Справа № 1814/1416/12
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2015-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2015 року м. Київ К/800/19214/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т.
Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.

провівши попередній розгляд адміністративної справи за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Путивльського районного суду Сумської області від 15 січня 2013 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Путивльської міської ради Сумської області, третя особа ОСОБА_5, ОСОБА_6 про скасування рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернувся з позовом до Путивльської міської ради Сумської області в якому просив скасувати рішення 28 сесії Путивльської міської ради шостого скликання від 16 липня 2012 року та рішення 31 сесії Путивльської міської ради шостого скликання від 02 жовтня 2012 року про внесення змін до рішення 28 сесії Путивльської міської ради шостого скликання від 16 липня 2012 року про надання дозволу ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_2 у м.Путивль.

Постановою Путивльського районного суду Сумської області від 15 січня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2013 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою Путивльського районного суду Сумської області від 15 січня 2013 року та ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2013 року ОСОБА_4 звернувся з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на те, що при прийнятті зазначених судових рішень було порушено норми матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги та заперечень на касаційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_4 належить на праві власності будинок АДРЕСА_1 у м. Путиль Сумської області, який ним було придбано у 2003 році.

Рішенням виконавчого комітету Путивльської міської ради від 28 квітня 2005 року № 97 за заявою ОСОБА_4, поряд з іншими особами, надано дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, яка була надана для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд. Строк виготовлення вказаної документації зазначеним рішенням виконавчого комітету було встановлено до 01 серпня 2005 року.

Пунктом 1 рішення Путивльської міської ради 21 сесії п'ятого скликання від 14 грудня 2007 року «Про безкоштовну приватизацію присадибних земельних ділянок для будівництва, обслуговування житлових будинків, господарських будівель, споруд та для ведення садівництва та городництва мешканцями м.Путивль» вирішено передати безкоштовно у власність мешканців м.Путивль земельні ділянки, які раніше були надані їм для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд згідно з додатком №1. Згідно додатку №1 у списку мешканців м.Путивль, яким передано безкоштовно у власність земельні ділянки, під №13 - ОСОБА_9, зазначено адресу: АДРЕСА_1, а також площу земельної ділянки - 0,06 га.

17 травня 2010 року позивач звернувся із заявою на ім'я міського голови про розгляд питання щодо приватизації земельної ділянки площею 0.1 га, посилаючись на те, що нею користувались колишні власники будинку АДРЕСА_1, а з 2003 року після укладення договору купівлі-продажу зазначеного будинку користується він, земельна ділянка йому необхідна для городництва.

Листом від 16 червня 2010 року №540 позивачу повідомлено, що його звернення про виділення йому у власність земельної ділянки з земель запасу по АДРЕСА_1, 28 буде розглянуто після розгляду спірного питання щодо користування земельною ділянкою співвласниками житлового будинку по АДРЕСА_2.

23 квітня 2012 року позивач звернувся до міського голови із заявою про приватизацію земельної ділянки площею 0,1 га та укладення договору оренди земельної ділянки площею 0,02 га по АДРЕСА_1 у м.Путивль для городництва.

Листом від 2 травня 2012 року №382 позивачу запропоновано у п'ятнадцятиденний термін надати додатково, копію документа, що посвідчує особу; документ, що посвідчує право користування земельною ділянкою, рішення органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки (у разі його наявності); документи, що посвідчують право власності заявника на нерухоме майно (будівлі, споруди), розташоване на земельній ділянці; довідку органів земельних ресурсів щодо невикористання права на приватизацію землі вказаного цільового призначення. Крім того, йому роз'яснено, що у разі неподання зазначених документів у вказаний термін його заява буде знята з розгляду.

Рішенням Путивльської міської ради 20 сесії шостого скликання від 26 січня 2012 року ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_6 надано дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди на земельну ділянку для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 у м.Путивль орієнтовною площею 0,17 га.

Рішенням Путивльської міської ради 28 сесії шостого скликання від 16 липня 2012 року ОСОБА_7 надано дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо відведення частини земельної ділянки по АДРЕСА_2 у м.Путивль зі зміною цільового призначення із категорії «землі громадської та житлової забудови» в категорію «землі сільськогосподарського призначення» для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 0,087 га.

Рішенням Путивльської міської ради 28 сесії шостого скликання від 16 липня 2012 ОСОБА_6 надано дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо відведення частини земельної ділянки по АДРЕСА_2 у м.Путивль зі зміною цільового призначення із категорії «землі громадської та житлової забудови» в категорію "землі сільськогосподарського призначення" для ведення особистого селянського господарства, орієнтованою площею 0.043 га.

Рішенням Путивльської міської ради 31 сесії шостого скликання від 02 жовтня 2012 раку внесено зміни до рішення Путивльської міської ради 28 сесії шостого скликання від 16 липня 2012 року «Про надання дозволу ОСОБА_12 на складання технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_2 у м.Путивль», а саме, замість орієнтовної площі 0,087 га, вказано орієнтовну площу у розмірі 0,114 га.

Рішенням Путивльської міської ради 31 сесії шостого скликання від 02 жовтня 2012 року внесено зміни до рішення Путивльської міської ради 28 сесії шостого скликання від 16 липня 2012 року «Про надання дозволу ОСОБА_6 на складання технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_2 у м.Путивль», а саме: замість орієнтовної площі 0.043 га, вказано орієнтовну площу у розмірі 0,056 га.

Не погодившись з такими рішеннями відповідача від 16.07.2012 року та від 02.10.2012 року, позивач і звернувся із зазначеним позовом.

Розглядаючи справу та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, виходили з того, що міська рада, приймаючи оскаржувані рішення від 16 липня 2012 року та від 02 жовтня 2012 року відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7, за заявами останніх, діяла у межах своїх повноважень. Також, відсутні підстави вважати, що вказаними актами індивідуальної дії, прийнятими відносно третіх осіб, порушуються права позивача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів, враховуючи наступне.

Відповідно до пункту 15 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» питання щодо скасування актів органів виконавчої влади, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням ради, прийнятим у межах її повноважень, вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Згідно з частиною десятою статті 59 зазначеного Закону акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Системний аналіз наведених положень законів України дає підстави вважати, що за органами місцевого врядування законодавець закріпив право на зміну та скасування власних рішень. Таке право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов'язковими до виконання на відповідній території, оскільки вони є суб'єктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну чи скасування.

У той же час у статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Цей принцип знайшов своє відображення у статті 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в України», згідно з якою органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами.

Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Аналогічна правова позиція була висловлена також Верховним Судом України у постанові від 4 червня 2013 року (справа № 21-64а13)

Крім того, у пункті 5 Рішення N 7-рп/2009 Конституційний Суд України вказав, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Таким чином, оскільки відсутні докази заперечення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 щодо прийняття стосовно їх (як суб'єктів цих правовідносин) Путивльською міською радою рішень від 16 липня 2012 року та від 02 жовтня 2012 року, колегія суддів погоджується з рішеннями судів щодо їх правомірності.

Також, відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду (п. 8 ст. 3 КАС України).

Згідно зі ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. У випадках, установлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.

Також, згідно зі статтею 104 КАС України до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Способи захисту прав на земельні ділянки визначені ст. 152 ЗК України.

За приписами наведеної норми держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Зі змісту ч.2 ст.144 Конституції України та ч.10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування з мотивів невідповідності законам України визнаються незаконними у судовому порядку

При цьому ч. 1 ст. 6 КАС України вказує, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що в зв'язку з прийняттям рішення суб'єктом владних повноважень порушуються права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Отже, вирішуючи публічно-правовий спір, суди повинні встановити, в чому полягає порушення прав позивача оскаржуваним актом.

Тобто, обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Як встановлено судами, у даній справі ОСОБА_4 звернувся з позовом до Путивльської міської ради Сумської області в якому просив скасувати рішення Путивльської міської ради від 16 липня 2012 року та рішення Путивльської міської ради від 02 жовтня 2012 року про внесення змін до рішення Путивльської міської ради від 16 липня 2012 року про надання дозволу ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_2 у м.Путивль.

Підставою позову є те, що позивач начебто теж звертався з заявою до відповідача щодо приватизації 0,04 га земельної ділянки, однак подана заява так і не була розглянута.

Аналізуючи зміст наведених вище законодавчих норм, з урахуванням матеріалів справи та позовної заяви, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку, що позивачем не зазначено та не доведено, яким чином оскаржувані рішення Путивльської міської ради Сумської області порушує його права.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильних висновків судів.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про безпідставності вимог позивача.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що при вирішенні справи судами першої та апеляційної інстанцій вірно застосовані норми матеріального та процесуального права. Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують. За таких обставин підстав для задоволення касаційної скарги судова колегія не вбачає.

Згідно із ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а постанову Путивльського районного суду Сумської області від 15 січня 2013 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: