Справа № 2а-7876/10/1570
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2015 р. Справа № 2а-7876/10/1570

Категорія: 5.5 Головуючий в 1 інстанції: Бутенко А. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка В.О.,

при секретарях Лопушанській В.В. та Киселик Д.С.,

за участю представника позивача Романенко А.М., представника відповідача Єлісєєвої А.В. та представника прокуратури Пашаєва Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Одеський портовий холодильник» на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2012 року по справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Одеський портовий холодильник» до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області, за участю Чорноморської транспортної прокуратури Одеської області, про визнання недійсним наказу, -

В С Т А Н О В И В:

02.08.2010 року ПАТ «Одеський портовий холодильник» звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області, в якому, з урахуванням уточнень від 13.03.2012 року, просив суд визнати недійсним наказ відповідача №246 від 23.03.2009р. «Про скасування наказу РВ №1401 від 09.11.1998р. «Про завершення приватизації ВАТ «Одеський портовий холодильник» та внесення змін до наказів РВ від 28.03.1996р. №461 «Про затвердження плану приватизації ОП «Одеський портовий холодильник» і №462 «Про перетворення ОП «ОПХ» у ВАТ».

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що спірний наказ грубо порушує майнові права підприємства, є незаконним та необґрунтованим, та був винесений з порушенням норм чинного законодавства.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 15.02.2011 року провадження у справі за адміністративним позовом ПАТ «Одеський портовий холодильник» - закрито.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.09.2011 року вказану вище ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 15.02.2011 року скасовано та справу направлено до суду 1-ї інстанції для продовження її розгляду по суті.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2012 року в задоволенні адміністративного позову ПАТ «Одеський портовий холодильник» - відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, голова правління ПАТ «Одеський портовий холодильник» 21.09.2012 року подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми процесуального та матеріального права та просить скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14.09.2012 року, прийняти нову постанову, якою позовні вимоги товариства задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю - доповідача, виступи сторін та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

17.05.1995р. Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області було видано наказ №493 про реєстрацію заявки організації орендаторів, утвореного членами трудового колективу «Одеський портовий холодильник» на приватизацію державного майна орендного підприємства «Одеський портовий холодильник».

28.06.1995р. РВ ФДМ України по Одеській області видано наказ №840 про утворення інвентаризаційної комісії, до членів якої увійшли і посадові особи від ОП «Одеський портовий холодильник» та провідний спеціаліст РВ ФДМУ по Одеській області.

17.07.1995р. вказаною інвентаризаційною комісією складено протокол засідання №1, який 28.07.1995р. було затверджено начальником РВ ФДМУ по Одеській області.

28.03.1996р. Регіональним відділення ФДМУ по Одеській області також було видано Розпорядження №107 про затвердження Акту оцінки вартості державного майна орендного підприємства «Одеський портовий холодильник». При цьому, даний Акт був складений комісією, утвореною відповідно до наказу начальника РВ ФДМУ по Одеській області №783 від 22.06.1995р.

28.03.1996р., т.б. в той же день, відповідачем видано наказ №461 про затвердження плану приватизації та наказ №462 про перетворення Орендного підприємства у Відкрите акціонерне товариство «Одеський портовий холодильник», якими також було затверджено засновників, засновницький договір, призначено голову правління та затверджено Статут підприємства.

09.11.1998р. Регіональне відділення ФДМУ по Одеській області видало наказ №1401 про завершення приватизації ВАТ «Одеський портовий холодильник.

13.03.2009р. на адресу Регіонального відділення ФДМУ по Одеській області надійшов протест Чорноморського транспортного прокурора, яким останній вимагав скасувати наказ РВ ФДМ №1401 від 09.11.1998р. та привести у відповідність до вимог Закону України «Про приватизацію державного майна» документи по приватизації державного майна ОП «Одеський портовий холодильник» шляхом внесення змін до плану приватизації та статуту ВАТ, заборони на відчуження причалу №21 та його конструктивних елементів, які належать державі та, згідно ч.2 ст.5 ЗУ «Про приватизацію державного майна», не підлягають приватизації.

