Справа № 821/2571/13-а
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2015-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2015 року м. Київ К/800/54664/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Кошіля В.В.

Суддів Борисенко І.В.

Моторного О.А.

при секретарі Калініні О.С.

за участю представника позивача - Хазова Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Міндоходів у Херсонській області

на ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2014

та постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 25.10.2013

у справі № 821/2571/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтортанссервіс»

до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Херсонської області Державної податкової служби

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Нафтортанссервіс» звернулось до суду з позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 03.04.2013 № та № Державної податкової інспекції у м. Херсоні Херсонської області Державної податкової служби, правонаступником якої є Державна податкова інспекція у м. Херсоні Головного управління Міндоходів у Херсонській області.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 25.10.2013, яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2014, позов задоволено; визнано протиправними та скасовано спірні податкові повідомлення-рішення, з мотивів обґрунтованості позовних вимог.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Позивач в запереченнях на касаційну скаргу просить відмовити в задоволенні касаційної скарги, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін, як такі, що прийняті з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами проведеної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Нафтотранссервіс» з питань дотримання підприємством позивача вимог податкового законодавства при фінансово-господарських відносинах з ПНВКП «Атон» - у березні, квітні 2011 року, ТОВ «Ространснафтопродукт» - у серпні, вересні, жовтні 2011 року та їх відображення в податковій звітності за відповідний період, складено акт № 1651/22.4/30245835 від 14.03.2013, в якому зафіксовано наступні порушення: п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого занижено податок на прибуток у 1 кварталі 2011 року на суму 302 034 грн.; пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на суму 1 053 671 грн., у тому числі по податковим періодам: півріччя 2011 року - 332 166 грн., 3 квартали 2011 року - 327 034 грн., 2011 рік - 27 072 грн., І квартал 2012 року - 123 750 грн.; п. п. 198.1, 198.2, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на суму 926 485 грн., у тому числі: за квітень 2011 року - 288 840 грн., за серпень 2011 року - 306 986 грн., за вересень 2011 року - 222 831 грн., за жовтень 2011 року - 107 828 грн.

На підставі результатів проведеної перевірки, 03.04.2013 відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 1 245 308 грн., в т.ч.: 926 485 грн. основного платежу та 318 823 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

- № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 1 417 581 грн., в т.ч.: 1 355 705 грн. основного платежу та 61 876 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Стосовно висновку податкового органу про заниження податку на прибуток у 1-му кварталі 2011 року на суму 302 034 грн. по господарській операції з ПНВКП «Атон» у березні 2011 року, то в судовому порядку встановлено, що цей висновок спірного акту перевірки № 1651/22.4/30245835 від 14.03.2013 базується лише на даних акту № 1528/22-6/30245835 від 02.08.2012, складеного за результатами раніше проведеної документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Нафтотранссервіс» з питань підтвердження правових відносин з ПНВКП «Атон» за період з 01.03 по 31.03.2012, за результатами якого ДПІ винесено податкове повідомлення-рішення № від 23.08.2012 про визначення зобов'язання з ПДВ за основним платежем на 241 627 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на 1 грн.

На підставі обставин, встановлених в цьому акті перевірки № 1528/22-6/30245835 від 02.08.2012 щодо нереальності господарської операції між позивачем та ПНВКП «Атон», податковий орган вважає протиправним віднесення позивачем до складу валових витрат витрати по вищевказаній господарській операції на суму 1 208 135 грн. у березні 2011 року.

Так, згідно акту перевірки № 1528/22-6/30245835 від 02.08.2012 було прийняте податкове повідомлення-рішення № від 23.08.2012, сума зобов'язання по якому не була узгодженою, у зв'язку із судовим оскарженням, про що свідчить постанова Херсонського окружного адміністративного суду по справі № 2а-5156/12/2170 від 28.01.2013, яка на дату складання акта перевірки, не набрала законної сили.

Згідно з абз. 4 п. 56.18 ст. 56 Податкового кодексу України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Таким чином, у період з 04.03 по 05.03.2013 податкове зобов'язання згідно податкового повідомлення-рішення № від 23.08.2012 не було узгодженим.

