Справа № 461/3277/15а,2а/461/239/15
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2015-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2015 р. Справа № 876/6713/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Яворського І. О., Кухтея Р. В.;

за участю секретаря судового засідання - Мартинишина Р. С.;

позивача - ОСОБА_1;

представника позивача - ОСОБА_2;

представника відповідача - Войчук Н. І.;

представника третьої особи - Балюєва С. В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги Управління архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради та Львівської міської ради на постанову Галицького районного суду м. Львова від 21 травня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Управління архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Львівська міська рада про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, внесення змін до трудової книжки, -

ВСТАНОВИВ:

19 березня 2015 року Галицьким районним судом м. Львова зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до Управління архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Львівська міська рада про зобов'язання Львівської міської ради внести до трудової книжки записи про виконання позивачем обов'язків начальника відділу художньо-архітектурного оформлення міста Управління архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради з 28 листопада 2012 року до 06 березня 2014 року та про те, що позивач є лауреатом обласної премії Львівської області в галузі культури, літератури, мистецтва, журналістики та архітектури у номінації Архітектура імені Івана Левинського за 2013 року, за архітектурний проект - мотельний комплекс в с. Малехів Жовківського району Львівської області; зобов'язання відповідача поновити позивача на роботі у зв'язку із незаконним звільненням та виплатити позивачу середній заробіток за увесь час вимушеного прогулу.

В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України за яким позивача звільнили, підставою для звільнення є систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Також вказано, що до трудової книжки позивача протиправно не внесено запис про виконання ним обов'язків начальника відділу, що є порушенням Наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників». Також порушенням інструкції є невнесення до трудової книжки запису про те, що ОСОБА_1 є лауреатом обласної премії Львівської області в галузі культури, літератури, мистецтва, журналістики та архітектури у номінації Архітектура імені Івана Левинського за 2013 рік.

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 21 травня 2015 року позов задоволено частково. Визнано поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду ОСОБА_1. Визнано незаконним та скасовано наказ в.о. начальника Управління архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради Павліва А. № 014-к від 24 лютого 2014 року про оголошення догани спеціалістові І категорії, архітектору відділу художньо-архітектурного оформлення міста ОСОБА_1 за порушення правил трудової дисципліни. Визнано незаконним та скасовано наказ в.о. начальника Управління архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради Павліва А. № 037-к від 24 квітня 2014 року в частині оголошення догани спеціалістові І категорії, архітектору відділу художньо-архітектурного оформлення міста ОСОБА_1 за повторне порушення правил трудової дисципліни. Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаду спеціаліста І категорії, архітектору відділу художньо-архітектурного оформлення міста Управління архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради. Постановлено стягнути з Управління архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради на користь ОСОБА_1 13470,72 грн. середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, з яких підлягає утриманню прибутковий податок й інші обов'язкові платежі. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Допущено негайне виконання постанови в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді спеціаліста І категорії, архітектора відділу художньо-архітектурного оформлення міста Управління архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради. Допущено негайне виконання постанови в частині присудження ОСОБА_1 середнього заробітку за один місяць в розмірі 2367,96 грн., з яких підлягає утриманню прибутковий податок й інші обов'язкові платежі.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідачем та третьою особою - Управлінням архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради та Львівською міською радою, подано апеляційні скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду, в яких висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційних скарг вказано, що при прийнятті оскаржуваної постанови, судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права. Зазначено, що на час вирішення питання про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за безпідставну відсутність на робочому місці 29 жовтня з 16:00 годин по 17:00 годин, у нього було два не зняті дисциплінарні стягнення у вигляді догани, які він не оскаржував.

Позивач та його представник, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги заперечили та просять таку залишити без задоволення.

