Справа № 826/10379/15
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2015-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
03 листопада 2015 року м. Київ
Київський апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючої-судді: Желтобрюх І.Л.,
суддів: Мамчура Я.С.,
Шостака О.О.,
при секретарі: Вітковській К.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 вересня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про зобов`язати вчинити дії, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Міністерства внутрішніх справ України та просив зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити йому одноразову допомогу при звільненні зі служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, розрахованої з вислуги 22 роки 05 місяців 09 днів, за виключенням суми раніше виплаченої одноразової грошової допомоги, розрахованої на підставі наказу МВС України від 30.12.2014 № 2784 о/с із змінами, внесеними наказом МВС України від 20.01.2015 № 80 о/с, з вислуги 15 років 10 місяців 05 днів, з урахуванням всіх складових грошового забезпечення, з яких сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове соціальне страхування.
Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 вересня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, а висновки, викладені ним в оскаржуваній постанові, не відповідають обставинам справи.
Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, які з`явилися у судове засідання, вивчивши матеріали справи, дослідивши й проаналізувавши доводи апеляційної скарги і докази на їх підтвердження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, вперше ОСОБА_1 був прийнятий на військову службу наказом КВВІУЗ від 01.08.1985 № 343, з якої був звільнений у запас Збройних Сил України з 05.03.1992 року (стаж 06 років 07 місяців 04 днів) наказом командира ВПВО від 07.02.1992 № 0121.
У період з 01.11.2000 по 30.12.2014 позивач проходив службу з органах податкової міліції та внутрішніх справ.
Наказом МВС України від 20.12.2014 року № 2784 о/с «По особовому складу» позивача звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил на підставі пункту 64 «б» (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.
Згідно зазначеного наказу, вислуга років позивача на день звільнення в календарному обчисленні для виплати надбавки за вислугу років складає 22 роки 05 місяців 09 днів, для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні 15 років 10 місяців 05 днів.
Не погоджуючись з таким розрахунком вислуги років для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що при первинному звільненні з військової служби 05.03.1992 позивач набув право на виплату та отримав вихідну допомогу у відповідності до пункту 7 Постанови Ради Міністрів СРСР від 15.12.1990 № 1290, що за своєю правовою природою є ідентичним одноразовій грошовій допомозі при звільненні, - з огляду на що дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 .
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого:
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію, визначає Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (надалі Закон №2262-XII).
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 2262-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Частиною 6 статті 9 Закону №2262-XII встановлено, що особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, у разі повторного їх звільнення зі служби одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.
В свою чергу, на момент первинного звільнення позивача, - 05.03.1992, питання виплати вихідної допомоги при звільненні було врегульовано Постановою Ради Міністрів СРСР від 15.12.1990 №1290 «О выслуге лет для назначения пенсий лицам офицерского состава, прапорщикам, мичманам и военнослужащим сверхсрочной службы, лицам начальствующего и рядового состава органов внутренних дел и пособиях этим военнослужащим, лицам начальствующего и рядового состава и их семьям» (надалі Постанова № 1290).
Пунктом 7 (пп.б) Постанови № 1290 встановлювалась виплата особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам і військовослужбовцям надстрокової служби, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які звільняються зі служби при звільненні без права на пенсію - вихідна допомога у розмірах: особам офіцерського складу та особам середнього, старшого і вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, звільненим зі служби за віком, хворобою, скороченням штатів або обмеженому станом здоров`я, - п`яти місячних окладів грошового утримання, а звільненим з інших підстав (крім зазначених в останньому абзаці цього пункту), - двох місячних окладів грошового утримання (абзаци другий і четвертий пункту 11 цієї постанови); прапорщикам, мічманам і військовослужбовцям надстрокової служби, особам молодшого начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ: мають вислугу менше чотирьох років - половини місячного окладу, чотири роки і більше - місячного окладу та за кожний рік вислуги понад чотирьох років - однієї п`ятої місячного окладу грошового утримання (абзаци третій і п`ятий пункту 11 цієї постанови). Вислуга років для виплати вихідної допомоги зазначеним військовослужбовцям, особам молодшого начальницького і рядового складу обчислюється у порядку, передбаченому цією постановою для призначення пенсій. При цьому, якщо в їх службі були перерви, в вислугу років для виплати допомоги включається лише безперервна служба перед останнім звільненням.
Аналіз наведених вище норм законодавства дає підстави вважати, що вихідна допомога при звільненні та одноразова грошова допомога при звільненні мають єдину правову природу, тобто, фактично є однією і тією ж виплатою.
Таким чином, при первинному звільненні з військової служби позивач набув права на виплату йому вихідної допомоги у порядку пункту 7 Постанова № 1290.
Більше того, як вбачається з матеріалів справи, зокрема, витягу з Наказу ТВО Командира Військової частини НОМЕР_1 від 05.03.1992 №48, при звільненні зі Збройних Сил України 05.03.1992 ОСОБА_1 отримав вихідну допомогу у порядку пункту 7 Постанова № 1290.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав до зарахування 06 років 07 місяців 04 днів (стажу позивача перебування на службі у Збройних Сил України вперше) до вислуги років при розрахунку виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з огляду на те, що при першому звільненні зі Збройних Сил України ОСОБА_1 отримав вихідну допомогу у порядку пункту 7 Постанова №1290, яка за своєю правовою природою є ідентичною виплатою одноразовій грошовій допомозі у порядку частини 1 статті 9 Закону № 2262-XII.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, з огляду на що підстави для її задоволення відсутні.
Допущення судом першої інстанції порушень норм матеріального та процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не виявлено, а тому підстав для скасування оскаржуваної постанови суду немає.
Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 вересня 2015 року, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуюча:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено 06 листопада 2015 року.

.

Головуючий суддя Желтобрюх І.Л.

Судді: Мамчур Я.С

Шостак О.О.