Справа № 2а-2586/10/0970
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2010-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" вересня 2010 р. Справа № 2a-2586/10/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Тимощука О.Л.

при секретарі Дущак С.М.

за участю представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, вул. Сорохтея, 37б/15, м. Івано-Франківськ, 76000

до відповідача: Державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську, вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ,76000

про скасування податкового повідомлення-рішення від 15.06.2010р. №/0 в частині визначення податкового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем в сумі 13219,17грн. та застосованої штрафної (фінансової) санкції в сумі 9486,50 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Субєкт підприємницької діяльності фізична особа ОСОБА_4 звернувся в суд з адміністративним позовом до державної податкової інспекції у м.Івано-Франківську про скасування податкового повідомлення-рішення податкового органу від 15.06.2010 р. №/0 в частині визнання позивачу податкового зобовязання з податку на додану вартість за основним платежем в сумі 13219,17 грн. та донараховано штрафні (фінансові) санкції в сумі 9486,5 грн. та визнання неправомірними дій податкового органу щодо зменшення позивачу у податковій декларації з ПДВ за березень 2010 р. на суму 12753,0 грн. як значення рядка 26 "залишок відємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду", мотивуючи тим, що податковим органом безпідставно донараховано позивачу податкове зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 13219,17 грн. та неправомірно нараховано штрафні (фінансові) санкції в сумі 9486,5 грн., а також без законних підстав зменшено відємне значення податкового зобовязання з ПДВ у податковій декларації. Вважає податкове повідомлення рішення від 15.06.2010 р. таким, що підлягає скасуванню в зазначеній позивачем частині.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві та доповненні до позовної заяви. Просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача щодо задоволення позовних вимог заперечив з мотивів, викладених у письмовому запереченні, наданому суду.

Розглянувши позовну заяву, заслухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши надані суду письмові докази та інші матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими в частині, а позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Державною податковою інспекцією в м. Івано-Франківську проводилась виїзна планова комплексна документальна перевірка субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_4, з питань дотримання вимог законодавства про оподаткування за період з 01.04.2007р. по 31.03.2010р.

В ході перевірки встановлені порушення позивача, зокрема, п.п.7.3.1 п. 7.3, п.п. 7.4.1, п.п.7.4.3, п.п.7.4.4, п.7.4, п.п.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997р. №168/97-ВР (зі змінами та доповненнями), в результаті чого донараховано податок на додану вартість в загальній сумі 18973,0грн., та як наслідок встановлено значення рядка 26 "залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду" за березень 2010р. в розмірі 0,0грн. Крім цього перевіркою встановлено ряд інших порушень податкового законодавства.

За результатами перевірки складено акт №10315/17-3/НОМЕР_1 від 07.06.2010р., в якому зафіксовані виявлені порушення, що і стали підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення №/0 від 15.06.2010р., відповідно до якого позивачу визначено суму податкового зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 28459,50 грн., в тому числі за основним платежем - 18973,00 грн., штрафна санкція 9486,50 грн.

Судом встановлено, що субєкт підприємницької діяльності фізична особа ОСОБА_4 відповідно до рішення Івано-Франківського міськвиконкому від 21.11.1997р. та свідоцтва про державну реєстрацію є приватним підприємцем та відповідно до свідоцтва №66276797 від 12.03.2001р. є платником податку на додану вартість.

Як вбачається з вищевказаного акту податкової перевірки, позивач здійснював діяльність щодо роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах з перевагою продовольчого асортименту та без такої, а також діяльність автомобільного вантажного транспорту (КВЕД 60.24.0) (а.с.33).

В ході судового засідання встановлено, що позивачем за період, що перевірявся податковим органом, до складу податкових зобовязань включалися сума з податку на додану вартість не по першій події, а по мірі поступлення коштів на розрахунковий рахунок позивача, що призвело до заниження суми податкового зобовязання за березень 2008 р. в розмірі 2377,00 грн., за квітень 2008 р. в розмірі 3465,00 грн., за травень 2008 р. в розмірі 2552,00 грн. та до завищення сум податкового зобовязання з ПДВ за червень 2008р. в розмірі 3407,00 грн., за липень 2008 р. в розмірі 2710,00 грн., чим було порушено позивачем п.п.7.3.1 п. 7.3. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (зі змінами та доповненнями).

Відповідно до п.п.7.3.1 п. 7.3. ст.7 вказаного Закону, датою виникнення податкових зобов'язань з поставки товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці, а в разі поставки товарів (робіт, послуг) за готівкові грошові кошти - дата їх оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої - дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника податку; або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) платником податку.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що позивачем було занижено суму податкового зобовязання з ПДВ за березень 2008 р. в розмірі 2377,00 грн., за квітень 2008 р. 3465,00 грн., за травень 2008 р. 2552,00 грн. та завищено суму податкового зобовязання з ПДВ за червень 2008 р. 3407,00 грн., за липень 2008 р. 2710,00 грн., що також підтверджується матеріалами справи, а податковим органом було правомірно донараховано суму податкового зобовязання з ПДВ в розмірі 5753,83 грн.

Щодо правомірності включення позивачем сум податкового зобовязання з податку на додану вартість до складу податкового кредиту, суд вважає позовні вимоги в даній часті обґрунтованими, виходячи з наступного.

Приписами п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (зі змінами та доповненнями) встановлено, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Якщо у подальшому такі товари (послуги) починають використовуватися в операціях, які не є об'єктом оподаткування згідно зі статтею 3 цього Закону або звільняються від оподаткування згідно зі статтею 5 цього Закону, чи основні фонди переводяться до складу невиробничих фондів, то з метою оподаткування такі товари (послуги), основні фонди вважаються проданими за їх звичайною ціною у податковому періоді, на який припадає початок такого використання або переведення, але не нижче ціни їх придбання (виготовлення, будівництва, спорудження).

У разі коли товари (роботи, послуги), виготовлені та/або придбані, частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково - ні, до суми податкового кредиту включається та частка сплаченого (нарахованого) податку при їх виготовленні або придбанні, яка відповідає частці використання таких товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях звітного періоду.

Якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до складу податкового кредиту було віднесено такі суми ПДВ з операцій, відповідно до яких позивач придбавав в ТОВ «Укршинторг» шини для вантажного автомобільного транспорту на загальну суму 5700,00 грн., в тому числі ПДВ - 950,00 грн., що підтверджується податковими накладними (а.с. 9-11), а також ним було придбано сідловий тягач WORTH» на суму 150133,00 грн., в тому числі ПДВ 25022,17 грн., про що свідчить рахунок - фактура та податкова накладна від 28.08.2008р. (а.с.12).

В судовому засіданні встановлено, що придбаний сідловий тягач «KENWORTH» (надалі- сідловий тягач) позивач використовував для здійснення підприємницької діяльності, а саме: вантажних перевезень, оскільки, як вбачається з акту податкової перевірки, діяльність автомобільного вантажного транспорту це його основна діяльність (а.с.33), про що також свідчить інформація бази даних з МРЕВ м. Івано-Франківська щодо наявності у власності позивача транспортних засобів у кількості пяти одиниць (а.с. 37).

Відповідно до пункту 6 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 р. №1388, транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в реєстраційно-екзаменаційних підрозділах Державтоінспекції. Транспортні засоби, що належать фізичним особам - підприємцям, реєструються за ними як за фізичними особами.

За наведених підстав, суд не погоджується з доводами відповідача щодо недоведеності факту використання позивачем в господарській діяльності сідлового тягача, які грунтуються виключно на обставині державної реєстрації транспортного засобу за фізичною особою - громадянином , оскільки, із системного аналізу вимог вищенаведеної Постанови КМУ №1388 від 07.09.1998 р., іншого порядку реєстрації транспортного засобу для субєктів підприємницької діяльності фізичних осіб не передбачається.

Суд відхиляє доводи відповідача щодо безпідставності включення до складу податкового кредиту сум податкового зобовязання з податку на додану вартість, які було сплачено позивачем при придбанні ним спірного транспортного засобу та автомобільних шин на загальну суму ПДВ 25972,17 грн., у звязку з тим, що даний транспортний засіб та шини не використовувались у підприємницькій діяльності, а на засіб не здійснювалось амортизаційних нарахувань, оскільки, виходячи з аналізу вимог п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», до складу податкового кредиту включається податкові зобовязання позивача з податку на додану вартість, які входять у ціну товару, який ним був придбаний з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такого платника податку, що було доведено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи.

Як вбачається з акту податкової перевірки, позивачем було порушено вимоги ст.2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», а саме: позивачем не здійснювалось ведення бухгалтерського обліку (а.с. 41).

Виходячи з наведених обставин, суд не вбачає вищезазначене порушення Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для виключення зі складу податкового кредиту податковим органом сум податкового зобовязання з податку на додану вартість, який є у складі ціни, сплаченої позивачем за товари, придбані ним для здійснення підприємницької діяльності, зокрема, сідлового тягача та шин.

Відповідно п.п. 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та цільовими фондами»від 21.12.2000 р. № 2181 (зі змінами та доповненнями) встановлено, що у разі коли контролюючий орган самостійно донараховує суму податкового зобов'язання платника податків за підставами, викладеними у підпункті "б" підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, такий платник податків зобов'язаний сплатити штраф у розмірі десяти відсотків від суми недоплати (заниження суми податкового зобов'язання) за кожний з податкових періодів, установлених для такого податку, збору (обов'язкового платежу), починаючи з податкового періоду, на який припадає така недоплата, та закінчуючи податковим періодом, на який припадає отримання таким платником податків податкового повідомлення від контролюючого органу, але не більше п'ятдесяти відсотків такої суми та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян сукупно за весь строк недоплати, незалежно від кількості податкових періодів, що минули.

Виходячи з вищенаведених норм, оскільки при розгляді справи судом було встановлено правомірність донарахування позивачу податкового зобовязання з податку на додану вартість в сумі 5753,83 грн., то відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та цільовими фондами», суд вважає правомірним застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій в сумі 2877, 00 грн.

Щодо позовних вимог в частині визнання неправомірними дій податкового органу щодо зменшення позивачу у податковій декларації з ПДВ за березень 2010р. на суму 12753,0 грн. значення рядка 26 "залишок відємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду", суд вважає їх необґрунтованими, оскільки за висновками акту податкової перевірки не було прийнято відповідного податкового рішення, тобто, не було відповідних юридичних наслідків щодо порушення прав та законних інтересів позивача, а тому дії податкового органу стосовно зменшення позивачу значення рядка 26 не можуть бути предметом оскарження в даній справі.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню в частині визначення позивачу податкового зобовязання з податку на додану вартість за основним платежем в сумі 13219,17 та застосованої штрафної (фінансової) санкції в сумі 6609,59 коп. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську від 15.06.2010р. № /0 в частині визначення фізичній особі -підприємцю ОСОБА_4 податкового зобовязання з податку на додану вартість за основним платежем в сумі 13219,17 (Тринадцять тисяч двісті девятнадцять гривень) 17 коп., та застосованої штрафної (фінансової) санкції в сумі 6609 (Шість тисяч шістсот девять гривень) 59 коп.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом 10 днів з дня складення постанови в повному обсязі. Якщо постанову було проголошено у відсутності особи, яка бере участь у справі, а також у випадку прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя: /підпис/ ОСОБА_5

Постанова складена в повному обсязі 06.09.2010 року.