Справа № 2а-8321/11/0170/14
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2015-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2015 року м. Київ К/9991/14863/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Амєліна С.Є.,
Бутенка В.І., -

розглянувши в касаційній інстанції в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_4 до заступника начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим Недільського Володимира Васильовича про визнання протиправними дій та спонукання до виконання певних дій, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 19 вересня 2011 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2012 року,-

встановив:

У липні 2011 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом, у якому просив визнати протиправною бездіяльність заступника начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим Недільського В.В. щодо розгляду його інформаційного запиту від 25 червня 2011 року, зобов'язати відповідача забезпечити розгляд даного запиту у невідкладний термін та надати звіт про виконання судового рішення.

Постановою Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 19 вересня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2012 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 19 вересня 2011 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2012 року і прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 в порядку статті 5 Закону України «Про звернення громадян» від 2 жовтня 1996 року № 393/96-ВР та статтей 19-21 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року № 2939-VI звернувся до заступника начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим Недільського В.В. з інформаційним запитом від 25 червня 2011 року, в якому просив у невідкладний термін направити на його адресу: копію наказу № 1244 від 2 червня 2011 року Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим про створення комісії для перевірки фактів, викладених у його заяві від 18 травня 2011 року; належним чином завірені матеріали перевірки, проведеної вищезгаданою комісією; повідомити перелік посадових осіб Товариства з обмеженою відповідальністю «Сокіл-СКС» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Цицерон», опитаних з приводу обставин, викладених у його заяві від 18 травня 2011 року, про рейдерське захоплення ними будинку 31-А, по вулиці Леніна, в місті Ялта, що відбулося 21 квітня 2011 року.

Листом № 4236/Дз від 15 липня 2011 року відповідач повідомив ОСОБА_4 про те, що отримати копію наказу, документи по перевірці Товариства з обмеженою відповідальністю «Сокіл-СКС», а також ознайомитись з матеріалами перевірки можливо в порядку Закону України «Про звернення громадян». Позивачеві роз'яснено, що Закон України «Про доступ до публічної інформації» не поширюється на відносини у сфері звернення громадян, які регулюються спеціальним законом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що дії відповідача відповідали нормам діючого законодавства, а тому відсутні підстави для визнання протиправною його бездіяльності та повторного зобов'язання надання позивачеві інформації за запитом.

У статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» зазначено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Згідно статті 3 цього Закону право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема, обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

За змістом статті 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Відповідно до частини 1 статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

У відповідності до частини 2 статті 22 цього Закону відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Як вбачається з матеріалів справи, в інформаційному запиті позивачем ставилося питання про надання інформації та документів по проведеній перевірці за його скаргою, поданою 18 травня 2011 року в порядку статтей 1, 14, 16, 18, 19, 20, 29 Закону України «Про звернення громадян» щодо діяльності охоронних структур «Цицерон» та «Сокіл» на предмет дотримання ними законодавства під час фізичного захоплення домоволодіння 31-а, по вулиці Леніна, в місті Ялта, що відбулося 21 квітня 2011 року.

За результатами перевірки на адресу позивача була направлена мотивована відповідь від 22 червня 2011 року № 3574/Дз.

Частина 2 статті 2 Закону України «Про доступ до публічної інформації» прямо вказує, що цей Закон не поширюється на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

Оскільки проведена перевірка за скаргою позивача і зібрані відповідні документи в порядку Закону України «Про звернення громадян», ОСОБА_4 відповідно до статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» запитав інформацію, яка є інформацією з обмеженим доступом.

Інформація, яка була зібрана під час позапланової перевірки діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Сокіл-СКС» не підпадає під вимоги Закону України «Про доступ до публічної інформації».

За правилами статті 18 Закону України «Про звернення громадян» позивач має право ознайомитися з матеріалами перевірки, що було йому запропоновано.

Вирішуючи спір суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідач в порядку, встановленому Законом України «Про звернення громадян» та статтею 2 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розглянув інформаційний запит позивача від 25 червня 2011 року і надіслав йому мотивовану відповідь, у зв'язку з чим дійшли вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки постанова Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 19 вересня 2011 року та ухвала Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2012 року прийняті з додержанням норм права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 19 вересня 2011 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 до заступника начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим Недільського Володимира Васильовича про визнання протиправними дій та спонукання до виконання певних дій - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Амєлін С.Є.

Бутенко В.І.