Справа № 826/6371/15
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2015-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/6371/15 Головуючий у 1-й інстанції: Качур І.А. Суддя-доповідач: Губська О.А.
У Х В А Л А

Іменем України

05 листопада 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого суддіГубської О.А.
суддів Парінова А.Б., Беспалова О.О.
за участю: секретаря судового засіданняНечай Ю.О.
позивачаОСОБА_5
представників позивачаОСОБА_6, ОСОБА_7
представника відповідача (ГУ ДМС у м. Києві)Данілова С.В.
представника відповідача (ДМС України)Месюк Л.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Державної міграційної служби України, Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Державної міграційної служби України, Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві в якому просив:

скасувати Наказ Державної міграційної служби України від 18.03.2015 № 147- К "Про звільнення ОСОБА_5";

скасувати Наказ Головного управління Державної міграційної служби в м. Києві від 18.03.2015 № 187-К "Про звільнення ОСОБА_5";

поновити ОСОБА_5 на посаді першого заступника начальника Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві;

стягнути середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі, визначеному на дату прийняття рішення.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 липня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просив його скасувати, та ухвалити постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

В судове засідання з'явилися позивач та його представники, апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Представники відповідачів до суду з'явилися, проти апеляційної скарги заперечували та просили відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, представників позивача, представників відповідачів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, постанова суду - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом ДМС України від 04.07.2012р. № 530-к "Про призначення ОСОБА_5" ОСОБА_5 з 04 липня 2012 року призначено на посаду першого заступника начальника Головного управління ДМС України в місті Києві.

Рішенням атестаційної комісій з проведення атестації державних службовців ДМС України від 26.02.2015 року позивача визнано таким, що не відповідає займаній посаді.

Наказом Державної міграційної служби в місті Києві від 18.03.2015 № 147-к "Про звільнення ОСОБА_5" позивача звільнено з посади першого заступника начальника Головного управління Державної міграційної служби в місті Києві у зв'язку з невідповідністю займаній посаді в порядку п.2 ст. 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

У зв'язку із цим, Головним управлінням Державної міграційної служби в місті Києві видано наказ №187-К від 18.03.2015 про оголошення наказу № 147-к, відповідно до якого позивача звільнено з посади першого заступника начальника ГУ ДМС України в м. Києві.

Вважаючи названі накази № 147-к від 18.03.2015, №187-К від 18.03.2015 незаконними, позивач звернувся до суду із даним позовом, мотивуючи власні доводи тим, що звільнення відбулося з порушенням норм чинного законодавства, оскільки при проведенні атестації порушено процедуру проведення атестації; прийнято до уваги неправдиву інформацію; висновки за результатами атестації не відповідають реальному стану речей.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача, при цьому виходив з того, що дії атестаційної комісії під час проведення атестації є правомірними, оскільки вона діяла у межах своїх повноважень, за наявності всіх необхідних для атестації документів та відповідно до вимог Порядку проведення атестації, оскаржуваний наказ ДМС України від 18.03.2015 № 147-к видано у межах компетенції ДМС України у порядку та строки, встановлені законодавством, тому позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Апелянт в обґрунтування власних доводів посилався на те, що під час засідання Атестаційної комісії 26.02.2015 до її членів було доведено службову характеристику позивача, з якою останній не був ознайомлений, поряд з цим, характеристика, з якою його було ознайомлено, була неправомірно відкликана відповідачем. Також, позивач у скарзі посилається на порушення ДМС України частини другої статті 40 Кодексу законів про працю України, за змістом якої звільнення з підстави, зазначеної у пункті 2 цієї статті допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу, оскільки йому, всупереч наведених положень, не було запропоновано іншу роботу. Крім того, апелянт наголошує на тому, що рішення про звільнення було прийняте до закінчення встановленого законом строку для адміністративного оскарження, чим порушено п. 13 Положення про проведення атестації. Мотивуючи порушення судом першої інстанції норм процесуального права при ухваленні постанови, позивач зазначає, що даний спір розглянутий поза межами встановлених КАС України строків.

Колегія суддів звертає увагу, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції, доводам апеляційної скарги, судова колегія зазначає таке.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 6 Положення про проведення атестації державних службовців, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2000 року № 1922 (далі за текстом - Положення № 1922) термін і графік проведення атестації затверджуються наказом керівника і доводяться до відома державних службовців, які атестуються, не пізніше ніж за місяць до проведення атестації.

Судом першої інстанції установлено і сторонами не заперечується, що 13.01.2015 позивача було ознайомлено про місце та дату проведення атестації під особистий підпис, при цьому, враховуючи, що ОСОБА_5 перебував у стані тимчасової непрацездатності у період з 24.12.2014 по 09.01.2015, наказом ДМС України від 22.01.2015 № 35-к унесено зміни до пункту 9 Графіку проведення атестації державних службовців ДМС України, згідно з якими датою проведення атестації позивача визначено 26.02.2015, про що його також було повідомлено під особистий підпис 23.01.2015, тобто у встановлений пунктом 6 Положення про проведення атестації, що повністю узгоджується з приписами чинного законодавства.

Доводи апелянта про порушення відповідачем процедури проведення атестації колегія суддів оцінює критично з огляду на таке.

Згідно з п. 4 Положення № 1922 для організації та проведення атестації наказом керівника державного органу (далі - керівник) утворюється атестаційна комісія

Відповідно до п. 9 цього Положення на кожного працівника, який підлягає атестації, складається службова характеристика, що підписується його безпосереднім керівником, затверджується керівником вищого рівня і подається до комісії не пізніше ніж за тиждень до проведення атестації. Державний службовець ознайомлюється із службовою характеристикою до атестації під час співбесіди з безпосереднім керівником.

З матеріалів справи вбачається, що під час засідання Атестаційної комісії 26.02.2015 до її членів було доведено службову характеристику на ОСОБА_5, яку підписано його безпосереднім керівником - начальником Головного управління ДМС України в м. Києві Біляк Т.В., затверджено керівником вищого рівня - Головою ДМС України Радутним С.І. та подано до ДМС України листом Головного управління ДМС України в м. Києві від 06.02.2015 № 1-15/77.

Судом першої інстанції установлено, що 06.02.2015 ОСОБА_5 був ознайомлений із цією службовою характеристикою.

Згідно з наявними у справі матеріалами, у зв'язку із відмовою позивача засвідчити обставину ознайомлення із характеристикою, складено відповідний акт від 06.02.2015 № 6 за підписом начальника Головного управління ДМС України в м. Києві Біляк Т.В., заступника начальника Головного управління ДМС в м. Києві ОСОБА_16, начальника відділу кадрового забезпечення та антикорупційного моніторингу Головного управління ДМС в м. Києві Терещенко С.Г.

Ці обставини підтверджено також показаннями допитаного судом першої інстанції в якості свідка заступника начальника Головного управління ДМС в м. Києві ОСОБА_16

Водночас, позивачем не доведено його обґрунтувань щодо не ознайомлення зі службовою характеристикою.

Поряд із цим, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив посилання позивача на копію наданої ним службової характеристики (т.1 а.с. 14), оскільки остання не була затверджена Головою ДМС, тобто у розумінні п. 9 Положення № 1922 не є службовою характеристикою, крім того, як встановлено судом, атестаційною комісією не розглядалася.

Відповідно до п'ятого абзацу п. 9 Положення № 1922 у разі незгоди з відомостями, викладеними у службовій характеристиці, державний службовець може подати до комісії відповідну заяву, обґрунтування, додаткові відомості щодо своєї службової діяльності.

Поряд із цим, колегія суддів звертає увагу, що за змістом п.11 Положення № 1922 комісія приймає рішення не лише за наслідками розгляду характеристики державного службовця, а на підставі всебічного аналізу виконання основних обов'язків, складності виконуваної роботи та її результативності, знання та користування державною мовою під час виконання службових обов'язків.