Представник відповідача та представник третьої особи, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги підтримали та просять таку задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, представника позивача, пояснення представника відповідача та представника третьої особи, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції керувався вимогами ч. 2 ст.11 КАС України, вийшов за межі позовних вимог та здійснив перевірку наказів від 24 лютого 2014 року та 24 квітня 2014 року про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 148 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Встановлено, що ОСОБА_1 24 лютого 2014 року був притягнутий до дисциплінарної відповідальності за порушення правил трудової дисципліни, а саме за відсутність на робочому місці 21 лютого 2014 року від 12:00 до 13:00 годин без попередження безпосереднього керівника, заступника начальника управління та без запису у журналі відлучень.

З пояснень позивача (а.с.18) вбачається, що ОСОБА_1 був відсутнім на робочому місці 21 лютого 2014 року з 12:15 годин по 12:45 годин, оскільки виконував доручення заступника міського голови з гуманітарних питань О. Березюка від 12 лютого 2014 року № 4-86 (том 1, а. с. 17), розписаного згідно резолюції заступника начальника управління О. Лужецького та представляв на засіданні кафедри дизайну архітектурного середовища інституту архітектури НУ «Львівська політехніка» пропозиції актуальних тем і завдань для опрацювання студентами про розробці курсових та дипломних робіт.

Листом професора Інституту архітектури Національного університету «Львівська політехніка» Проскурякова В. І. висловлена подяка позивачу за обговорення відповідних завдань 21 лютого 2014 року в цьому університеті.

Та обставина, що позивач 21 лютого 2014 року брав участь у обговоренні нових курсових завдань для студентів зі спеціальністю «Дизайн архітектурного середовища» підтверджується листом цього ж професора від 11 березня 2015 року.

Відтак, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що відсутність позивача на робочому місці 21 квітня 2014 року з 12:00 годин по 13:00 годин була викликана поважними причинами.

Перевіряючи законність наказу від 24 квітня 2015 року суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

Встановлено, що наказом від 24 квітня 2014 року позивач притягнутий до дисциплінарної відповідальності за повторне порушення правил трудової дисципліни, а саме за безпідставну відсутність на робочому місці 23 квітня 2014 року від 17:40 годин по 18:00 годин (без запису в журналі відлучень), оскільки участь у засіданні правління Львівської обласної організації спілки архітекторів України не належить до посадових обов'язків ОСОБА_1, а запрошення про участь у засіданні правління Львівська обласна організація спілки архітекторів України не надсилала.

В своїх поясненнях відносно цього порушення позивач зазначив, що був відсутній на роботі з дозволу безпосереднього керівника в. о. начальника відділу ОСОБА_10. На цьому поясненні є підпис ОСОБА_10 про те, що вона підтверджує викладенні в поясненні обставини.

За таких обставин наказ від 24 квітня 2014 року є незаконним, тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про необхідність його скасування.

Щодо наказу від 12 листопада 14 року № 130-к про звільнення з роботи ОСОБА_1 суд апеляційної інстанції виходить із наступного.

В вищезазначеному наказі (а.с.32) підставою для звільнення позивача з займаної посади відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 40 КЗпП України зазначене систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку. При цьому зазначено, що підставами для звільнення позивача є пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_11 від 11 листопада 2014 року, доповідна записка ОСОБА_3 від 12 листопада 2014 року, накази від 24 лютого 2014 року № 014-к, від 24 квітня 2014 року № 037-к.

Тобто ОСОБА_1 було звільнено з роботи цим наказом за порушення, останнє з яких викладене в наказі від 24 квітня 2014 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Відтак, приймаючи до уваги те, що попередні накази про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є незаконними, відсутня систематичність в порушеннях з боку позивача, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що звільнення позивача є незаконним і ОСОБА_1 підлягає поновленню на роботі.

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідачем не зазначено, у чому полягала систематичність невиконання обовязків ОСОБА_1, яких саме обовязків та чи спричинила відсутність позивача на робочому місці невиконання покладених на нього завдань, доручень тощо.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання Львівської міської ради внести до трудової книжки записи про виконання позивачем обов'язків начальника відділу художньо-архітектурного оформлення міста Управління архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради з 28 листопада 2012 року до 06 березня 2014 року та про те, що позивач є лауреатом обласної премії Львівської області в галузі культури, літератури, мистецтва, журналістики та архітектури у номінації Архітектура імені Івана Левинського за 2013 року, за архітектурний проект - мотельний комплекс в с. Малехів Жовківського району Львівської області суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до п. 2.2. Інструкції «По порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29 червня 1993 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110 зазначено, що в трудову книжку вносяться відомості про працівника: прізвище, ім'я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв'язку з цим винагороди.

