Справа № 804/10495/15
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2015-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

копія
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
представника позивача представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-монтажне управління №30" до Криворізької північної об'єднаної державної податкової інспекції Головного Управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Криворізької північної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, у якому з урахування заяви про уточнення позовних вимог від 06.10.2015 року, просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Криворізької північної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області форми «р» від 21.07.2015 року № НОМЕР_1.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно дійшов висновку про нереальність господарських операцій позивача з ТОВ «Бест Ліміт» за період: липень 2014 року, оскільки факт виконання договорів підтверджується податковими накладними, актами здачі-приймання робіт (надання послуг). Позивач зазначає, що порушення ТОВ «Бест Ліміт» податкової дисципліни та не знаходження останнього за юридичною адресою не є підставою для відмови у праві на податковий кредит. Окрім того, позивач зазначає, що взаємовідносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом. Також позивач наголошує на тому, що факт реальності наданих ТОВ «Бест Ліміт» консалтингових послуг підтверджується письмовим завданням, яке дано ТОВ «Бест Ліміт», а також звітом про фінансові результати за 1 півріччя 2014 року та за 1 півріччя 2015 року, з яких вбачається наявність позитивного економічного ефекту. Також позивач наголосив на тому, що чинним законодавством України не передбачено фіксацію господарської діяльності звітом про виконання послуг.
Ухвалою суду від 18.08.2015 року відкрито провадження у справі.
Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначаючи про нереальність правочину укладеного позивачем з ТОВ «Бест Ліміт» предметом якого була надання позивачу консалтингових послуг, з наступних причин:
- правочини укладені ТОВ «Бест Ліміт» визнані недійсними податковим органом;
- ТОВ «Бест Ліміт» порушує податкову дисципліну та не знаходиться на податковою адресою;
- ТОВ «Бест Ліміт» не має трудових ресурсів, основних засобів, машин та механізмів для здійснення господарської діяльності.
- акти здачі-приймання робіт (надання послуг) не розкривають зміст наданих позивачу консалтингових послуг; також позивачем не надано до перевірки документів, які б підтверджували факт реальності наданих консалтингових послуг (завдання позивача, документи, які складалися ТОВ «Бест Ліміт» під час надання консалтингових послуг (звіти, бухгалтерські документи тощо).
Також відповідач у судовому засіданні наголосив на тому, що грошове зобовязання, яке визначено у оскаржуваному податковому повідомленні рішенні, стосується лише однієї господарської операції позивача з ТОВ «Бест Ліміт», а саме: надання консалтингових послуг згідно Договору про надання послуг № 17 від 17.07.2014 року.
Дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.
З 10.06.2015 року по 16.06.2015 року відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань взаємовідносин з ТОВ «Бест Ліміт» за липень 2014 року, ТОВ «Іванків-Буд» за грудень 2014 року та ТОВ «БТС Інвест» за грудень 2014 року
За наслідками вищевказаної перевірки складно ОСОБА_2 від 23.06.2015 року № 28/04-83/22-05/37663782.
У вищевказаному акті відповідачем зроблено висновок про відсутність факту здійснення господарських операцій позивача в результаті чого завищено податковий кредит з ПДВ на суму 1 556 282,54 грн. та завищено податкові зобовязання з ПДВ на 1 509 846,17 грн.
На підставі вищевказаного акту перевірки відповідачем прийнято та направлено позивачу податкове повідомлення рішення форми «р» від 21.07.2015 року № НОМЕР_1, яким збільшено суму грошового зобовязання з ПДВ за основним платежем 46 436,37 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 23 218,19 грн.
Судом на підставі письмових пояснень відповідача встановлено, що грошове зобовязання, яке визначено у оскаржуваному податковому повідомленні рішенні, стосується лише однією господарської операції позивача з ТОВ «Бест Ліміт», а саме: надання консалтингових послуг згідно Договору про надання послуг № 17 від 17.07.2014 року.
Суд погоджується з висновками відповідача зробленим у ОСОБА_2 від 23.06.2015 року № 28/04-83/22-05/37663782 щодо не спрямованості правочину, який укладено позивачем з ТОВ «Бест Ліміт», а саме: надання консалтингових послуг згідно Договору про надання послуг № 17 від 17.07.2014 року, на настання правових наслідків, у звязку з наступним.
У відповідності до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 20.07.2010 року № 1112/11/13-10 «Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби» процесуальна діяльність суду із встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість повинна включати такі етапи:
1. встановлення факту здійснення господарської операції. При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення, приміщень для зберігання товарів тощо; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.
2. встановлення спеціальної правосубєктності учасників господарської операції. Особа, яка видає податкову накладну , повинна бути зареєстрована як платник податку на додану вартість на момент вчинення відповідної господарської операції.
3. встановлення звязку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку.
4. встановлення дотримання платником податку спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість
5. встановлення факту надмірної сплати податку на додану вартість у ціні товарів (послуг), що придбані платником податку.
Аналогічна позиція викладена також у листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11.
Також у вищевказаному листі Вищого адміністративного суду України зазначено, що не є обовязковою передумовою для визначення контролюючим органом грошових зобовязань визнання недійсними (у тому числі і нікчемними) право чинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому взаємовідносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.
Оцінуватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.
Таким чином, судом відхиляються доводи відповідача про те, що правочин укладений позивачем з ТОВ «Бест Ліміт»є нікчемним через те, що за ланцюгом між попередніми контрагентами ТОВ «Бест Ліміт» правочини визнані податковим органом нікчемними, оскільки відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.
Крім того, відповідач не надав суду беззаперечних доказів того, що не виконання контрагентами ТОВ «Бест Ліміт» своїх договірних зобовязань, мало наслідком безтоварність операцій між позивачем та ТОВ «Бест Ліміт».
Суд також зазначає, що не є підставою для відмови у праві на податковий кредит порушення податкової дисципліни, вчинені ТОВ «Бест Ліміт» (аналогічну позицію займає Верховний Суд України у постанові від 13.01.2009 року, номер судового рішення в ЄДРСР 3060678) та не знаходження ТОВ «Бест Ліміт» за юридичною адресою.
Отже, судом підлягає дослідженню факт реальності господарської операції між позивачем та ТОВ «Бест Ліміт».
Судом встановлено, що між позивачем та ТОВ «Бест Ліміт» укладено договір про надання послуг № 17 від 17.07.2014 року, у відповідності до умов якого ТОВ «Бест Ліміт» зобовязувались надати за завданням позивача консалтингові послуги, а позивач зобовязувався їх оплатити.
У пунктах 1.1 та 2.1 договору сторони встановили, що консалтингові послуги надаються за письмовим завданням позивача.
У пункті 3.2 договору сторони передбачили, що здавання та приймання послуг оформлюється актом приймання передачі наданих послуг, який підписується сторонами.
У матеріалах справи містяться акти здачі приймання робіт (наданих послуг) від 31.07.2014 року № 974, № 975, № 976, № 977, № 978 та № 979.
Судом під час розгляду справи встановлено, що вказані документи відповідають вимогам частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Судом встановлено, що ТОВ «Бест Ліміт» виписало позивачу податкові накладні, копії яких знаходяться у матеріалах справи, та які оформлені у відповідності до норм Податкового кодексу України.
Станом на день здійснення господарських операцій з позивачем ТОВ «Бест Ліміт» було платником ПДВ та вправі було виписувати податкові накладні.
Судом на підставі інформації з ЄДРПОУ встановлено, ТОВ «Бест Ліміт» зареєстровано як юридична особа.
Тобто на момент здійснення з позивачем господарських ТОВ «Бест Ліміт» було юридичною особою.
У матеріалах справи міститься додаток № 1 до договору про надання послуг № 17 від 17.07.2014 року, у якому вказано завдання, яке надано ТОВ «Бест Ліміт», а саме: дослідження та аналіз ринку будівництва та металопрокату, розробка стратегії, фінансовий менеджмент, підготовку та експертизу інвестиційних проектів, управління маркетингом, управління виробництвом, інформаційні технології.