Згідно з п. 3 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПА України від 22.12.2010 № 984, акт - це службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Пунктом 6 розділу І цього Порядку зазначено, що факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Судами обох інстанцій вірно зазначено, що висновки попередніх актів перевірок платників податків не є первинними документами, які свідчать про факт порушення платником податків податкового законодавства, оскільки лише узгоджені податкові зобов'язання, нараховані на їх підставі можуть бути враховані у подальшому, як триваючий факт порушення податкового законодавства.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про неправомірне визначення податковим органом грошового зобов'язання з податку на прибуток за І квартал 2011 року у сумі 302 034 грн. згідно оскаржуваного податкового повідомлення - рішення від 03.04.2013 № , визначеного на підставі результатів попередньої перевірки.

Щодо висновку відповідача про заниження податку на прибуток за півріччя 2011 року на суму 332 166 грн., 3 квартали 2011 року у сумі 327 034 грн., 2011 рік у сумі 270 721 грн., 1 квартал 2012 року у сумі 123 750 грн. та про заниження податку на додану вартість у квітні 2011 року у сумі 288 840 грн., у серпні 2011 року у сумі 306 986 грн., у вересні 2011 року у сумі 22 831 грн., у жовтні 2011 року у сумі 107 828 грн. за господарськими операціями з ПНВКП «Атон» у квітні 2011 року та з ТОВ «Ространснафтопродукт» у серпні - жовтні 2011 року, слід зазначити наступне.

Матеріалами справи встановлено, що у перевіряємий період ТОВ «Нафтотранссервіс» мало договірні взаємовідносини з контрагентами - ПНВКП «Атон» та ТОВ «Ространснафтопродукт», пов'язані з поставкою дизельного палива та бензину.

Так, 01.03.2011 між ТОВ «Нафтотранссервіс» (покупець) та ПНВКП «Атон» (продавець) укладено договір № 063, за умовами якого продавець зобов'язується поставити, а покупець прийняти та оплатити нафтопродукти у відповідності з попереднім замовленням покупця, відвантаження товару здійснюється продавцем зі складу в м. Херсоні, розрахунки за договором здійснюються шляхом переказу грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця згідно наданих рахунків або накладних на відпуск товару, термін дії договору - до 31.12.2011.

До вищевказаного договору були укладені додаткові угоди № 1/03 від 01.03.2011, № 2/03 від 15.03.2011, № 3/03 від 16.03.2011, № 4/03 від 18.03.2011, № 5/04 від 04.04.2011, № 6/04 від 05.04.2011, № 7/04 від 06.04.2011, № 8/04 від 07.04.2011, № 9/04 від 18.03.2011, за умовами яких визначалися найменування, кількість та вартість товару, що поставлявся.

На виконання умов вказаного договору та відповідних додаткових угод ПНВКП «Атон» у березні 2011 року було поставлено бензин всього на загальну суму 414 010 грн. (в т.ч. ПДВ 69 001,67 грн.), а також дизельне паливо всього на загальну суму 1 035 751,50 грн. (в т.ч. ПДВ 172 625,25 грн.), що підтверджено видатковими та податковими накладними.

Передача придбаного товару здійснювалася відповідно до актів приймання-передачі та актів приймання-здавання нафтопродуктів з нафтопродуктопроводів (форма №8-НП), копії яких також були надані до матеріалів справи. Розрахунки за отриманий товар були здійснені шляхом заліку зустрічних однорідних вимог згідно відповідних угод про припинення зобов'язань.

Окрім цього, на виконання умов договору № 063 від 01.03.2011 та відповідних додаткових угод ПНВКП «Атон» у квітні 2011 року було поставлено дизельне паливо всього на загальну суму 1 733 040 грн. (в т.ч. ПДВ 288 840 грн.), що підтверджено видатковими та податковими накладними, а також актами приймання-здавання нафтопродуктів під час надходження автомобільним транспортом.

Також судами попередніх інстанцій встановлено, що транспортування товару здійснювалось автоперевізником - ПП ОСОБА_3 за замовленням ТОВ «Нафтотранссервіс», що підтверджено товарно-транспортними накладними. Поставка нафтопродуктів супроводжувалася сертифікатами відповідності, а також паспортом продукції та паспортом якості.

