Справа № 804/2884/13-а
Суддя: Моторний О.А.
Дата ухвалення: 2015-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2015 року м. Київ К/800/65369/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Моторного О.А.

Суддів Борисенко І.В.,

Кошіля В.В.,

за участю секретаря - Калініна О.С.

та представників сторін:

від позивача - Карпенко Ю.С.,

від відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.03.2013

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.10.2014

у справі № 804/2884/13-а

за позовом Державного підприємства "Науково-виробнича дослідна агрофірма "Наукова" Національної академії аграрних наук України"

до Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.03.2013, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.10.2014, адміністративний позов задоволено.

В касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В запереченнях на касаційну скаргу позивач з доводами та вимогами скаржника не погодився, просив скаргу залишити без задоволення, оскаржувані рішення - без змін.

В судове засідання з'явився представник позивача. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що податковим органом було проведено позапланову виїзну перевірку Державного підприємства «Науково - виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2011 по 30.09.2012, за результатами якої складено акт перевірки від 10.01.2013 № 15/15/03374617, у висновках якого зафіксовано порушення позивачем вимог:

- п. 135.2, пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135, п. 137.1 ст. 137, п. 138.2, п. 138.4 ст. 138 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI зі змінами та доповненнями, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 699182,00 грн., в тому числі у 4 кварталі 2011 року на суму 699182,00 грн.;

- п. 185.1 ст. 185, п. 189.1 ст. 189, п. 187.1 ст. 187, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено завищення податку на додану вартість на загальну суму 3485,00 грн., в тому числі у листопаді 2011 року на суму 3485,00 грн., та встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму 441854,00 грн., в тому числі у жовтні 2011 року на суму 432690,00 грн., у грудні 2011 року на суму 9155,00 грн.;

- абз. «г» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, абз. «а» п. 171.2 ст. 171, абз. «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, в результаті чого нараховано податку з доходів фізичних осіб у сумі 717,00 грн.;

- ст. 44 Податкового кодексу України в частині порушення умов зберігання документів, за що підприємство повинно сплатити штрафну санкцію;

- п. 49.18 ст. 49, пп. 54.3.1 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України, а саме, не своєчасно подано декларації з податку на прибуток за 3-4 квартали 2011 року та за 1-2 квартали 2012 року.

На підставі висновків вказаного акта перевірки, відповідачем були прийняті спірні податкові повідомлення-рішення:

- № від 29.01.2013 про збільшення суми грошового зобов'язання зі сплати податку на додану вартість по вітчизняних товарах (роботах, послугах) на загальну суму 657553,50 грн. (за основним платежем - 438369,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 219184,50 грн.);

- № від 29.01.2013 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток з підприємств і організацій, що перебувають у державній власності зі сплати штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 340,00 грн.;

- № від 29.01.2013 про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності у розмірі 699182,00 грн.;

- № від 30.01.2013 про збільшення суми грошового зобов'язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податків у вигляді заробітної плати у розмірі 2936,25 грн. (за основним платежем - 717,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 2219,25 грн.);

- № від 30.01.2013 про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 510,00 грн.

Колегія суддів, переглядаючи оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій в касаційному порядку, погоджується з висновками судів про задоволення позову, враховуючи наступне.

Матеріали справи свідчать, що між позивачем та ТОВ «Сотейра Плюс» 24.10.2011 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна - комплексу, бази відпочинку «Піщанка», що розташована за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Піщанка, вул. Чкалова, 65А. Відповідно до п. 2.1 договору, загальна вартість майна, що продається складає 696000 грн., в тому числі ПДВ 116000 грн.

Відповідно до п. 146.13 ст. 146 Податкового кодексу України, ДП «НВД АФ «Наукова» НААНУ» до складу валового доходу за 4 квартал 2011 року включило суму доходу від продажу бази відпочинку «Піщанка» за вирахуванням балансової вартості в розмірі 551678,00 грн. (580 000,00 грн. - 28322,00 грн. = 551678,00 грн.).

Як вбачається з акта перевірки, підставою для визнання недійсним правочину, укладеного між позивачем та ТОВ «Сотейра Плюс» був той факт, що позивачем в порушення п. 1 ст. 7 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» від 21.09.2006 р. № 185 - V, абз. 2 п. 6 Порядку відчуження майна об'єктів державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.06.2007 р. № 803 (далі - Порядок № 803), реалізація бази відпочинку «Піщанка» здійснювалась без погодження з Фондом державного майна України, що суперечить нормам діючого законодавства та відповідно не може враховуватись при обчисленні об'єкту оподаткування.

Разом з тим, як було вірно встановлено судами попередніх інстанцій, Порядок № 803 не поширюється на продаж майна, яке знаходиться на балансі Державного підприємства «Науково - виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України» та яке перебувало у ліквідаційній процедурі внаслідок застосування порядку відчуження, визначеного Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», відповідно до якого погодження з Фондом державного майна України відчуження бази відпочинку «Піщанка» не потребувало.

Слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні докази встановлення податковим органом обставин на підтвердження того, що укладаючи спірний договір, учасники договірних відносин діяли з метою, яка є завідомо суперечною інтересам держави та суспільства. Податковим органом не доведено наявності протиправного умислу та мети при укладенні угоди позивачем з ТОВ «Сотейра Плюс», що мали місце під час здійснення позивачем підприємницької діяльності.

Також, відповідачем безпідставно зроблено висновок про визначення грошових коштів в розмірі 696000,00 грн., отриманих за договором купівлі-продажу з ТОВ «Сотейра Плюс», як фінансову безповоротну допомогу, оскільки, як свідчать матеріали справи, відповідачем в ході перевірки були досліджені первинні документи, що свідчать про реальність укладання угоди купівлі-продажу бази відпочинку «Піщанка» між позивачем та ТОВ «Сотейра Плюс», в тому числі і сплату грошових коштів в сумі 696 000,00 грн. платіжним дорученням № 702 від 04.11.2011, що спростовує висновки про отримання позивачем безповоротної фінансової допомоги в результаті укладення договору.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що позивачем у відповідності до положень п.135.2 ст. 135, п. 137.1 ст. 137 Податкового кодексу України, правомірно визначено розмір отриманого доходу від реалізації бази відпочинку «Піщанка» та суму податкових зобов'язань з податку на прибуток за 4 квартал 2011 року, а висновки, викладені в акті перевірки про заниження податку на прибуток є безпідставними.

Щодо правомірності прийняття податкового повідомлення-рішення № від 29.01.2013 про збільшення суми грошового зобов'язання зі сплати податку на додану вартість по вітчизняних товарах (роботах, послугах) на загальну суму 657553,50 грн., колегією суддів срід зазначити наступне.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

У відповідності із п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Як було вірно встановлено судами попередніх інстанцій, факт здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом ТОВ «Приват-Агро», на виконання умов договору про надання послуг від 31.03.2006 №ПР - 26, підтверджується наявними в матеріалах справи первинними документами бухгалтерського обліку, зокрема: податковими накладними; актами здачі-прийнятя виконаних робіт; подорожніми листами тракторів та комбайнів ТОВ «Приват-Агро».

Крім того, на підтвердження здійснення вказаних господарських операцій в матеріалах справи наявні: довідка Відділу Держкомзему у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області № 522 від 27.01.2011, відповідно до якої на початок 2011 року позивач мав в постійному користуванні сільськогосподарські угіддя на території Горьковської сільської ради, Степової сільської ради, Сурсько - Литовської сільської ради в тому числі ріллі - 12170,4467 га; дефектні відомості на трактори, що рахуються на балансі позивача; наявність власного транспорту, та кількість дизельного палива, яке було використано позивачем в 4 кварталі 2011 року для здійснення господарської діяльності в тому числі і найманими автомобілями; технологічний план обробки земель з 01.01.2011 до 31.12.2011, які свідчать про факт реального надання послуг саме тракторів для виконання всього технологічного процесу, оскільки власними технічними засобами та з урахуванням чисельності працюючих на підприємстві осіб на посаді тракториста (0 осіб), позивач не мав можливості виконати тракторні роботи без придбання послуг сторонніх організацій.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про наявність у позивача права на податковий кредит за операцією з ТОВ «Приват - Агро» за договором про надання послуг від 31.03.2006 № ПР - 26.

Також, в ході розгляду справи було встановлено, що 25.12.2012 між позивачем та фізичною особою ОСОБА_3 було укладено Договір використання власного автомобіля, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського округу Вакуленко С.О.

У відповідності до п. 5.2 вказаного договору, підприємство зобов'язується проводити (оплачувати) необхідні роботи по ремонту автомобіля та здійснювати придбання запчастин (комплектуючих) до автомобіля.

Пунктом 4.3 вказаного Договору передбачено, що відповідно до частини 3 ст. 631 Цивільного кодексу України, сторони домовились, що умови цього договору поширюються на відносини між ними, які виникли до його укладання, а саме з 04.10.2011.

Під час проведення перевірки позивачем на адресу податкового органу була направлена копія нотаріально посвідченого договору від 25.12.2012, що підтверджується листом від 26.12.2012 за вих. № 852, тобто, при складанні висновків відповідач мав первинні документи, які свідчили про те, що між сторонами дотримано вимоги діючого законодавства щодо форми вказаного договору та його нотаріального посвідчення, а тому, грошові кошти, сплачені підприємством за ремонт і технічне обслуговування автомобіля не є додатковими благами , у зв'язку з чим не підлягають оподаткуванню у відповідності до пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 та абзацу «а» п.171.2 ст. 171 Податкового кодексу України.

Підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення № про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 510,00 грн., була та обставина, що в ході перевірки позивачем не були надані первинні документи про нарахування та сплату відсотків за користування кредитними коштами по кредитним договорам.

В ході розгляду справи встановлено, що вказані кредитні договори не були надані до перевірки у зв'язку з неможливістю їх надання та відсутністю у відповідності до п. 44.3 ст. 44 ПК України.

Так, в ході перевірки на запит відповідача від 20.12.2012 щодо надання до перевірки кредитних договорів з Фондом державного майна України та АКИБ «УкрСіббанк» під гарантію Уряду, позивачем 20.12.2012 надані пояснення, з яких вбачається, що на підприємстві неодноразово здійснювались виїмки первинної документації, що підтверджується протоколами обшуків від 01.04.2004 та листом позивача за вих. № 264 від 26.06.2008, інші документи було відібрано до знищення та знищено у відповідності до Акту про виділення до знищення справ (документів), що не підлягають зберіганню № 1 від 21.01.2010, а тому, у позивача відсутні оригінали та/або копії вищевказаних кредитних договорів.

В матеріалах справи наявні документи, складені в ході виконання слідчих дій в рамках розслідування кримінальної справи, а також документи, що підтверджують знищення документів, строк зберігання яких сплив відповідно до законодавства.

Таким чином, висновок відповідача про порушення з боку позивача порядку та строків збереження первинних документів (кредитних договорів) є безпідставним, у зв'язку з чим судами правомірно скасовано спірне податкове повідомлення-рішення про застосування штрафних санкцій в розмірі 510,00 грн.

Підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення № було встановлення відповідачем в ході перевірки порушень вимог п. 49.18 ст. 49, пп. 54.3.1 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України, а саме: несвоєчасно подано декларації з податку на прибуток підприємств за 3-4 квартали 2011 року та за 1-2 квартали 2012 року.

Однак, матеріали справи свідчать, що контролюючий орган, виявивши порушення позивачем строків подання декларацій з податку на прибуток за 3-4 квартали 2011 року та 1-2 квартали 2012 року, в акті перевірки не відобразив, коли фактично декларації були подані до відповідача та на яку кількість днів дійсно був порушений строк подачі декларацій, що підтверджується відомостями, що містяться на сторінці 16 акта перевірки. Не було надано обґрунтованих доказів з питання встановлення вказаного правопорушення і в ході розгляду справи.

Разом з тим, з наявних в матеріалах справи копій податкових декларацій з податку на прибуток за 3-4 квартали 2011 року та 1-2 квартали 2012 року та квитанцій про отримання відповідачем вказаних декларацій в електронному вигляді, судами встановлено, що вони подані з дотриманням строків, встановлених пп. 49.18.3 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України, тобто, до 29.08.2012.

Отже, відповідачем безпідставно зроблені висновки про порушення позивачем строків подання декларацій з податку на прибуток, у зв'язку з чим спірне податкове повідомлення-рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій підлягає скасуванню.

Доводи, наведені скаржником в касаційній скарзі, колегією суддів відхиляються, оскільки вони не спростовують обставин, що на підставі належних та допустимих доказів встановлені судами попередніх інстанцій.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій належним чином з'ясовані обставини справи та дано їм відповідну правову оцінку. Порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень судів попередніх інстанцій не встановлено.

Керуючись ст. ст. 221, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.03.2013 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.10.2014 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: (підпис)О.А. Моторний
Судді(підпис)І.В. Борисенко
(підпис)В.В. Кошіль