Справа № 808/6995/15
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2015-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

28 жовтня 2015 року (10 год. 30 хв.) Справа № 808/6995/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді - Киселя Р.В.,

за участю секретаря судового засідання Мащенко Д.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Рома, ЛТД» до Державної податкової інспекції в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

10.09.2015 до Запорізького окружного адміністративного суду засобами поштового звязку надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Рома, ЛТД» (далі - позивач) до Державної податкової інспекції в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області (далі відповідач), в якому позивач просить: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 06.07.2015 № на загальну суму 213626,50 грн. (основного платежу з податку на додану вартість 142417,00 грн., штрафу 71208,50 грн.) та від 06.07.2015 № на загальну суму 192262,50 грн. (основного платежу з податку на прибуток 128175,00 грн., штрафу 64087,50 грн.).

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідачем була проведена документальна позапланова виїзна перевірка позивача з питань своєчасності, достовірності, повноти та сплати податку на прибуток підприємства та податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарських відносин з ПП «НІКОН-ТОРГ» за період з 01.01.2014 по 31.12.2014, за результатами якої складено акт від 18.06.2015 №61/08-29-22-2208/23855495 (далі ОСОБА_3 перевірки). На підставі ОСОБА_3 перевірки відповідачем були прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 06.07.2015 № та №. ОСОБА_3 перевірки позивач вважає необґрунтованими, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення на думку позивача є безпідставними та підлягають скасуванню.

Ухвалою від 11.09.2015, через невідповідність вимогам ст. 106 КАС України, позову був залишений без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків позову до 01.10.2015.

У визначений судом строк позивач усунув недоліки позову.

Ухвалою від 02.10.2015 провадження у справі було відкрите, судове засідання призначене на 12.10.2015.

У судове засідання 12.10.2015 представники осіб, які беруть участь у справі, не прибули.

Ухвалою від 12.10.2015 за клопотанням представника відповідача провадження у справі було зупинене до 22.10.2015.

Ухвалою від 22.10.2015 провадження у справі було поновлено, судове засідання призначене на 22.10.2015.

У судовому засіданні оголошувалась перерва до 28.10.2015.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві, зокрема зазначивши, що висновок відповідача щодо фактичного не здійснених господарських операцій між позивачем та ПП «НІКОН-ТОРГ» є таким, що не грунтується на нормах законодавства. Зазначив, що на виконання умов укладеного з ПП «НІКОН-ТОРГ» договору була здійснена поставка та оплата за товар, що підтверджується наданими видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, командировочними посвідченнями, податковими накладними, платіжними дорученнями. Товар придбаний позивачем в подальшому було реалізовано іншим підприємствам, тобто використано у власній господарській діяльності. Зазначив, що в акті не наведено підстав для визнання правочинів нікчемними, але зазначено, що правові взаємовідносини позивача та ПП «НІКОН-ТОРГ» укладені без мети реального настання правових наслідків, для легалізації товарно-матеріальних цінностей, які потрапили на територію України контрабандним шляхом та з метою заниження об'єкту оподаткування, несплати податків. Отже, твердження, що правочини укладені між позивачем та ПП «НІКОН-ТОРГ» не є постачанням товарів, фактично є визнанням цих правочинів недійсними, за кваліфікаційними ознаками передбаченими ст. 234 ЦК України, проте такий висновок протирічить закону, так як з цих підстав правочин (договір) може бути визнаний недійсним виключно за рішенням суду, а таке рішення суду відсутнє. Наголосив, що чинне законодавство не ставить право платника податків на формування витрат з метою визначення об'єкта оподаткування та податкового кредиту у залежність від правомірності дій третіх осіб в ланцюгу постачання товару ПП «НИКОН-ТОРГ». Крім того, виходячи з принципу індивідуалізації відповідальності позивач не може нести відповідальність за можливі порушення контрагентом правил ведення господарської діяльності. З наведених підстав, вважає складені податкові повідомлення-рішення неправомірними, а отже такими, що підлягають скасуванню. Просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача заперечив проти позовних вимог з підстав викладених у запереченнях проти позову, зокрема зазначивши, що в ході проведення перевірки не підтверджено поставку товару ПП «НИКОН-ТОРГ» в адресу позивача і зроблено висновок, що підприємством отримано податкові, видаткові накладні від ПП «НИКОН-ТОРГ» без мети реального настання правових наслідків, з метою заниження об'єкту оподаткування, несплати податку на додану вартість та податку на прибуток. Зазначив, що згідно зібрано податкової інформації по ПП «НИКОН-ТОРГ», встановлено відсутність об'єктів оподаткування по операціях з придбання товарів (послуг) у контрагентів-постачальників та по операціях з продажу цих товарів (послуг) підприємствам - покупцям за період вересень - жовтень 2014 року. В податковій інформації зазначено, що свідоцтво платника ПДВ ПП «НИКОН-ТОРГ» анульовано 23.04.2015. Підприємство не має складських, виробничих приміщень, транспортних засобів, трудових ресурсів. Зазначив, що згідно даних АРМ Митниця та податкових накладних, зареєстрованих в ЄРПН ПП «НИКОН-ТОРГ» за період діяльності не декларувало за період діяльності операцій з імпорту або взаємовідносин з постачальниками імпортерами даного виду товару. Зазначив, що ПП «НИКОН-ТОРГ» не придбавав у вітчизняних та іноземних постачальників комп'ютерні комплектуючі з відповідними кодами УКТ ЗЕД, на поставку яких виписало податкові накладні в адресу позивача. Тому, вважає оскаржувані податкові повідомлення - рішення правомірними, через що просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

У судовому засіданні 28.10.2015 було проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали і зясувавши обставини адміністративної справи, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності,

ВСТАНОВИВ:

На підставі наказу відповідача від 29.05.2015 №295 в період з 02.06.2015 по 15.06.2015 відповідачем була проведена документальна позапланова виїзна перевірка позивача з питань своєчасності, достовірності, повноти та сплати податку на прибуток підприємства та податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарських відносин з ПП «НІКОН-ТОРГ» за період з 01.01.2014 по 31.12.2014.

За результатами перевірки 18.06.2015 відповідачем був складений ОСОБА_3 перевірки, згідно висновків якого встановлено порушення позивачем вимог:

- п. 44.1 ст. 44 п. 138.2 п. 138.8 ст.138, пп. 139.1.9. п. 139.1 ст. 139 ПК України позивачем завищено суму витрат, що враховуються при визначенні об'єкта за 2014 рік у розмірі 712085,00 грн., що призвело до заниження податку на прибуток за 2014 рік у розмірі 128175,00 грн.

- пп. 14.1.36 п. 14.1.181 ст. 14 п. 198.3, ст. 198: п. 200.1. ст. 200, п. 201.10 ст. 201 ПК України, Наказу № 678 від 13.11.2013 «Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку па додану вартість» позивачем завищено податковий кредит за жовтень, листопад 2014 року на суму ПДВ 142417,00 грн. у т.ч. по періодам: за жовтень 2014 року 97633,00 грн., сформований від ПП «НІКОН-ТОРГ», за листопад 2014 року 44784,00 грн. сформований від ПП «НІКОН-ТОРГ», що призвело до: заниження позитивного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту з ПДВ (р.18 податкової Декларації з ПДВ) на суму 142417,00 грн., у т.ч. по періодам за: жовтень 2014 року на суму 97633,00 грн., листопад 2014 року на суму 44784,00 грн., заниження суми податку на додану вартість що підлягає сплаті в бюджет (р. 25) на суму 142417,00 грн., у т.ч. по періодам за: жовтень 2014 року на суму 97633,00 грн., листопад 2014 року на суму 44784,00 грн.

24.06.2015 позивачем на ОСОБА_3 перевірки було подано заперечення, проте згідно рішення відповідача від 01.07.2015 №6645/10/08-29-22-0206/920 заперечення позивача було залишено без задоволення.

На підставі ОСОБА_3 перевірки 06.07.2015 відповідачем були прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення: №, яким позивачу було збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на загальну суму 213626,50 грн. з яких 142417,00 грн. за основним платежем, 71208,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; №, яким позивачу було збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток на загальну суму 192262,50 грн. з яких 128175,00 грн. за основним платежем, 64087,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями. Зазначені податкові повідомлення-рішення були отримані позивачем 06.07.2015.