У актах здачі приймання робіт (наданих послуг) від 31.07.2014 року № 974, № 975, № 976, № 977, № 978 та № 979 інформація про надані послуги викладена надто загально без розшифровки змісту та обсягу отриманих позивачем послуг.
Також позивачем не надано суду результат отриманих від ТОВ «Бест Ліміт» консалтингових послуг (звіти, бухгалтерські та/або юридичні документи тощо).
За вказаних обставин суд не може дійти до однозначного висновку про те, що між позивачем та ТОВ «Бест Ліміт» відбувався рух активів за договором про надання консалтингових послуг, тобто між позивачем та ТОВ «Бест Ліміт» не відбулася господарська операція за договором про надання консалтингових послуг.
Судом відхиляються посилання позивача на звіти про фінансові результати за 1 півріччя 2014 року та за 1 півріччя 2015 року, як доказ діяльності ТОВ «Бест Ліміт», оскільки з наданих звітів не можливо чітко встановити за рахунок чого у позивача відбулося зростання прибутку.
Як вже зазначалось вище, позивачем надано акти здачі приймання виконаних робіт, що містять лише перелік назв послуг, що нібито виконані на користь позивача, при цьому вказані акти не містять жодної інформації щодо обсягу наданих послуг/виконаних робіт, їх суті та змісту, не містять зазначеної кількості осіб, задіяних при виконанні робіт, кількості годин, затрачених на їх виконання. Крім того, вказані акти не містять посилань на реквізити виготовленої інформації, крім назви кожного виду інформаційно довідкового, бухгалтерського, консалтингового та іншого обслуговування позивача. Тобто, з вказаних актів здачі приймання виконаних робіт фактично неможливо провести звязок з діяльністю та потребами позивача у відповідний період. Не надано позивачем ані контролюючому органу під час перевірки, ані суду під час судового розгляду жодного документу або іншого доказу, який би втілював результати або зміст отриманих послуг (звіти, консультації, пропозиції, складені документи тощо).
При цьому, умовами права платника податків на податковий кредит та на зменшення оподатковуваного доходу на суму понесених витрат є, зокрема, фактичне придбання товарів (послуг) з наміром одержати економічний ефект від їх використання у господарській діяльності та підтвердження цих витрат необхідними документами, оформленими з дотриманням вимог чинного законодавства.
Слід також зазначити, що наявність первинних документів є обов'язковою, але не достатньою умовою для формування податкового кредиту та валових витрат, оскільки факт виконання зобов'язання за правочином зумовлює складання й інших документів, а тому, формальне складення лише первинного документа не є беззаперечним доказом реальності конкретної господарської операції. Податковий кредит з ПДВ може бути сформований платником податків лише за реально проведеною господарською операцією, тобто за господарською операцією, яка спричинила зміни у структурі та стані активів і зобов'язань суб'єкта господарювання, за умови, що проведення господарської операції підтверджується також і іншими документами, складання яких передбачено законодавством та є загальноприйнятим за звичаями ділового обороту.
Суд також зазначає, що податковим законодавством не встановлено конкретного переліку первинних документів, складанням яких мають опосередковуватись ті чи інші господарські операції. Однак критерієм зменшення бази оподаткування податку на додану вартість є можливість на підставі наявних документів зробити беззаперечний висновок про те, що витрати фактично понесені на придбання товарів/послуг в подальшому будуть спрямовані на отримання доходу.
За таких обставин, на підтвердження витрат, понесених у звязку з оплатою наданих послуг (які були предметом спірних договорів) позивач повинен був надати, зокрема, документи, що свідчать про фактичне виконання ТОВ «Бест Ліміт» конкретних видів робіт в розрізі їх обсягу та специфіки, що повинні оформлюватися у вигляді звіту та/або висновку, а також надати докази на підтвердження повязаності між собою первинних документів та подальшої їх реалізації у межах здійснення господарської діяльності.
Враховуючи те, що наданими первинними документами не розкрито змісту господарської операції, не підтверджено доцільності та можливості використання придбаних послуг в господарській діяльності, суд доходить висновку щодо відсутності у позивача підстав для віднесення до податкового кредиту сум ПДВ на підставі отриманих від ТОВ Бест Ліміт податкових накладних, оскільки вони не відображають фактичного змісту господарських операцій а, відтак, не можуть вважатися належними первинними документами.