23.03.2009р. на виконання протесту Чорноморського транспортного прокурора Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській області видало наказ №246 «Про скасування наказу РВ ФДМУ від 09.11.1998р. №1401 «Про затвердження приватизації ВАТ «Одеський портовий холодильник», та внесення змін до наказів РВ від 28.03.1996р. №461 «Про затвердження плану приватизації ОП «Одеський портовий холодильник», від 28.03.1996р. №462 «Про перетворення ОП «Одеський портовий холодильник» у ВАТ», яким: 1) скасовано наказ РВ від 09.11.1998р. №1401 «Про завершення приватизації ВАТ «Одеський портовий холодильник», як такий, що був необґрунтовано використаний МБТІ для виготовлення технічних паспортів та видачі виконавчим комітетом Одеської міської ради Свідоцтв про право власності від 05.10.2000р. за №010067 і №010068; 2) затверджено зміни та доповнення до п.2.2 розділу II плану приватизації ОП «Одеський портовий холодильник», який затверджено наказом РВ від 28.03.1996р. №461; 3) доповнено п.3 наказу РВ ФДМ від 28.03.1996р. №462 «Про перетворення ОП «Одеський портовий холодильник» у ВАТ» пунктом 3.1., яким вилучається із статутного фонду ВАТ об'єкти нерухомості, які не підлягають приватизації, вказані у додатку до плану приватизації, затвердженому п.2 цього наказу»; 4) визначено, що Морський причал №21 з його конструктивними елементами є об'єктом державної власності, який згідно ч.2 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного майна» не підлягає приватизації; 5) вчинені інші розпорядчі дії щодо виконання цього наказу.

Не погоджуючись із зазначеним наказом відповідача, позивач оскаржив його до суду.

Вирішуючи справу по суті та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності позовних вимог та, відповідно з правомірності дій та спірного наказу відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування» встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зі змісту приписів п.1 ч.3 ст.2 КАС України слідує, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як встановлено судовою колегією з матеріалів справи (4 томи), приватизація ВАТ «Одеський портовий холодильник» була здійснена відповідно до Закону України «Про приватизацію майна державних підприємств», Указу Президента України від 19.01.1995р. №66/95 «Про прискорення приватизації майна в агропромисловому комплексі», Декретів Кабінету Міністрів України від 17.05.1993р. №51-93 «Про особливості приватизації майна в агропромисловому комплексі» та від 20.05.1993р. №57-93 «Про приватизацію цілісних майнових комплексів державних підприємств та їх структурних підрозділів, зданих в оренду», на виконання постанови Кабінету Міністрів України в 15.05.1995р. №343, шляхом перетворення Орендного підприємства у Відкрите акціонере товариство «Одеський портовий холодильник» (наказ РВ ФДМУ від 28.03.1996р. №462 «Про перетворення ОП «Одеський портовий холодильник» у ВАТ»).

Також, по справі встановлено, що ця приватизація ВАТ «Одеський портовий холодильник» безпосередньо відбувалась шляхом продажу його акцій та була завершена у 1998 році, державна частка акцій у статутному фонді ВАТ відсутня. Продаж державних акцій відбувався з вересня 1996 року по липень 1998 року. За підсумками розміщення 100% акцій Регіональним відділенням ФДМУ був виданий наказ від 09.11.1998р. №1401 «Про завершення приватизації ВАТ «Одеський портовий холодильник», який в подальшому було перетворено в Публічне акціонерне товариство.

В 1998 році РВ ФДМУ, відповідно до «Методики оцінки вартості об'єктів приватизації» (затв. Постановою КМУ від 18.01.1995р. №36), на підставі матеріалів інвентаризації та відомостей індексації основних фондів, наданих підприємством, було проведено оцінку вартості майна Орендного підприємства «Одеський портовий холодильник» станом на 01.07.1995р.

Так, згідно з актом оцінки, затвердженим наказом РВ ФДМУ від 28.03.1995 року №107, статутний фонд ВАТ складав 211 646 000 тис. крб., у тому числі державна частка -199 889 000 тис. крб., власність організації орендарів - 11 747 000 тис. крб.

Крім того, судами обох інстанцій з матеріалів справи встановлено, що в порушення вимог Декрету КМУ від 31.12.1992р. №26-92 «Про перелік майнових комплексів державних підприємств, організацій, їх структурних підрозділів основного виробництва, приватизація або передача в оренду яких не допускається», «Положення про інвентаризацію майна державних підприємств, що приватизуються, а також майна державних підприємств, яке передається в оренду» (затв. Постановою КМУ від 02.03.1993р. №158), керівництвом підприємства під час приватизації були надані документи, а саме: інвентаризаційні описи, відомості індексації основних фондів, в яких на балансі підприємства спірний об'єкт приватизації - Морський причал №21 не значився і замість нього, в зазначених приватизаційних матеріалах були вказані: благоустрій морського причалу (залишкова вартість - 53865 тис.крб., рік введення в експлуатацію - 1951), оторочка причалу (залишкова вартість - 992417 тис.крб., рік введення в експлуатацію - 1952), масивна набережна (залишкова вартість - 1576784 тис.крб., рік введення в експлуатацію - 1952), підкрановий шлях (залишкова вартість - 7682386 тис.крб., рік введення в експлуатацію - 1952).

19.12.1992 року Верховна Рада України шляхом прийняття Закону України №2885-ХІІ «Про доповнення Конституції України статтею 971 та внесення змін і доповнень до ст.ст.106,120,145 Конституції України» доповнила Конституцію України статтею 971, якою, в свою чергу, встановлено, що Кабінет Міністрів України для реалізації делегованих повноважень ухвалює декрети, які мають силу закону. В той же день, т.б. 19.12.1992р. за №2886-ХП Верховна Рада України прийняла Закон «Про тимчасове делегування Кабінету Міністрів України повноважень видавати декрети в сфері законодавчого регулювання», яким делегувала Кабінету Міністрів Україні тимчасово, строком до 21.05.1993р., повноваження видавати декрети в сфері законодавчого регулювання з питань, передбачених п.13 ст.97 Конституції України зокрема щодо відносин власності. У свою чергу, Кабінет Міністрів України 31.12.1992р. за №26-92 прийняв Декрет «Про перелік майнових комплексів державних підприємств, організацій їх структурних підрозділів основного виробництва, приватизація або передача в оренду яких не допускається», до пункту 22 Додатку №1 якого включені портові споруди.

При чому, слід зазначити, що термін «причал», як портова споруда, має таке значення - гідротехнічна споруда (або їх комплекс), яка функціонує у складі порту або самостійно і призначена для підходу, швартування, стоянки та обслуговування суден, посадки і висадки пасажирів, вантажних операцій тощо. Механізований причал - берегова споруда, оснащена закріпленими береговими і плавучими навантажувально-розвантажувальним механізмами (п.2.6 в редакції наказу Держкомстату від 10.11.2004р. №303, «Причал»).

Таким чином, враховуючи вищевказане, судова колегія вважає, що суд 1-ї інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що включення до статутного капіталу або до складу приватизованого майна підприємств та здійснення приватизації портових споруд, у тому числі їх складових (причали), як об'єктів державної власності, які необхідні для виконання державою своїх функцій - на той час не допускалось.

Законом України від 19.02.1997р. №89/97-ВР «Про внесення змін до Закону України «Про приватизацію майна державних підприємств», який вступив в дію 20.03.1997р., було змінено назву та викладено цей закон в новій редакції. А саме, зміст статті 5 цього Закону було змінено в частині розширення об'єктів загальнодержавного значення, які не підлягають приватизації. Так, причали всіх категорій і призначень, причальні у портах і гідрографічні споруди, набережні причалів, як об'єкти загальнодержавного значення, які забезпечують життєдіяльність держави в цілому увійшли до зазначеного переліку. До цього часу ч.2 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного майна» стосовно причалів та причальних споруд залишається без змін, наказ «Про затвердження плану приватизації ОП «Одеський портовий холодильник» прийнятий 28.03.1996 року, а наказ «Про затвердження приватизації ВАТ «Одеський портовий холодильник» прийнятий 09.11.1998 року, тобто під час дії вимог ст.5 Закону України «Про приватизацію державного майна», а тому, судова колегія, як і суд 1-ї інстанції, вважає безпідставними посилання позивача на відсутність положень про заборону приватизації причалу в Законі України «Про приватизацію державного майна».

Як зазначив представник відповідача, в документах, які були надані підприємством до Чорноморської транспортної прокуратури, яка у подальшому надала копії цих документів Регіональному відділенню ФДМУ, а саме: у технічному паспорті обстеження морського причалу «Одеського портового холодильника», виданому підприємству інститутом «ЧерноморНииПроект» 11.06.1971р., інвентарній картки №101 обліку основних засобів (будівель та споруд) значиться повна назва об'єкту - «Причал №21», місцезнаходження - Одеський порт, дата введення в експлуатацію - 1951-1952р.р. В зазначеній картці, зокрема, вказані і окремі конструктивні елементи, які характеризують цей причал, а саме: благоустрій, оторочка причалу, масивна набережна, підкрановий шлях, тобто Регіональному відділенню стало відомо, що ці елементи з відповідними інвентарними номерами є складовими частинами причалу тільки 13.03.2009р. (т.б. з протесту прокурора).

Таким чином, суд погоджується з твердженням представника відповідача, що керівництвом орендного підприємства «ОПХ» під час приватизації фактично було надано недостовірну інформацію про об'єкт приватизації в частині знаходження у складі його майна причалу, внаслідок чого, комісією з приватизації зазначені вище конструктивні елементи цього причалу не були виключені зі складу майна, яке підлягало приватизації, та відповідно, були неправомірно включені до статутного фонду ВАТ «ОПХ».