На зазначені податкові повідомлення-рішення 13.07.2015 позивачем була подана скарга до ГУ ДФС у Запорізькій області, проте рішенням про результати розгляду первинної скарги податкові повідомлення-рішення було залишено без змін, а скарга позивача без задоволення.

Не погодившись із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з приписів ч. 3 ст. 2 КАС України, відповідно до яких, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки підставою прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення стали висновки ОСОБА_3 перевірки, то для вирішення позовних вимог необхідним є дослідження обґрунтованості цих висновків.

Відповідач в ОСОБА_3 перевірки позивача посилається на недотримання, позивачем вимог

п. 44.1 ст. 44 п. 138.2 п. 138.8 ст.138, пп. 139.1.9. п. 139.1 ст. 139, пп. 14.1.36 п. 14.1.181 ст. 14 п. 198.3, ст. 198: п. 200.1 ст. 200, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Згідно п. 138.2, п. 138.8 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

Платник податку для визначення об'єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.

Собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме:

прямих матеріальних витрат;

прямих витрат на оплату праці;

амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;

загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку;

вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;

інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Відповідно до пп. 139.1.9. п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

У разі втрати, знищення або зіпсуття зазначених документів платник податку має право письмово заявити про це контролюючому органу та здійснити заходи, необхідні для поновлення таких документів. Письмова заява має бути надіслана до/або разом із поданням розрахунку податкових зобов'язань за звітний податковий період. Платник податків зобов'язаний відновити втрачені, знищені або зіпсовані документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження такої заяви до контролюючого органу.

Якщо платник податку поновить зазначені документи в наступних податкових періодах, підтверджені витрати включаються до витрат за податковий період, на який припадає таке поновлення;

За приписами п. 14.1.36, п. 14.1.181 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами;

податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем.

Покупцю товарів/послуг податкова накладна/розрахунок коригування можуть бути надані продавцем таких товарів/послуг в електронній формі з дотриманням вимог законодавства щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

З метою отримання продавцем зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування, що підлягає реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних покупцем, такий продавець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та розрахунок коригування в електронному вигляді. Такий розрахунок коригування вважається зареєстрованим в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими продавцем.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Якщо надіслані податкові накладні та/або розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених відповідно пунктом 201.1 статті 201 та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді із зазначенням причин.

Якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється не пізніше п'ятнадцяти календарних днів, наступних за датою їх складання.

Платник податку має право зареєструвати податкову накладну та/або розрахунок коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, в якій загальна сума податку не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу.

Якщо сума, визначена відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу, є меншою, ніж сума податку в податковій накладній та/або розрахунок коригування, які платник повинен зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних, то платник зобов'язаний перерахувати потрібну суму коштів із свого поточного рахунку на свій рахунок в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних встановлюється Кабінетом Міністрів України. Покупець має право звіряти дані отриманої податкової накладної на відповідність із даними Єдиного реєстру податкових накладних.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення обов'язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

Виявлення розбіжностей даних податкової декларації та даних Єдиного реєстру податкових накладних є підставою для проведення контролюючими органами документальної позапланової виїзної перевірки продавця та у відповідних випадках покупця товарів/послуг.

У разі порушення продавцем/покупцем товарів/послуг порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця/покупця. Таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або порушено порядок її заповнення та/або порядок реєстрації в Єдиному реєстрі. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Надходження такої заяви із скаргою є підставою для проведення документальної позапланової виїзної перевірки зазначеного продавця для з'ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов'язань з податку за такою операцією.

Судом встановлено, що позивачем задекларовано валові витрати за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 по взаємовідносинах з ПП «НІКОН-ТОРГ» у сумі 712085,00 грн. Позивачем задекларовано податку на прибуток за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 по взаємовідносинах з ПП «НІКОН-ТОРГ» у сумі 128175,00 грн. Також, позивачем задекларовано податкового кредиту з ПДВ за жовтень-листопад 2014 року по взаємовідносинах з ПП «НІКОН-ТОРГ» у сумі 142417,00 грн.

25.09.2014 між позивачем та ПП «НІКОН-ТОРГ» було укладено договір №125/1/2014, за яким останній зобовязався поставити позивачу товар, в асортименті, кількості та за цінами, вказаними у специфікаціях, а позивач прийняти товар та сплатити його вартість.

ПП «НІКОН-ТОРГ» на загальну суму поставки у розмірі 854502,00 грн., в тому числі ПДВ у розмірі 142417,00 грн. виписало податкові накладні від 01.10.2014 №14, від 09.10.2014 №803, від 16.10.2014 №1512, від 23.10.2014 №2208, від 31.10.2014 №3036, видаткові накладні від 01.10.2014 №ВН-0110/02, від 09.10.2014 №ВН-0910/09, від 16.10.2014 №1610/17, від 23.10.2014 №ВН-2310/06, від 31.10.2014 №3110/02 та рахунки на зазначену суму.

Позивач розрахувався за товар у безготівковій формі, шляхом переказу коштів на банківський рахунок ПП «НІКОН-ТОРГ», що підтверджується платіжним дорученням від 14.11.2014 №9154, наявним в матеріалах справи.

Суд зазначає, що в матеріалах справи в повному обсязі наявні податкові накладні, видаткові накладні, рахунки, які оформлені належним чином, підписані повноважними особами підприємств, завірені печатками підприємств та повністю підтверджують факт здійснення позивачем господарських операцій з ПП «НІКОН-ТОРГ».

Судом встановлено, що вищезазначені отримані податкові накладні було відображено позивачем в реєстрах виданих та отриманих податкових накладних за жовтень-листопад 2014 року, що підтверджується наданим позивачем ОСОБА_4 з Єдиного реєстру податкових накладних №373480 від 20.10.2015.

Слід зазначити, що відповідач не заперечує та підтверджує в своїх запереченнях факт реєстрації ПП «НІКОН-ТОРГ» виданих позивачу податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Факт поставки товару та перевезення вантажу підтверджується товарно-транспортними накладними від 01.10.2014, від 09.10.2014, 16.10.2014, від 23.10.2014, від 31.10.2014, наявними в матеріалах справи.

Суд зазначає, що в матеріалах справи в повному обсязі наявні товарно-транспортні накладні, які оформлені належним чином та містять всю необхідну інформацію щодо транспортування товару, а саме: найменування вантажовідправника, вантажоодержувача, замовника, пункт навантаження/розвантаження, найменування автомобілю, дані про водія, вартість вантажу, дані про супровідні документи, підпис та печатка перевізника.

Всі вищевказані документи наявні в матеріалах справи.

Суд зазначає, що з метою отримання придбаних у ПП «НІКОН-ТОРГ» товарів позивачем видавались довіреності від 30.09.2014, від 08.10.2014, від 15.10.2014, від 22.10.2014, від 30.10.2014, відповідно до яких ОСОБА_5 було уповноважено на отримання товарів від ПП «НІКОН-ТОРГ». Зазначене підтверджується наданими позивачем ОСОБА_6 реєстрації довіреностей за вересень-жовтень 2014 року.

Судом встановлено, що придбані у ПП «НІКОН-ТОРГ» товари позивач в подальшому реалізовував іншим підприємствам, а саме: ПРОКУРАТУРА ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ, ПАТ «ЕЛЕКТРОМЕТАЛУРГІЙНИЙ ЗАВОД «ДНІПРОСПЕЦСТАЛЬ» ІМ. А.М. КУЗЬМІНА», ВІДДІЛ ОСВІТИ РІВНЕНСЬКОЇ РДА, ДЕПАРТАМЕНТ ОСВІТИ І НАУКИ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОДА, ТОВ «ІНВЕСТОПТИМ», ПАТ «ІНСТИТУТ ЮЖНІІГІПРОГАЗ», ПІДПРИЄМСТВО З ІНОЗЕМНИМИ ІНВЕСТИЦІЯМИ У ФОРМІ ПАТ «ЗАПОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ», ПАТ «ВОЛИНЬ-ЦЕМЕНТ» ПАТ «ЮКРЕЙНІАН КЕМІКАЛ ПРОДАКТС», ДП «ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ РЕГІОНАЛЬНИЙ ДЕРЖАВНИЙ НАУКОВО-ТЕХНІЧНИЙ ЦЕНТ СТАНДТАРТИЗАЦІЇ, МЕТРОЛОГІЇ ОСОБА_7» та іншим.

На підтвердження реалізації придбаних у ПП «НІКОН-ТОРГ» товарів зазначеним контрагентам-покупцям позивачем було надано: накладні, податкові накладні, рахунки, платіжні доручення, довіреності на отримання товарів. Зазначеним підтверджується факт використання придбаних у ПП «НІКОН-ТОРГ» товарів позивачем у власній господарській діяльності.

В обґрунтування заперечень проти позову відповідач в ОСОБА_3 перевірки посилається на отриману від ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області податкову інформацію від 26.05.2015 №14485/7/15-53-22-03, згідно якої по ПП «НІКОН-ТОРГ» встановлено відсутність об'єктів оподаткування по операціях з придбання товарів (послуг) у контрагентів-постачальників та по операціях з продажу цих товарів (послуг) підприємствам - покупцям за період вересень - жовтень 2014 року. Крім того, підприємство не має складських, виробничих приміщень, транспортних засобів, трудових ресурсів.

В податковій інформації, серед іншого, зазначено, що свідоцтво платника ПДВ ПП «НІКОН-ТОРГ» анульовано 23.04.2015.

Відповідно до вимог податкового законодавства, особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник податку на додану вартість на момент вчинення відповідної господарської операції.

Судом встановлено, що ПП «НІКОН-ТОРГ» у перевіряємий період з 01.01.2014 по 31.12.2014 мав статус платника податку на додану вартість, а відтак мав право видавати позивачу податкові накладні на підтвердження факту отримання останнім товару, який надавався цим підприємством.

Крім того, відповідач обґрунтовує заперечення тим, що ПП «НІКОН-ТОРГ» не придбавав у вітчизняних та іноземних постачальників комп'ютерні комплектуючі з відповідними кодами УКТ ЗЕД, на поставку яких виписало податкові накладні в адресу позивача.

Суд вважає зазначені висновки необгрунтованими, оскільки відповідачем не було надано доказів на підтвердження зазначених тверджень.

Суд зазначає, що перерахування коштів легально діючими підприємствами на рахунок фіктивних підприємств, не робить ці кошти отриманими завідомо злочинним шляхом, оскільки вони вважаються отриманими під час легальної господарської та підприємницької діяльності, поки не доведено протилежне. На даний час не має будь-якого судового рішення, що надавало би оцінку взаємовідносин позивача з ПП «НІКОН-ТОРГ».

За приписами ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Головною підставою вважати правочин нікчемним є його недійсність, встановлена законом. Саме законом, а не Актами, які б факти в цьому акті не були відображені. Вказані ж в ОСОБА_3 висновки є суто суб'єктивною думкою державного податкового ревізора-інспектора, оскільки були зроблені без повного та всебічного дослідження наявної інформації.

Крім того, відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року було звернено увагу на наступне: «...вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду у разі наявності відповідної суперечки. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. В цьому випадку в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги у разі нікчемності правочину і наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не має права посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким аргументам позивача. Відповідно до статей 215 і 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним і про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину можуть бути заявлені як однією із сторін правочину, так і іншою зацікавленою особою, права і законні інтереси якої порушені здійсненням правочину».

Таким чином, навіть за наявності ознак нікчемності правочину податкові органи мають право лише звертатися до судів з позовами про стягнення в доход держави коштів, отриманих по правочинах, здійснених з метою, що свідомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їх нікчемність.

У зв'язку з цим слід зазначити, що одним з основних завдань органів державної податкової служби є здійснення контролю дотримання податкового законодавства і надання роз'яснень законодавства з питань оподаткування платникам податків. Жодним законом не передбачено право органу державної податкової служби самостійно, в позасудовому порядку, визнавати нікчемними правочини і дані, вказані платником податків в податкових деклараціях.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Зазначена норма недійсність господарського зобов'язання пов'язує з наступним: невідповідністю його змісту вимогам закону; наявністю мети, що за відомо суперечить інтересам держави і суспільства; укладенням учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним із них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності).

За вимогами цивільного законодавства існує презумпція правомірності правочину (ст. 204 ЦК України).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

У складі цивільного правопорушення, передбаченого ст. 228 ЦК України міститься обов'язкова ознака - специфічна мета - порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Наявність мети, включеної до складу правопорушення підлягає обов'язковому доведенню.

Мета юридичної особи має бути доведена через мету відповідного керівника - фізичної особи, яка на момент укладання угоди виконувала представницькі функції за статутом (положенням) або за довіреністю. Слід зазначити, що наявність мети зазначеної в диспозиції ст. 228 ЦК України у фізичної особи тягне кримінальну відповідальність за відповідними статтями кримінального кодексу України за скоєний злочин, замах на злочин або готування до злочину. Такі обставини можуть бути доведені лише обвинувальним вироком.

Відповідачем не надано доказів наявності фактів порушення конституційних прав чи свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконного заволодіння ним, внаслідок укладання та виконання позивачем та його контрагентами правочинів.

Суд зазначає, що на даний час у суду відсутні відомості щодо наявності судових рішень, які б спростовували факт реальності виконання договору, укладеного між позивачем ПП «НІКОН-ТОРГ».

Відповідачем не доведено наявності мети, завідомо суперечної інтересам держави і суспільства, а також існування умислу у позивача чи його контрагента, як обов'язкової ознаки для визнання правочину недійсним та застосування адміністративно-господарських санкцій. Хоча факт порушення публічного порядку повинен бути доведеним певними засобами доказування.

Інший підхід потенційно надасть можливість посадовим особам державних органів на власний розсуд оголошувати будь-який правочин недійсним (нікчемним) без звернення до суду, що не є правильним виходячи з загальних засад судочинства.

Крім того, необхідно зазначити, що можливий захист порушеного права шляхом звернення до суду із позовом про визнання нікчемного правочину дійсним стосується лише нікчемних правочинів з дефектом форми та правочинів без необхідного схвалення (параграф 2 глави 16 ЦК України).

Відповідачем також не було обґрунтовано належним чином і доведено у встановленому законом порядку, що угода між позивачем та його контрагентом порушує публічний порядок, суперечить моральним засадам суспільства та спрямований на заволодіння майном держави.

Також, суд зазначає, що у разі, якщо контрагент підприємства порушив законодавство при нарахуванні та сплаті своїх податкових зобовязань, відповідальність за це несе виключно він, можливості покладення відповідальності на інших осіб законодавством України не тільки не передбачено, але прямо заборонено. Таким чином, несплата податків однією із сторін правочину чи їх приховування не є підставою для висновку про нікчемність правочину.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» від 16.07.1999 №996-ХІV (далі Закон України №996-ХІV) бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 цього Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Статтею 1 Закон України №996-ХІV визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Підпунктами 2.1., 2.2., 2.4, 2.16 п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку передбачено наступне:

Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі первинні документи).

Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать нормативно-правовим актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам. Такі документи повинні бути передані керівнику підприємства, установи для прийняття рішення.

Суд зазначає, що предявлені до перевірки документи є первинними документами у розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оформлені належним чином, підписані повноважними особами підприємств, завірені печатками підприємств та повністю підтверджують факт здійснення між позивачем та ПП «НІКОН-ТОРГ» господарських операцій.

З наведених вище підстав суд доходить висновку про неправомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 06.07.2015 № та №, а відтак про необхідність їх скасування, через що визнає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За приписами ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Доданими до матеріалів справи документами системи «Клієнт-Банк» від 27.08.2015 документально підтверджується факт сплати позивачем судового збору в сумі 811,78 грн.

Відтак, ця сума підлягає присудженню на користь позивача з Державного бюджету України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 86, 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Рома, ЛТД» до Державної податкової інспекції в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 06.07.2015, прийняте Державною податковою інспекцією в Орджонікідзевському районі м.Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Рома, ЛТД» збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток на суму 192262,50 грн., з яких за основним платежем 128175 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 64087,50 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 06.07.2015, прийняте Державною податковою інспекцією в Орджонікідзевському районі м.Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Рома, ЛТД» збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на 213625,50 грн., з яких за основним платежем 142417,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 71208,50 грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Рома, ЛТД» сплачений судовий збір у сумі 811,78 грн. (вісімсот одинадцять гривень 78 коп.).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Р.В. Кисіль