За вказаних висновок відповідача про безтоварність операції між позивачем та ТОВ «Бест Ліміт» за договором про надання консалтингових послуг є правомірним.
Також судом встановлено, що відповідачем у оскаржуваному податковому повідомленні рішенні визначив суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 50% від суми грошового зобовязання, оскільки позивач протягом 1095 календарних днів до моменту винесення оскаржуваного податкового повідомлення рішення, допустив аналогічне правопорушення, що підтверджується податковим повідомленням рішенням від 21.04.2015 року № НОМЕР_2, копія якого міститься у матеріалах справи та яке не оскаржено позивачем.
Судом встановлено, що оскаржуваним податковим повідомленням рішення збільшено позивачу суму грошового зобовязання з ПДВ, а податковим повідомленням рішенням від 21.04.2015 року № НОМЕР_2 збільшено грошове зобовязання з податку на прибуток приватних підприємств.
Згідно п.123.1 ст. 123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, -
тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.
При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування -
тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.
Згідно листа Вищого адміністративного суду України від 24.11.2011 № 2198/11/13-11 повторність визначення контролюючим органом протягом 1095 днів суми податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування слід застосовувати в розрізі кожного окремого з податкових порушень, передбачених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України. Тобто повторним є визначення контролюючим органом податкових зобов'язань внаслідок вчинення одного й того самого порушення: або неподання податкової декларації, або заниження податкових зобов'язань з окремого виду податку, або завищення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість тощо.
У разі повторного визначення податкових зобов'язань за вчинення різних податкових порушень (наприклад, спочатку внаслідок виявлення заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість, а згодом протягом 1095 днів через виявлення завищення суми бюджетного відшкодування) підвищений розмір відповідальності застосовуватися не повинен.
За вказаних обставин відповідач протиправно застосував штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 50%.
За вчинене позивачем порушення податкового законодавства підлягає застосуванню штрафна (фінансова) санкція у розмірі 25% згідно п.123.1 ст. 123 ПК України.
Розмір штрафної (фінансової) санкції з урахуванням нарахуваного відповідачем грошового зобовязання з ПДВ становить: 11 609,10 грн. (46 436,37 грн. х 25%).
У звязку з викладеним оскаржуване податкове повідомлення-рішення є частково протиправним та підлягає скасуванню в частині розміру штрафних (фінансових) санкцій у сумі 11 607,09 грн.; в іншій частині податкове повідомлення рішення є правомірним.
Відповідно до пункту 3 розділу «Прикінцеві положення» Закону України від 28.12.2014 року № 71-VІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законів України (щодо податкової реформи)» у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою субєкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України. Зазначене обмеження не поширюється: з 1 січня 2015 року на перевірки субєктів господарювання, що ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари, на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість; з 1 липня 2015 року на перевірки платників єдиного податку другої і третьої (фізичні особи - підприємці) груп, крім тих, які здійснюють діяльність на ринках, продаж товарів у дрібнороздрібній торговельній мережі через засоби пересувної мережі, за винятком платників єдиного податку, визначених пунктом 27 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, з питань дотримання порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій.
Судом на підставі податкової декларації позивача з податку на приубток приватних підприємств за 2014 рік встановлено, що дохід позивача становив понад 20 мільйонів гривень, а тому «мораторій на перевірки» на позивача не розповсюджується.
Згідно ч.3 ст. 94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Судом встановлено, що позивач під час подання позовної заяви до суду сплатив лише 10% від суми судового збору згідно ч.3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції станом на 17.08.2015 року.
Таким чином, з позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1339,80 грн.
Керуючись статтями 11, 50, 70, 71, 72, 86, 159-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати частково протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Криворізької північної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області форми «р» від 21.07.2015 року № НОМЕР_1 в частині штрафних (фінансових) санкції у розмірі 11 607,09 грн.
В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 06 листопада 2015 року

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили станом на 06.11.2015 року Суддя З оригіналом згідно Помічник судді ОСОБА_1 ОСОБА_1 ОСОБА_5