Справа № 813/829/14
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2015-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 листопада 2015 р. Справа № 876/4486/14
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Качмара В.Я.,
суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,
за участі секретаря Ратушної М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 18 березня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 (правонаступник Навчальний центр Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_2 ), за участі Тернопільської прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері, про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В січні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі В/ч) у якому, просив зобов`язати відповідача провести перерахунок вислуги років та зарахувати час навчання в Львівському військовому ліцеї ім.Героїв Крут (далі - Ліцей) до загального військового стажу перебування на військовій службі, до вислуги років та внести зміни у відповідні документи; зобов`язати В/ч провести відповідний перерахунок виплати надбавки до окладів грошового утримання за вислугу років та доплату надбавки за безперервну військову службу з її виплатою із розрахунку стажу військової служби 20 років.
Позивач обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що відповідач безпідставно не зарахував йому до стажу військової служби період його навчання в Ліцеї з липня 1992 року по червень 1995 року, що вплинуло на його грошове утримання, яке він отримує. Вважає, що оскільки Закон України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон №2232-XII) в редакції, чинній на час його навчання в Ліцеї передбачав зарахування період такого навчання до стажу військової служби, то підстави для відмови йому у такому відсутні.
Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 18 березня 2014 року у справі №813/829/14 у задоволенні заявленого позову відмовлено.
Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив ОСОБА_1 , який покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов в повному обсязі. У поданій апеляційній скарзі покликається на обставини викладені в позовній заяві, а також вказує що Ліцей є військовим навчальним закладом, оскільки це випливає з його назви, що однак безпідставно не взято до уваги судом першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач у спірних відносинах діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, а період навчання позивача у Ліцеї не може бути зарахований до стажу військової служби.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та є вірними з таких міркувань.
Як встановлено судом апеляційної інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 з 17.07.1992 по 15.06.1995 проходив навчання у Ліцеї. Після закінчення навчання був направлений до Київського інституту Міністерства внутрішніх справ України та був зарахований до нього відповідно до наказу ректора інституту від 25.07.1995 №208.
10.07.1999 закінчив вказаний інститут із присвоєнням військового звання «лейтенант». З цього часу позивач безперервно проходив військову службу на офіцерських посадах, зокрема і у В/ч.
В грудні 2013 року позивач дізнався, що його період навчання в Ліцеї не було зараховано до стажу військової служби, а відтак звернувся до відповідача із вимогою про його зарахування, на що отримав відмову.
Не погодившись із такими діями В/ч, позивач звернувся до адміністративного суду із цим позовом.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основним законом, який регулює вказані правовідносини є Закон №2232-XII.
Згідно зі ст.24 Закону №2232-XII (в редакції від 25.03.1992) початком перебування на військовій службі вважався, зокрема день прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею), вказаний у приписі, виданому військовим комісаріатом, для допризовників, призовників та військовозобов`язаних.
У новій редакції цього Закону, яка набрала чинності з 31.07.1999 та із відповідними змінами діє на цей час, ст.24 вже не пов`язує початок перебування на військовій службі з днем прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею). Зазначена норма Закону передбачала на час звернення до В/ч, що початком проходження військової служби є день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату - для громадян, призваних на строкову військову службу; день до зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи, тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом; день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу для громадян, які не проходили військову службу та військовозобов`язаних.
Видами такої служби згідно з ч.4 ст.2 Закону №2232-XII є строкова військова служба; військова служба за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.
Перебування на військовій службі громадян, які навчаються у військово-навчальних закладах, передбачено у ст.25 Закону №2232-XII.
Громадяни України, які виявили бажання вступити до вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів відповідно до ч.1 ст.12 Закону №2232-XII, можуть проходити попередню підготовку в загальноосвітніх навчальних закладах, військових ліцеях, ліцеях з посиленою військово-фізичною підготовкою, у військових оркестрах, навчальних закладах громадських організацій, на підготовчих курсах при вищих військових навчальних закладах або військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів.
Як вбачається із довідки виданої ОСОБА_1 . Львівським державним ліцеєм з посиленою військово-фізичною підготовкою імені Героїв Крут від 16.12.2013 №618, Ліцей був створений постановою Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) від 19.08.1992 №490 «Про реформу військової освіти» (далі Постанова) на базі Львівської республіканської спецшколи-інтернату і постановою КМУ від 13.06.1996 №643 «Про військові ліцеї та ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою» був з 01.07.1996 реорганізований у Львівський державний ліцей з посиленою військово-фізичною підготовкою імені героїв Крут (а.с.4).
Відтак, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що ліцей з посиленою військово-фізичною підготовкою, у якому з 17.07.1992 по 15.06.1995 навчався позивач не належить до військових навчальних закладів, а створений відповідно до Постанови з метою підготовки кандидатів для вступу до цих закладів, тому навчання у ньому не можна вважати навчанням у військовому навчальному закладі, а відтак і проходженням військової служби згідно з переліком її видів, що закріплений у ч.4 ст.2 Закону України №2232-XII.
Більше того, ч.1 ст.2 Закону №2232-XII визначено, що військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній з захистом Вітчизни.
Тобто, необхідною умовою прийняття на військову службу є, зокрема досягнення громадянином України відповідного віку, передбаченого ст.15 цього Закону, однак позивач під час навчання у Ліцеї не відповідав зазначеним вимогам.
Вказана позиція апеляційного суду узгоджується з рішеннями Верховного Суду України, зокрема, з постановою від 27 березня 2012 року в справі №21-7а12, від 19 грудня 2011 року в справі №21-358а11, від 30 травня 2011 року в справі №21-41а11 та від 26 вересня 2011 року в справі №21-129а11.
Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
Додатково слід зазначити, що постановою КМУ від 17.07.1992 №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» визначено обмежений перелік підстав для зарахування до вислуги років часу служби, до яких навчання у військових ліцеях не входить.
Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Доводи апелянта висновків суду не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 207, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 18 березня 2014 року - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.Я. Качмар

Суддя О.М. Гінда

Суддя В.В. Ніколін
Повний текст виготовлений 09 листопада 2015 року.