Справа № 810/4891/15
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2015-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2015 року 810/4891/15

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Балаклицького А.І., розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Тріумф Пак"
доКиївської міської митниці ДФС
провизнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів та визнання правомірним застосування митної вартості,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Тріумф Пак" звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Київської міської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів від 15.09.2015 №100250002/2015/000076/1, від 16.09.2015 №100250002/2015/000077/1, від 17.09.2015 №100250002/2015/000078/2, від 17.09.2015 №100250002/2015/000079/2, від 17.09.2015 №100250002/2015/000080/2, від 23.09.2015 №100250002/2015/000088/2, від 23.09.2015 №100250002/2015/000089/1, від 23.09.2015 №100250002/2015/000090/1, від 25.09.2015 №100250002/2015/000095/2, від 28.09.2015 №100250002/2015/000096/2 та від 29.09.2015 №100250002/2015/000097/2, а також визнання правомірним застосування митної вартості, заявленої ТОВ "Тріумф Пак".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при митному оформленні товарів, що ввозились на територію України, ТОВ "Тріумф Пак" самостійно визначив їх митну вартість за основним методом - ціною договору (контракту), заявило відповідні показники в митних деклараціях, до яких, у тому числі додатково, додало документи, що її підтверджують, та в яких зазначено всі кількісні та якісні показники товарів, що ввозилися. Однак, на думку позивача, митний орган безпідставно не погодився із заявленою декларантом митною вартістю товарів, визначеною за ціною договору (контракту), не врахував подані позивачем додаткові документи та незаконно прийняв оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів із застосуванням резервного методу. Позивач наголошує на тому, що відповідач при витребуванні додаткових документів щодо підтвердження митної вартості ввезеного товару не зазначив обставин, які ці документи повинні підтвердити. Також зазначив, що митним органом у спірних рішеннях не обґрунтовано причин, через які не визнано заявлену митну вартість ввезеного товару, та не наведено обґрунтованого математичного розрахунку ціни товару за одиницю, визначеного митним органом.

Відповідач позов не визнав, надав суду письмові заперечення, в яких просив суд у задоволенні позову відмовити з тих підстав, що при митному оформленні вартість товарів, заявлена позивачем, викликала обґрунтований сумнів. Так, було встановлено, що подані до митного оформлення документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за такі товари, а саме: в довідках про транспортні витрати відсутня інформація, що підтверджує числові значення складових митної вартості товарів, не вказано вартість окремих складових транспортних витрат таких як завантаження, розвантаження, також не вказано CMR, що не дозволило митному органу ідентифікувати оцінювані товари. Також відповідач зазначив, що позивачем надано довідки про транспортні витрати від інших підприємств-перевізників, ніж тих, що зазначені у міжнародних товарно-транспортних накладних. Крім того, відповідач наголошував на тому, що стороною контракту виступає Sabic Sales Europe B.V., разом з тим інвойс завірений іншим підприємством. Також, декларантом до митної декларації внесено в якості відправника підприємство NIJHOF-WASSINK Sp.z.o.o. (Польща), який не зазначений в жодному документі графи 44 митної декларації. Окрім цього відповідач звернув увагу на відсутність відміток митних органів та печатки відправника на митних деклараціях країни відправлення, а також на те, що наданий позивачем при митному оформленні імпортованого товару експертний висновок Державного підприємства "Укрпромзовнішекспертиза" неможливо вважати доказом, на підставі якого можна визначити митну вартість за ціною договору. На підставі викладеного, митним органом запропоновано позивачу надати низку додаткових документів, але надані останнім документи не могли бути підставою для визнання митної вартості товарів за ціною договору. Крім того, згідно із наявною в ЄАІС Держмитслужби України інформацією, митна вартість поставленого позивачем товару значно відрізнялась від наявної в базі інформації. Таким чином, дії митниці щодо визначення митної вартості імпортованого позивачем товару за шостим (резервним) методом є законними та такими, що відповідають нормам чинного законодавства України.

У судове засідання, призначене на 21.10.2015, зявився представник позивача та подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження.

Відповідач, належно повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, явку свого представника до судового засідання не забезпечив.

Натомість, представник відповідача звернувся до суду з письмовим клопотанням, в якому просив відкласти розгляд справи на іншу дату у звязку з наданням йому часу для надання обґрунтованих заперечень та додаткових доказів по справі.