З матеріалів справи та пояснень представника відповідача також вбачається, що в подальшому, Відкритому акціонерному товариству «ОПХ», в порушення вимог ст.328 ЦК України та п.16 Додатку 1 до «Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб» (затв. наказом Державного комітету будівництва, архітектури і житлової політики від 09.06.1998р. №121), «Порядку підтвердження права власності на нерухоме майна» (затв. наказом ФДМУ від 22.07.1998р. №1450), органами МБТІ та Одеською міською радою були видані технічна документація та свідоцтво про право власності на приватизоване нерухоме майно, у тому числі й на спірний морський причал №21, визнання недійсними яких, є предметом розгляду справи №30/79-09-2250 в Господарському суді Одеської області.

Згідно з вимогами чинного законодавства, приватизовані підприємства отримують право власності на нерухоме майно відповідно до вищевказаних вимог вищевказаних Інструкції №121 та п.2 Порядку №1450, якими, в свою чергу, передбачено, що оформлення права власності здійснюється на підставі: рішення (наказу) про створення Відкритого акціонерного товариства в процесі приватизації та Переліку нерухомого майна, що передано у власність, який видається органом приватизації та які розглядаються органами БТІ та місцевого самоврядування, як правовстановлюючі документи.

Крім того, як зазначив відповідач, для отримання свідоцтв про право власності необхідно було надати до КП «ОМБТІ т РОН» наказ Регіонального відділення ФДМ від 28.03.1996 року №462 «Про перетворення ОП «Одеський портовий холодильник» у ВАТ», яким було затверджено Статут товариства, а не наказ Регіонального відділення ФДМ від 09.11.1998р. №1401, який підтверджує, що розміщення акцій ВАТ завершено, державна частка акцій у статутному фонду ВАТ відсутня. Однак, запит від керівництва ВАТ «Одеський портовий холодильник» щодо надання Переліку нерухомого майна до регіонального відділення не надходив. Регіональним відділенням, як засновником ВАТ, Перелік нерухомого майна Відкритому акціонерному товариству «Одеський портовий холодильник» не надавався.

Також, ще необхідно звернути увагу на той факт, що Регіональне відділення ФДМУ по Одеській області було засновником ВАТ «Одеський портовий холодильник» при приватизації та, у відповідності до вимог Закону України «Про управління об'єктами державної власності», фактично є органом управління державним майном, яке не увійшло до статутного фонду ВАТ.

Згідно з вимогами ст.21 Закону України «Про прокуратуру», протест прокурора зупиняє дію опротестованого акту і підлягає обов'язковому розгляду органом, який видав цей акт, в десятиденний строк після його надходження.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини та оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, судова колегія, як і суд 1-ї інстанції, приходить до висновку про те, що відповідач - Регіональне відділення ФДМУ по Одеській області, при прийнятті оскаржуваного наказу №246 від 23.03.2009 року, діяло правомірно, на виконання протесту Чорноморського транспортного прокурора від 26.02.2009 року та з метою захисту майнових інтересів Держави та подальшого скасування Свідоцтв про право власності на об'єкти нерухомості від 05.10.2000р. за №010067 і №010068 (в господарському суду Одеської області), а сам спірний наказ, в свою чергу, не може бути визнаний недійсним, оскільки є таким, що прийнятий на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Що ж стосується висновку судової будівельно-технічної експертизи №52-15 від 25.06.2015р., проведеної за клопотанням представника позивача на підставі ухвали суду апеляційної інстанції від 18.12.2013р. ВАТ «Інтер-Консалт-Плюс», який, в свою чергу, не в повному обсязі задовольнив «очікування» позивача, то судова колегія вважає за необхідне зазначити, що цей висновок експерта не суперечить встановленим обставинам справи та теж доводить той факт, що спірний причал №21 (пл.1674 кв.м, побудований в 1949-1951р.р. і розташований на території Одеського морського транспортного порту) є об'єктом загальнодержавного значення та гідротехнічною спорудою, призначеною для прийому рефрижераторних суден, а «оторочка причалу», «масивна набережна» і «підкрановий шлях» (які були введені в експлуатацію ще в 1951-1952р.р.), в свою чергу, є його невід'ємними елементами.

Окрім того, ще слід вказати й про те, що відповідно до приписів ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

А положеннями ч.2 ст.71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Так, на думку судів обох інстанцій, відповідач в ході розгляду даної справи повністю довів суду належними та допустимими доказами, з посиланням на відповідні положення законодавства, правомірність свого оскаржуваного наказу та необґрунтованість і безпідставність позовних вимог позивача, який, в свою чергу, свої доводи належним чином не обґрунтовував та не надав достатніх і беззаперечних доказів на підтвердження заявлених ним вимог.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів апеляційного суду, діючи в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.200 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову окружного суду - без змін.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Одеський портовий холодильник» - залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2012 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко