Справа № 803/517/15-а
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2015-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2015 року Справа № 876/5195/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів :

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Довгої О.І., Ліщинського А.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 представника ОСОБА_2 на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 15.04.2015 року у адміністративній справі №803/517/15-а за позовом ОСОБА_2 до Державної міграційної служби України, управління Державної міграційної служби України у Волинській області про визнання неправомірними та скасування рішення, наказу, зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом до Державної міграційної служби України, управління Державної міграційної служби України у Волинській області про визнання неправомірними та скасування наказу УДМС України у Волинській області № 8 від 20 січня 2015 року про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; визнання неправомірним та скасування рішення ДМС України № 9-15 від 27 лютого 2015 року про відхилення скарги на рішення органу міграційної служби про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання ОСОБА_2 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; зобов'язання УДМС України у Волинській області прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання про визнання громадянина Еритреї ОСОБА_2 біженцем або особою, що потребує додаткового захисту.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 15.04.2015 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Державної міграційної служби України, управління Державної міграційної служби України у Волинській області про визнання неправомірними та скасування рішення, наказу, зобов'язання вчинити дії відмовлено повністю.

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, зазначену постанову в апеляційному порядку оскаржив представник позивача ОСОБА_1 представник позивача, який просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15.04.2015 року та прийняти нову постанову якою задовольнити позовні вимоги.

Вимоги апеляційної скарги мотивовані тим, що рішення суду першої інстанції постановлене з неправильним застосуванням норм матеріального права, з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Відповідач- Державна міграційна служба України в запереченні на апеляційну скаргу вважає оскаржувану постанову суду такою, що прийнята у відповідності до норм матеріального та процесуального права та просить залишити її без змін.

Сторони будучи повідомленими про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явились, що відповідно до ст.197 КАС України не перешкоджає розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на апеляційну скаргу колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 16 грудня 2014 року позивач подав заяву-анкету про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яка була направлена до УДМС України у Волинській області і отримана останнім 25 грудня 2014 року.

Як вбачається з матеріалів справи наказом УДМС України у Волинській області № 8 від 20 січня 2015 року відмовлено громадянину Еритреї ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. УДМС України у Волинській області направило позивачу повідомлення № 1 від 21 січня 2015 року про відмову особі в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Позивач оскаржив даний наказ до ДМС України, однак рішенням Державної міграційної служби України № 9-15 від 27 лютого 2015 року відхилено скаргу ОСОБА_2 на рішення УДМС України у Волинській області про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Не погоджуючись з даними рішеннями відповідачів 18 березня 2015 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправними та скасування наказу і рішення та про зобов'язання вчинити дії.

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" від 08 липня 2011 року № 3671-VI (з наступними змінами та доповненнями) біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Особа, яка потребує додаткового захисту відповідно до визначення, наданого в пункті 13 частини першої статті 1 цього ж Закону, - це особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Відповіднодо ст. 6 вказаного Закону не може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, особа: яка вчинила злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людства і людяності, як їх визначено у міжнародному праві; яка вчинила злочин неполітичного характеру за межами України до прибуття в Україну з метою бути визнаною біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, якщо таке діяння відповідно до Кримінального кодексу України належить до тяжких або особливо тяжких злочинів; яка винна у вчиненні дій, що суперечать меті та принципам Організації Об'єднаних Націй; стосовно якої встановлено, що умови, передбачені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, відсутні; яка до прибуття в Україну була визнана в іншій країні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; яка до прибуття в Україну з наміром бути визнаною біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, перебувала в третій безпечній країні. Дія цього абзацу не поширюється на дітей, розлучених із сім'ями, а також на осіб, які народилися чи постійно проживали на території України, а також їх нащадків (дітей, онуків).

Згідно з частиною 1 статті 7 вказаного Закону оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника.

Відповідно до частин четвертої, шостої статті 8 цього ж Закону рішення про оформлення або відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається на підставі письмового висновку працівника, який веде справу, і оформлюється наказом уповноваженої посадової особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту. Рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені пунктами 1 чи 13 частини 1 статті 1 цього Закону, а також якщо заяви носять характер зловживання: якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв'язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

Згідно із пунктом 4.1 розділу IV "Попередній розгляд заяв" Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 вересня 2011 року № 649 під час попереднього розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа органу міграційної служби (особа, яка веде справу) протягом п'ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви: а) проводить співбесіду із заявником з дотриманням правил, встановлених частинами другою та третьою статті 8 Закону. У разі залучення перекладача для участі в співбесіді уповноважена посадова особа органу міграційної служби перед початком співбесіди попереджає перекладача про необхідність дотримання умов конфіденційності, що оформлюється розпискою про нерозголошення відомостей, що містяться в особовій справі заявника (додаток 12). Результати співбесіди оформлюються відповідним протоколом співбесіди (додаток 13) із особою, яка подала заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, що підписується цією особою або її законним представником; б) розглядає відомості, наведені в заяві про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та інші документи, вимагає додаткові відомості, що можуть підтверджувати наявність чи відсутність підстав для прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; в) готує письмовий висновок щодо прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 14). У висновку обов'язково робиться посилання на використану інформацію про країну походження заявника, включаючи сторінки, назви інформаційних звітів, роки та найменування установ чи організацій, що його підготували, посилання на електронну адресу, якщо звіти було опубліковано в Інтернеті, та її співвідношення із змістом заяви та відомостями, отриманими під час співбесіди із заявником або його законним представником. Цей висновок повинен включати посилання на точну, актуальну інформацію з декількох джерел.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те що, відповідач УДМС України у Волинській області при розгляді заяви позивача та прийнятті оскаржуваного наказу про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, дотримав встановлену процедуру попереднього розгляду заяви, провівши співбесіду, оформлену протоколом від 06 січня 2015 року, розглянувши заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, підготувавши письмовий висновок, у якому є посилання на використану інформацію про країну походження заявника з декількох джерел (в тому числі, актуальних).

Як вірно встановлено судом першої інстанції із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту позивач звернувся 16 грудня 2014 року, перебуваючи в пункті тимчасового перебування іноземців на підставі постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 жовтня 2014 року, хоча мав об'єктивну можливість звернутися із вказаною заявою значно раніше, і така поведінка може свідчити про те, що набуття захисту не було для нього пріоритетним завданням, реальною ж метою було здійснення дій, спрямованих на легалізацію перебування в одній з європейських країн. При цьому, позивач також не звертався за захистом до компетентних органів в Судані, перебуваючи там 10 місяців, і в Москві, перебуваючи там близько трьох місяців.

Твердження апелянта про побоювання переслідування позивача у зв'язку із критикою офіційної політики Уряду Еритреї не знайшли підтвердження, оскільки позивачем не надано доказів його затримання за публічні виступи проти курсу політики Уряду Еритреї.

Стосовно переслідувань за релігійними переконаннями колегія суддів зазначає, що позивач сповідує католицизм, при цьому в країні походження християнство, зокрема римо-католицизм, є офіційно визнаною вірою, близько 15 % громадян країни сповідують вказану віру, позивач разом із членами своєї родини мав можливість відвідувати церкву в місті проживання. Тобто зазначені обставини свідчать про неправдоподібність посилань позивача на переслідування з боку держави за релігійним мотивом.

Враховуючи викладене вище суд першої інстанції вірно проаналізував обставини справи та зробив висновок про те, що управлінням Державної міграційної служби України у Волинській області та Державною міграційною службою України було належним чином проаналізовано всі подані відомості про особу позивача та причини звернення за захистом, інформацію по країні походження і на підставі статті 8 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", у зв'язку з тим, що у заявника відсутні умови, зазначені пунктами 1 чи 13 частини 1ї статті 1 цього Закону, прийнято законні і обґрунтовані рішення про відмову позивачу в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відтак, підставно відмовлено в задоволенні позову.

Доводи апелянта висновків суду не спростовують, а тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись статтями 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 представника ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 15.04.2015 року у адміністративній справі №803/517/15-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І.І. Запотічний

Судді О.І.Довга

А.М. Ліщинський