Однак, суд не знаходить підстав для визнання причини неприбуття представника відповідача у судове засідання поважними, оскільки поважними визнаються обставини, які є обєктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і повязані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі дій.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що представник відповідача завчасно був повідомлений про розгляд справи, що підтверджується розпискою від 15.10.2015, а тому суд вважає, що у відповідача було достатньо часу для підготовки та надання до суду доказів по справі, однак останній таким правом не скористався.

Згідно ч. 4 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Відтак, неможливість прибуття у судове засідання представника відповідача у звязку з наданням йому часу для надання обґрунтованих заперечень та доказів по справі не є підставою для відкладення розгляду справи.

Відповідно до приписів частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Судом встановлено, що для розгляду і вирішення даної справи відсутня потреба у заслуховуванні свідків чи експертів, також немає інших перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, зазначених у статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, суд вважає за можливим розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Тріумф Пак" є юридичною особою, що зареєстрована 06.10.2006.

Основним видом діяльності позивача є виробництво плит, листів, труб і профілів із пластмас.

22.06.2015 між ТОВ "Тріумф Пак" (Покупець) та Компанією SABIC SALES EUROPE B.V. Нідерланди (Продавець) укладено Рамковий договір поставки №SABIK-PM/6415, предметом якого є поставка продавцем покупцю товарів - "Політилен, Поліпропілен, Поліестер та ін.. пластики", визначених у додаткових угодах відносно кожної партії поставки.

31.07.2015 сторонами Договору було укладено Додаткову угоду №1 до Рамкового Договору поставки №SABIK-PM/6415 про зміну реквізитів банку Покупця.

Сторони згідно Додаткової угоди №2 від 01.09.2015 до зазначеного Рамкового договору поставки №SABIK-PM/6415 домовилися про поставку позивачу партії товару (LLDPE 318В) у кількості 242 тони за ціною 1205 Євро/т на загальну суму 291610 Євро на умовах 100% передплати, базисом поставки FCA Кутно, Польща.

Позивачем платіжними дорученнями від 09.09.2015 №3 на суму 132550 Євро та від 16.09.2015 №4 на суму 159060 Євро здійснено оплату товару на користь продавця в повному обсязі.

На виконання умов Рамкового договору поставки від 22.06.2015 №SABIK-PM/6415, з метою здійснення митного оформлення ввезених на територію України товарів, позивач подав митному органу електронні митні декларації від 14.09.2015 №100250002/2015/058891, від 16.09.2015 №100250002/2015/058959, від 17.09.2015 №100250002/2015/058988, від 17.09.2015 №100250002/2015/058989, від 17.09.2015 №100250002/2015/058990, від 23.09.2015 №100250002/2015/059185, від 23.09.2015 №100250002/2015/059186, від 23.09.2015 №100250002/2015/059187, від 25.09.2015 №100250002/2015/059256, від 28.09.2015 №100250002/2015/059299, від 29.09.2015 №100250002/2015/059374, якими до митного оформлення заявлений товар: Полімери етилену у первинних формах: LLDPE SABIC 318В, лінійний, у гранулах, питомою густиною 0,916-0,920 г/куб. см, при температурі 23 градуси по Цельсію. Хімічна модифікація відсутня, молекула практично на 100% складається з етилену, вміст понад 95% масових % поліетилену. Країна виробництва - SA, торговельна марка - SABIC, виробник - SABIC Petrochemical B.V. (код товару НОМЕР_1).

Відповідно до вказаних декларацій митна вартість товару склала 1,217 - 1,218 Євро/кг.

На підтвердження задекларованої митної вартості товарів ТОВ "Тріумф Пак" надало документи, перелік яких вказано у графі 44 вказаних МД, зокрема, міжнародні автомобільні накладні; платіжні документи, що підтверджують вартість товару; рахунок-фактури про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги; документи, що підтверджують вартість перевезення товару; висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією; рахунки-фактури (інвойси); рахунки-проформи; доповнення до зовнішньоекономічного контракту; зовнішньоекономічний договір; договір про перевезення; інформацію про позитивні результати здійснення санітарно-епідеміологічного, фітосанітарного та радіологічного контролю товару; сертифікати про походження товару загальної форми; листи виробника та відправника; копії митних декларацій країни відправлення.

