Справа № 812/4303/13-а
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2015-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2015 року м. Київ К/800/43068/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Карася О.В.

Олендера І.Я.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів

на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 04 червня 2013 року

та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 24 липня 2013 року

у справі № 812/4303/13-а

за позовом Публічного акціонерного товариства «Луганськтепловоз»

до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 04 червня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 24 липня 2013 року, адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Луганськтепловоз» (далі - ПАТ «Луганськтепловоз»; позивач) до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів (далі - СДПІ з ОВП у м. Луганську МГУ Міндоходів; відповідач) задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 26 квітня 2013 року. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ПАТ «Луганськтепловоз» витрати із сплати судового збору в розмірі 2 328,41 грн.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями у справі, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, з підстав порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Луганського окружного адміністративного суду від 04 червня 2013 року, ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 24 липня 2013 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В запереченні на касаційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а постановлені у справі судові рішення - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПАТ «Луганськтепловоз» з питань достовірності та законності нарахування заявленого бюджетного відшкодування в податкових деклараціях з податку на додану вартість за грудень 2012 року та за січень 2013 року, за результатами якої складено акт № 81/14-0/05763797 від 10 квітня 2013 року.

На підставі зазначеного акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 26 квітня 2013 року, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 562 665,00 грн.

Перевіркою встановлено порушення товариством пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 200.1, 200.3 статті 200, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України) у зв'язку з безпідставним віднесенням до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість у розмірі 557 357,07 грн. на підставі податкової накладної № 95 від 15 листопада 2012 року, виписаної на його адресу Державним підприємством заводом «Електроважмаш», яка не зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних, а також суми податку на додану вартість у розмірі 5 308,55 грн. на підставі податкової накладної № 301 від 03 грудня 2012 року, виписаної на його адресу Товариством з обмеженою відповідальністю «Анкомтех Сервис», з огляду на нікчемність правочину, яка мотивована відсутністю транспортної документації.

Задовольняючи адміністративний позов повністю, суди попередніх інстанцій виходили з наступних мотивів, з якими погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно пунктом 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.

Пунктом 201.10 статті 201 ПК України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку-продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відсутність факту реєстрації платником податку-продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

Виявлення розбіжностей даних податкової накладної та Єдиного реєстру податкових накладних є підставою для проведення органами державної податкової служби документальної позапланової виїзної перевірки продавця та у відповідних випадках покупця товарів/послуг.

У разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Надходження такої заяви із скаргою є підставою для проведення документальної позапланової виїзної перевірки зазначеного продавця для з'ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов'язань з податку за такою операцією.

Системний аналіз вказаних законодавчих норм дає підстави для висновку про те, що платник податку може включити до складу податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі податкової накладної протягом 365 днів з дати її складання за умови реєстрації такого документа в Єдиному реєстрі податкових накладних. У разі ж порушення постачальником порядку реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі покупець товарів/послуг має право додати до податкової декларації заяву із скаргою на такого постачальника в тому звітному періоді, в якому суму податку на додану вартість на підставі відповідної податкової накладної включено до складу податкового кредиту, а не виключно в періоді виписки такої податкової накладної, як помилково вважає податковий орган.

А відтак, встановивши подання позивачем відповідної скарги на контрагента (ДП завод «Електроважмаш») до податкової декларації з податку на додану вартість за грудень 2012 року, до якої включено спірну суму податку на додану вартість у розмірі 557 357,07 грн., з копіями первинних документів, що підтверджують законність формування податкового кредиту, судові інстанції дійшли правильного висновку про відсутність у податкового органу правових підстав для зменшення товариству розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість за вказаним епізодом.

Надаючи оцінку правомірності віднесення позивачем до податкового кредиту суми податку на додану вартість на підставі податкової накладної № 301 від 03 грудня 2012 року, виписаної на його адресу ТОВ «Анкомтех Сервис», суди цілком об'єктивно виходили з того, що підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операції з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідної операції первинними документами, які містять достовірні відомості про її обсяг та зміст.

Як з'ясовано судами попередніх інстанцій у розглядуваній ситуації, позивачем на підтвердження фактичного виконання господарської операції з придбання запасних частин у ТОВ «Анкомтех Сервис» долучено до матеріалів справи належним чином оформлені рахунок, прибутковий ордер, накладну, платіжне доручення, подорожній лист.

Контролюючим органом, крім того, не спростовано, що понесені товариством витрати безпосередньо пов'язані з його господарською діяльністю, а спірна операція здійснена за наявності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект.

Доводи відповідача про безтоварний характер проведеної поставки з підстави ненадання ПАТ «Луганськтепловоз» товарно-транспортної накладної колегія суддів відхиляє, позаяк за наявності документів, які підтверджують фактичне отримання платником податку товару та його використання у власній господарській діяльності, як у даній ситуації, ненадання товарно-транспортної накладної не може бути достатньою підставою для висновку про відсутність підтвердження реальності здійснення господарської операції з придбання товарно-матеріальних цінностей з огляду на те, що відповідною документацією має бути підтверджено здійснення послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару.

За наведених обставин, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає постанову Луганського окружного адміністративного суду від 04 червня 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 24 липня 2013 року такими, що прийняті з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав, які могли б призвести до їх зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів відхилити, а постанову Луганського окружного адміністративного суду від 04 червня 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 24 липня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановленими главою 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Карась О.В.

Олендер І.Я.