належним чином відповідачем, а отже підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 50, 71, 86, 94, 158, 160-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Тернопільської області державної податкової служби від 13 червня 2013 року форми "Р" №, яким фізичній особі підприємцю ОСОБА_4 збільшено грошове зобов'язання по податку на додану вартість на загальну суму 88 975, 50 грн., в тому числі 59 317 грн. основного платежу та 29 658, 50 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Повернути з державного бюджету України на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_4 889, 76 грн. сплаченого судового збору.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 5 серпня 2013 року.

Суддя Осташ А. В.

копія вірна

Суддя Осташ А. В.