Судом встановлено, що митна вартість товару позивачем визначена виходячи з ціни контракту, тобто за основним методом, який встановлено ст. 58 Митного кодексу України.

Київською міською митницею ДФС проаналізовано інформацію, що містилась у товаросупровідних документах, наданих до митного оформлення за митними деклараціями та повідомлено позивача, що відповідно до ст. 53 Митного кодексу України декларанту необхідно подати додаткові документи, що підтверджують митну вартість товару, а саме: інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовленими спеціалізованими експертними організаціями та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Дані пропозиції направлені декларанту в електронному вигляді.

За результати розгляду пропозицій митного органу декларант відповідними листами повідомив митний орган, що документи для розрахунку митної вартості товарів вказані в графі 44 митних декларацій, біржові котирування надати не можуть у звязку з відсутністю відкритого доступу до джерел інформації, та додатково надано експертний висновок ДП "Укрпромзовнішекспертиза" по ціні товару на біржі поліетиленів.

За результатами опрацювання зазначених митних декларацій митним органом прийнято картки відмови у прийнятті митних декларації та рішення про коригування митної вартості товарів від 15.09.2015 №100250002/2015/000076/1, від 16.09.2015 №100250002/2015/000077/1, від 17.09.2015 №100250002/2015/000078/2, від 17.09.2015 №100250002/2015/000079/2, від 17.09.2015 №100250002/2015/000080/2, від 23.09.2015 №100250002/2015/000088/2, від 23.09.2015 №100250002/2015/000089/1, від 23.09.2015 №100250002/2015/000090/1, від 25.09.2015 №100250002/2015/000095/2, від 28.09.2015 №100250002/2015/000096/2 та від 29.09.2015 №100250002/2015/000097/2, якими скориговано митну вартість товару, а саме: заявлена митна вартість товару становила 1,217 - 1,218 Євро/кг, після коригування - 1,36 Євро/кг.

Зі змісту оскаржуваних рішень (графа 33 рішень) слідує, що митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), оскільки документи, що подані декларантом для підтвердження заявленої митної вартості відповідно до ч. 2-4 ст. 53 МКУ містять розбіжності та не містять усіх даних, що підтверджують відомостей щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відповідно до п. 6.3 Контракту в комерційних рахунках повинна бути інформація щодо наявності Додаткової угоди на яку відсутнє посилання в інвойсі. Стороною контракту виступає Sabic Sales Europe B.V., разом з тим інвойс завірений іншим підприємством. Також, декларантом до митної декларації внесено в якості відправника підприємство NIJHOF-WASSINK Sp.z.o.o. (Польща), який не зазначений в жодному документі графи 44 митної декларації. Отже, відомості використані декларантом не підтверджені документально. До витрат на транспортування декларантом додано суму на транспортування вантажу з Кутно до кордону України, що зазначена у довідці на транспорті витрати. Разом з тим, у CMR не зазначено дані щодо підприємства-перевізника, отже відсутні відомості щодо укладання договору перевезення. В довідці про транспортні витрати не зазначено CMR та декларантом не надано заявку на транспортування, що є невідємною частиною транспортного договору. Зокрема, умови оплати в інвойсі інші ніж ті, що зазначені в доповненні В до контракту. Щодо наданого експертного висновку ДП "Укрпромзовнішекспертиза", то вказаний висновок не може бути підґрунтям у вирішенні питання визначення митної вартості, оскільки експертом вартісний аналіз проводився на підставі документів, наданих ТОВ "Тріумф Пак", а не на конюнктуру ринку в цілому. Експертом не здійснено аналіз цін на ідентичні та подібні (аналогічні) товари, не вказано яких саме підприємств постачальників та виробників відповідної продукції використана цінова інформація. Експерт зазначає, що діапазон цін може становити від 965-1450 Евро/т, хоча зазначений товар є біржовим. Враховуючи, що заявлений товар є товаром, що реалізується у порядку біржової торгівлі, було перевірено ціну за якою продається сировина на біржах відповідно до Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Держмитслужби України від 11.09.2015 №689, та було зясовано, що заявлена вартість товарів нижче ніж вартість сировини. Враховуючи зазначене, відповідно до ч. 6 ст. 54 МКУ орган доходів і зборів відмовляє у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. Декларанту запропоновано надати додаткові документи відповідно до ст. 53 МКУ, однак декларантом не надано всіх додаткових документів, зокрема заявки на транспортування, що є невідємною частиною транспортного договору, та прайс-лист фірми виробника.