В цій Інструкції не зазначено про обов'язок вносити відомості про тимчасове виконання працівником обов'язків начальника відділу, а вимоги п. 2.2. Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників» про нагородження і заохочення стосується або державних нагород, або заохочень з боку роботодавця, проте визнання позивача лауреатом обласної премії Львівської області в галузі культури, літератури, мистецтва, журналістики та архітектури у номінації Архітектура імені Івана Левинського за 2013 рік, за архітектурний проект - мотельний комплекс в с.Малехів Жовківського району Львівської області не є підставою для внесення відповідного запису в трудову книжку.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

При цьому в розумінні ст. 235 КЗпП України вимушеним прогулом є час з дня незаконного звільнення працівника до дня ухвалення судом рішення про поновлення працівника на попередній роботі.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Відповідно з вимогами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 на користь позивача з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період з 12 листопада 2014 року по день винесення рішення судом 21 травня 2015 року.

22 відпрацьованих днів в жовтні 2014 року + 23 відпрацьованих днів в жовтні 2014 року = 45 відпрацьованих днів за два останні місяці роботи; 2367,96 грн. заробітної плати позивача за фактично відпрацьовані дні у вересні 2014 року + 2367,96 грн. заробітної плати позивача за фактично відпрацьовані дні у жовтні 2014 року = 4735,92 грн. заробітної плати за два останні місяці роботи.

4735,92 грн. заробітної плати за два останні місяці роботи: 45 відпрацьованих днів за два останні місяці роботи = 105,24 грн. середньоденної зарплати позивача перед звільненням; 105,24 грн. (середньоденна зарплата позивача перед звільненням) х 128 робочих днів вимушеного прогулу = 13470,72 грн. і саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у вигляді середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу за період з дня звільнення позивача по день винесення рішення судом.

Твердження апелянтів про те, що розрахунок днів вимушеного прогулу у постанові суду першої інстанції виконано не вірно, суд апеляційної інстанції не бере до уваги, оскільки ними вказано, що розрахунок днів компенсації мав би обчислюватися з 13 листопада 2014 року, разом з тим зазначено, що компенсація має бути виплачена за 129 днів календарних днів у сумі 13575,96 грн., тобто більшій, ніж у оскаржуваній постанові суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно ч. 2 ст. 47 КЗпП України у разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Відповідно до п.4.1 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників» від 30.07.1993 року, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

Частиною 1 ст. 100 КАС України визначає, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позивач здійснював всі необхідні заходи для своєчасного звернення до суду з позовом, оскільки звертався до суду з цивільним позовом до Львівської міської ради про поновлення на роботі, також звертався до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Львівської міської ради про зобов'язання вчинити дії, поновлення на роботі і виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тому покликання апелянта на пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду є безпідставними.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до п. 2 ч.1, п. 3 ч.1 ст.256 КАС України виконання постанови в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді спеціаліста І категорії, архітектору відділу художньо-архітектурного оформлення міста Управління архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради та виконання постанови в частині присудження позивачу середнього заробітку за один місяць в розмірі 2367,96 грн., з яких підлягає утриманню прибутковий податок й інші обов'язкові платежі правомірно допущено судом першої інстанції до негайного виконання.

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв'язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції визнає, що судом першої інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 158-160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Управління архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради та Львівської міської ради - залишити без задоволення, а постанову Галицького районного суду м. Львова від 21 травня 2015 року в справі № 461/3277/15-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у випадку коли, відповідно до частин 3 та 7 ст. 160 КАС України, складення ухвали в повному обсязі відкладено - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: Р. В . Кухтей

І. О. Яворський

Ухвалу складено в повному обсязі 27 жовтня 2015 року.