18.08.2013 між ТОВ «Нафтотранссервіс» (покупець) та ТОВ «Ространснафтопродукт» (постачальник) було укладено договір № 18/08, згідно умов якого постачальник зобов'язується передати, а покупець прийняти та оплатити нафтопродукти в кількості, асортименті, за цінами відповідно до додатків до даного договору, оплата вартості товару здійснюється на умовах передоплати, якість товару повинна відповідати технічним умовам та державним стандартам, діючим на території України, умови поставки визначаються розділом 5 договору та можуть бути погоджені у відповідних додатках до даного договору.

На виконання умов даного договору ТОВ «Ространснафтопродукт» було поставлено нафтопродукти всього на загальну суму 3 825 776,32 грн. (в т.ч. ПДВ 637 629,38 грн.), а саме: у серпні 2011 року - дизельне паливо та бензин на загальну суму 1 841 913,48 грн. (в т.ч. ПДВ 306 985,58 грн.), у вересні 2011 року - бензин на загальну суму 1 336 897,78 грн. (в т.ч. ПДВ 222 816,29 грн.), у жовтні 2011 року - бензин на загальну суму 646 965,06 грн. (в т.ч. ПДВ 107 827,51 грн.), що підтверджено видатковими та податковими накладними, а також накладними на перевезення вантажу та актами приймання-передачі.

Оплата вартості товару підтверджена платіжними дорученнями. Транспортування товару здійснювалось ВАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство» залізничним транспортом згідно договору № 2 від 10.12.2010. Поставка нафтопродуктів супроводжувалась сертифікатами відповідності, а також паспортами якості.

Позивачем також до суду було надано і журнал надходження нафти та нафтопродуктів за формою 6-НП, де зазначено час початку та закінчення зливання нафтопродуктів, температура, густина, маса, акт приймання та номер резервуара, де злито нафтопродукти, а також перелік засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації та підлягають перевірці в 2010-2012 роках, погоджений з ДП «Херсонстандартметрологія».

Відповідач з посиланням на акт перевірки ПНВКП «Атон» від 29.02.2012 № 86-1/22-4/30667437 про наявність у діяльності підприємства ознак нереальності, а також на акт про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Ространснафтопродукт» від 17.09.2012 № 614/3/22-80/35234346 щодо відсутності підприємства за місцезнаходженням, відсутності інформації про наявність основних засобів, трудових та матеріальних ресурсів, виробничої бази, дійшов висновку, що первинні документи, надані до перевірки ТОВ «Нафтотранссервіс» щодо взаємовідносин з постачальниками не мають юридичної сили та доказовості, оскільки складені з метою надання вигоди покупцеві, а не фіксування фактично здійснених господарських операцій.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з наступного, з чим погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України).

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу (п. 198.1 ст. 198 зазначеного Кодексу).

Згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 зазначеного Кодексу податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України).

Згідно з п. п. 201.8, 201.10 ст. 201 ПК України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу. Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Слід зазначити, що право платника податку на податковий кредит законодавство не ставить в залежність від факту проведення зустрічної звірки даних суб'єкта господарювання (постачальника товару, виконавця робіт, послуг) щодо платника податків.

Нереальність господарських операцій з придбання платником податку товару (робіт, послуг) має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, зокрема, обумовлюватись лише неможливістю проведення зустрічної звірки даних контрагента через відсутність його за юридичною адресою та відсутністю в нього основних фондів, складських приміщень тощо, адже підприємство не позбавлено права залучати матеріально-технічні ресурси для здійснення господарської діяльності.

Судами попередніх інстанцій встановлено формування позивачем податкового обліку з податку на прибуток та податку на додану вартість по господарським операціям з ПНВКП «Атон» та ТОВ «Ространснафтопродукт» на підставі належним чином оформлених первинних документів, та встановлено, що господарські операції із зазначеними контрагентами мали місце, підтверджені первинними, розрахунковими та іншими документами, тому податковим органом безпідставно донараховані грошові зобов'язання з податку на додану вартість та податку на прибуток спірними податковими повідомленнями-рішеннями.

За вказаних обставин, відсутності порушень норм матеріального та процесуального права, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позовних вимог є вірним, а касаційна скарга відповідача - необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Міндоходів у Херсонській області залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2014 та постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 25.10.2013 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий В.В. Кошіль
Судді І.В. Борисенко
О.А. Моторний