Методи 2-а, 2-б не застосовані у звязку з відсутністю цінової інформації на ідентичні та подібні товари. Методи 2-в, 2-г не застосовані через відсутність основи для віднімання (додавання) вартості та відсутності прохання декларанта щодо їх застосування. Резервний метод застосований з урахуванням інформації, наявної в митному органі, яка призвела до виникнення сумніві у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом, а саме №400050000/2015/9486 від 31.08.2015, №110100000/2015/214583 від 02.07.2015.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що згідно оскаржуваних рішень митна вартість товарів визначалась відповідачем за резервним методом та ґрунтується на раніше визнаних митним органом вартостях.

З метою випуску товарів у вільний обіг під гарантійні зобов'язання позивачем подані нові митні декларації, у яких вказано митну вартість товару на рівні, визначеному митним органом.

Проте, не погоджуючись з прийнятим рішенням митного органу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів, регулюються положеннями Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-VI, який набув чинності з 01.06.2012 (далі - Митний кодекс України), а також положеннями Податкового кодексу України та інших законів України з питань оподаткування.

Відповідно до статті 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до статті 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема: код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (стаття 257 Митного Кодексу України).

Статтями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Частинами четвертою та пятою статті 58 Митного кодексу України також передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

Згідно зі статтею 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом. При цьому, декларант зобов'язаний: заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (стаття 52 Митного Кодексу України).

Статтею 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, серед іншого, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

В силу частини пятої статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу частин першої та другої статті 53 Митного кодексу України вбачається, що Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Приведена норма кореспондується з положеннями статті 318 Митного кодексу України, згідно з якими митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 №3018-VI "Про внесення змін до Закону України "Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур", якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Крім того, це узгоджується з проголошеними у статті 8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі; заохочення доброчесності.

Частиною третьою статті 53 Митного кодексу України передбачено, що в разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Статтею 58 Митного кодексу України, серед іншого, передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

Згідно з частинами четвертою та пятою статті 54 Митного кодексу України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а також у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до частини шостої статті 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Аналіз положень частини третьої статті 53, частин першої, другої та пятої статті 54, статті 58 Митного кодексу України надає підстави для висновку про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобовязаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного Кодексу України.

Митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, що повязують з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість, та витребувати від декларанта додаткові документи лише якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

З метою усунення розбіжностей в документах, усунення сумнівів щодо підробки документів або зясування відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, які виявились відсутніми, закон надає право митному органу витребувати від декларанта інші додаткові документи, що перелічені в частині другій статті 53 Митного кодексу України.

Водночас, право митного органу на витребування додаткових документів закон повязує з вичерпним переліком підстав, які стосуються недоліків у наданих для митного оформлення товарів основних документах для підтвердження митної вартості товарів, перелік яких наведено у частині другій статті 53 Митного кодексу України.

Такими імперативними умовами є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів та/або існування обґрунтованих підстав вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

При цьому суд звертає увагу на те, що право витребовувати додаткові документи не означає безапеляційного неврахування наданих під час проведення консультацій документів та в процедурі підтвердження заявленої митної вартості товарів, що декларуються.

З аналізу приведених норм також вбачається наявність у митного органу обов'язку зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості перевірки розрахунку митної вартості на підставі наданих декларантом документів, обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Крім того, для витребування доказів на спростування наявності впливу взаємозв'язку покупця та продавця на митну вартість задекларованого товару митниця зобов'язана обґрунтувати обставини, які свідчать про ймовірність існування такого взаємозв'язку.

При цьому, згідно із частиною четвертою статті 15 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року для цілей цієї Угоди особи вважаються пов'язаними між собою, тільки якщо: вони є службовцями або директорами підприємств один в одного; вони юридично визнані партнерами по бізнесу; вони є роботодавцем і працівником; будь-яка особа безпосередньо чи опосередковано володіє, контролює або утримує 5 чи більше відсотків випущених акцій, що дають право голосу, або акцій обох з них; один з них безпосередньо або опосередковано контролює іншого; обидва безпосередньо або опосередковано контролюються третьою особою; разом вони безпосередньо або опосередковано контролюють третю особу; вони є членами однієї й тієї самої сім'ї. Особи, які пов'язані одна з одною в бізнесі таким чином, що одна з них є одноосібним агентом, одноосібним дистриб'ютором чи одноосібним концесіонером іншого, як би це не називалося, уважаються пов'язаними для цілей цієї Угоди, якщо вони підпадають під вказані критерії.

Як вбачається з наявних матеріалів, витребовуючи у позивача додаткові документи, відповідач послався на ту обставину, що наявна у митного органу інформація щодо митної вартості імпортованого товару, призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості. Передумовою для цього стало те, що під час митного контролю спрацювала АСАУР (автоматизована система аналізу та управління ризиками).

Разом з цим, митний орган під час розгляду справи не повідомив суду жодних обставин та не надав доказів на підтвердження того, що позивач в декларації митної вартості зазначив не всі документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів, вніс до декларації недостовірні або неточні відомості, або що надані митному органу документи містили розбіжності.

У даній справі судом також не встановлено існування обмежень для визначення митної вартості задекларованих товарів за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України.

За наведених обставин суд дійшов висновку про відсутність у Митного органу підстав витребовувати додаткові документи, перелік яких наведений у частині третій статті 53 Митного кодексу України.

Зі змісту оскаржуваних рішень вбачається, що відповідачем не вказано, яка конкретно інформація є наявною у митного органу, що призвела до виникнення обґрунтованого сумнівів у правильності визначення позивачем митної вартості товару.

Спірні рішення також не містять обґрунтованого математичного розрахунку ціни товару за одиницю (із зазначенням конкретних складових цього розрахунку), визначеної Митним органом у рішеннях, що доводило б обґрунтованість рівня скоригованої ним митної вартості товару, та не розкривають конкретних фактів, які вплинули на таке коригування, що вказує на їх невідповідність вимогам частини 2 статті 55 Митного кодексу України.

Крім того, в порушення приведених вище норм спірні рішення не містять обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано. Натомість, у всіх випадках митниця по суті лише загально зазначає, що митна вартість товару не може бути визначена за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, через неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів та невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості товару умовам наведеним у главі 9 Митного кодексу України.

Такі дії митного органу є прямим порушенням частини сьомої статті 54 Митного кодексу України, відповідно до якої у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Стосовно посилання митного органу в оскаржуваних рішеннях на те, що документи, що подані декларантом для підтвердження заявленої митної вартості відповідно до ч. 2-4 ст.53 МКУ, містять розбіжності та не містять усіх даних, що підтверджують відомостей щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, то слід зазначити, що позивачем надано усі документи, передбачені Митним кодексом України, які містять усі відомості щодо складових митної вартості.

При цьому, відповідач в оскаржуваних рішеннях не наводить підстав, які унеможливлюють обчислення числового значення митної вартості.

З приводу посилання митного органу, що відповідно до п. 6.3 контракту в комерційних рахунках повинна бути інформація щодо наявності Додаткової угоди на яку відсутнє посилання в інвойсі, суд зазначає наступне.

Форма інвойсу визначається постачальником-нерезидентом. До цієї форми позивач не має компетенції вносити будь-які зміни, тому наявність або відсутність посилання на Додаткову угоду жодним чином не впливає на обчислення митної вартості товару (числового значення). Відповідно до роз'яснень Міністерства фінансів України, форма рахунку-фактури (інвойсу) не відноситься до типових форм, які затверджуються Державним комітетом статистики України, та застосування її нормативно-правовими актами не передбачено.

З приводу тверджень відповідача, що стороною контракту виступає Sabic Sales Europe B.V., а інвойс завірений іншим підприємством, то слід зазначити, що дане твердження відповідача не відповідає дійсності, оскільки відповідачу був наданий лист Постачальника від 14.05.2014, в якому зазначено, що продавцем на експорт є головний офіс Постачальника у Саудівській Аравії, а на території Європи інтереси постачальника представляє Sabic Sales Europe B.V.

З приводу внесення декларантом до митної декларації в якості відправника підприємство NIJHOF-WASSINK Sp.z.o.o. (Польща), який не зазначений в жодному документі графи 44 митної декларації, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, підприємство NIJHOF-WASSINK Sp.z.o.o. (Польща) є вантажовідправником та партнером Постачальника у Польщі, зі складів якого відповідно до Контракту і відвантажувався товар, що також підтверджується листом Постачальника від 14.05.2014.

З приводу посилань митного органу, що в довідці про транспортні витрати не зазначено СMR та декларантом не надано Заявку на транспортування, що є невідємною частиною транспортного договору, слід зазначити наступне.

Як встановлено судом, рахунки-фактури на оплату послуг експедитору були надані митному органу, як і довідки по транспортних витратах, що підтверджується картками відмови в прийнятті митної декларації. Зокрема, в довідках наявні відомості, які дозволяють ідентифікувати перевезення, зокрема номер автомобіля.

При цьому, суд звертає увагу на те, що заявки на транспортування не є документами, які містять числові складові митної вартості, тому їх наявність чи відсутність не впливає на її формування. Крім цього, надання заявок не вимагалось відповідачем, що підтверджується змістом оскаржуваних рішень відповідача.

З приводу посилань митного органу, що умови оплати в інвойсі інші ніж ті що зазначені в доповненні В до контракту, то суд вважає їх безпідставними, оскільки за умовами доповнення В оплата здійснюється у розмірі 100% передплати на протязі 15 днів, після підписання доповнення В, а у інвойсі також вказано "cash in advance" - "передплата".

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивачем під час митного оформлення митному органу надано експертний висновок ДП "Укрпромзовнішекспертиза" від 04.09.2015 №2517, відповідно до якого рівень ціни на лінійний поліетилен високого тиску у розмірі 1205,00 Євро/т відповідає поточній конюнктурі ринку.

Частиною другою статті 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що митний орган не навів жодного обґрунтованого пояснення та не надав жодного доказу, які б свідчили про наявні розбіжності, що не дають можливість підтвердити числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідачем не доведено неможливості застосування основного методу визначення митної вартості - за ціною договору щодо товарів, які імпортуються.

Як встановлено судом, митна вартість товарів була підтверджена позивачем всіма необхідними документами, зазначеними у частини другій статті 53 Митного кодексу України.

Отже, декларантом для підтвердження митного оформлення товару було подано усі документи, які підтверджують вартість товару та усі складові митної вартості.

У спірних рішеннях відсутні зазначення будь-яких розбіжностей у поданих до митного оформлення додаткових документах для підтвердження заявленої митної вартості.

Таким чином, у відповідача під час прийняття рішень про коригування митної вартості товарів не було підстав для незастосування основного методу визначення митної вартості товарів за цінами договорів.

В оскаржуваних рішеннях про коригування митної вартості товарів не визначено які саме показники (складові) митної вартості не підтверджено документально та викликали сумнів у митного органу, та стали причиною неможливості застосування першого методу.

Відповідно до пункту 1 Загального вступного коментарю до Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року (набула чинності для України 16.05.2008) первинною основою для митної вартості за цією Угодою є "контрактна вартість", як це визначено в Статті 1 даної Угоди. Статті від 2 до 7 передбачають методи визначення митної вартості у випадках, коли вона не може бути визначена згідно з положеннями Статті 1.

З наведеного вбачається, що митний орган не обґрунтував у своїх рішеннях та під час судового розгляду, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, не навів обставини, які мали були бути підтвердженні додатково запитаними митним органом документами.

Згідно з частиною третьою статті 54 Митного кодексу України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до частини сьомої статті 54 Митного кодексу України у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Відповідно до статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним методом (тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)) та другорядними: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); за резервним. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Отже, відповідачем при невизнанні митної вартості, заявленої позивачем, та визначенні митної вартості за іншим, відмінним від першого, методом, необґрунтовано із посиланням на надані декларантом документи, причини неможливості застосування першого методу визначення митної вартості, тому митна вартість повинна бути визнана автоматично.

Згідно з частиною 4 статті 57 Митного кодексу України застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Відповідно до вимог графи 33 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598, зареєстрованого в Мін'юсті 01.06.2012 за № 883/21195, у графі також вказується про проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методів визначення митної вартості товарів відповідно до вимог статей 59 - 61 Кодексу. Результати проведеної консультації, а також причини, через які не можуть бути застосовані методи визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів (наприклад, відсутня інформація щодо вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів), фіксуються у графі.

Як вбачається з оскаржуваних рішень, у графі 33 зазначено, що процедура консультацій проведена та вказані причини, через які не можуть бути застосовані методи визначення митної вартості товарів, окрім резервного.

Проте, відображення даного факту у рішенні не є достатнім та беззаперечним доказом проведення консультації у разі заперечення цього факту декларантом, оскільки консультація проводиться до прийняття рішення.

Так, митне оформлення товарів здійснювалось шляхом електронного декларування. При цьому, ніякої іншої інформації, крім вимоги про надання додаткових документів та прийнятого рішення про коригування митної вартості до позивача не надходило, що свідчить про відсутність зі сторони митного органу будь-якої спрямованості на діалог з декларантом з метою визначення основи митної вартості.

При цьому, у графі 33 оскаржуваних рішень не зафіксовані результати проведеної консультації, а лише вказані причини через які не можуть бути застосовані попередні методи визначення митної вартості товарів.

Верховний Суд України неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів. Так, Верховний Суд України зазначає, що у разі незгоди митного органу із митною вартістю імпортованого товару він відповідно до вимог статті 266 Митного кодексу України зобов'язаний провести процедуру консультацій, у ході яких мав би дійти висновків щодо застосування того чи іншого методу визначення митної вартості товарів. (постанови Верховного Суду України від 14.05.2013 у справі № 21-130а13, від 21.01.2011 у справі № 21- 56а10, від 07.02.2011 у справі № 21-76а10, від 14.11.2011 у справі № 21-213а11, від 06.02.2012 у справі № 21-418а11, від 03.07.2012 у справі № 21-197а12).

Суд також зауважує, що митний орган при здійсненні митного контролю, у тому числі й з питань контролю правильності визначення митної вартості, має діяти у спосіб, визначений Митним кодексом України, а відомості, які містяться у ЄАІС Держмитслужби України, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень. Та обставина, що у ЄАІС Держмитслужби України є інформація про те, що товар, який задекларовано однією особою, іншими особами задекларований та розмитнювався за іншою вартістю, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення митним органом контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за резервним методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо). Автоматизована система аналізу та управління ризиками з обєктивних причин не може містити усієї інформації, що стосується субєктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 цього Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем як субєктом владних повноважень не доведено обґрунтованості виникнення сумнівів щодо достовірності наданих декларантом до митного оформлення відомостей та правомірності своїх дій щодо відмови у визначенні митної вартості товару за ціною договору та застосування інших методів, крім шостого (резервного), а також прийняття оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товарів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що митний орган неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, визначив митну вартість за резервним методом та прийняв оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів, тому ці рішення підлягають скасуванню.

Разом з тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання правомірним застосування митної вартості товарів, заявленої ТОВ "Тріумф Пак", оскільки належним способом захисту порушеного права позивача є саме скасування відповідних рішень про коригування митної вартості.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Згідно ч. 1 ст. 97 Кодексу адміністративного судочинства України суд за клопотанням однієї зі сторін визначає грошовий розмір судових витрат, які повинні бути їй компенсовані.

Оскільки сторони не звертались до суду з клопотанням про відшкодування судових витрат, вони стягненню на їх користь не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 69, 70, 71, 97, 128, 158-163, 167, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Тріумф Пак" - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Київської міської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 15.09.2015 №100250002/2015/000076/1, від 16.09.2015 №100250002/2015/000077/1, від 17.09.2015 №100250002/2015/000078/2, від 17.09.2015 №100250002/2015/000079/2, від 17.09.2015 №100250002/2015/000080/2, від 23.09.2015 №100250002/2015/000088/2, від 23.09.2015 №100250002/2015/000089/1, від 23.09.2015 №100250002/2015/000090/1, від 25.09.2015 №100250002/2015/000095/2, від 28.09.2015 №100250002/2015/000096/2 та від 29.09.2015 №100250002/2015/000097/2.

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини постанови або прийняття постанови у письмовому провадженні - протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Балаклицький А. І.