Отже, службова характеристика є лише одним із документів, який розглядається атестаційною комісією в сукупності з іншими матеріалами і поясненнями.

Суд враховує наявні у матеріалах справи докази щодо наявності у позивача відзнак, нагород, нарахування йому премій, а також проходження ним курсів підвищення кваліфікації, що характеризують його з позитивного боку.

Поряд із цим, суд зважає і на те, що в межах судового розгляду справи №826/14059/14 за позовом ОСОБА_5 до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування наказу від 11.08.2014 № 588-к «Про застосування заходу дисциплінарного впливу» підтверджено факти неналежного виконання позивачем службових обов'язків із забезпечення реалізації державної політики у сфері громадянства.

Так, за наслідком судового оскарження наказу ДМС України від 11.08.2014 № 588-к, Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.11.2014 у справі №826/14059/14, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.02.2015, у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено у повному обсязі (копії судових рішень наявні у матеріалах справи).

Частиною 1 ст. 72 КАС України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Із наявного у справі витягу з протоколу № 7 засідання комісії з проведення атестації державних службовців Державної міграційної служби України від 26.02.2015 вбачається, що службова характеристика позивача, в числі інших матеріалів, досліджувалася комісією, позивач скористався власним правом і заперечував проти зазначених у ній відомостей.

Зі змісту цього протоколу слідує також, що безпосередній керівник позивача зазначала про непоодинокі недотримання ОСОБА_5 трудової дисципліни, що виявлялось у самовільному залишені ним робочого місця без інформування керівництва, безпідставному перебуванні на робочому місці у період тимчасової непрацездатності, загальна тривалість якої у II півріччі 2014 р. склала 4 місяці 1 день. Також зазначено, що ОСОБА_5 не спроможній забезпечити якісне та своєчасне виконання своїх посадових обов'язків через відсутність на робочому місці внаслідок частого перебування у стані тимчасової непрацездатності, що, в свою чергу, збільшує навантаження на керівництво Головного управління ДМС України в м. Києві, призводить до послаблення контролю за діями підпорядкованих працівників (копії табелів обліку робочого часу за січень - грудень 2014 р. наявні у матеріалах справи).

Отже, з матеріалів справи судом встановлено, що рішення приймалося комісією на підставі всебічного аналізу виконання основних обов'язків, складності виконуваної роботи та її результативності, із врахуванням як позитивних так і негативних характеристик державного службовця, тобто у відповідності до вимог п.11 Положення № 1922, а не лише за наслідками розгляду характеристики державного службовця.

Вказане підтверджується також названим протоколу № 7 засідання комісії з проведення атестації державних службовців Державної міграційної служби України від 26.02.2015 (т. 1 а.с. 179-183).

За результатами атестування, комісією зроблено висновок про те, що перший заступник начальника Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві ОСОБА_5 не відповідає займаній посаді.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість доводів позивача з приводу порушення відповідачем процедури проведення атестації, позаяк таке спростовується наявними у справі доказами, водночас, твердження позивача з цього приводу належними та допустимими у розумінні ст.. 70 КАС України доказами не підтверджуються.

Стосовно доводів апелянта про передчасність оскаржуваних наказів про звільнення з огляду на їх прийняття до закінчення встановленого законом строку для адміністративного оскарження рішення комісії, чим порушено п. 13 Положення № 1922, колегія суддів звертає увагу на таке.

Згідно з вимогами названої норми, рішення комісії може бути оскаржене державним службовцем у встановленому порядку керівникові протягом 10 днів з дня його прийняття без урахування терміну тимчасової непрацездатності.

Матеріалами справи підтверджується, що з 27.02.2015 по 12.03.2015 позивач перебував у стані тимчасової непрацездатності.

Позивач обґрунтовано зауважив, що цей строк не зараховується у десятиденний строк протягом якого може бути оскаржене рішення комісії, тому момент закінчення цього строку припадав на 22.03.2015.

Рішення про звільнення позивача прийнято 18.03.2015.

Судом враховується, що таке рішення може бути прийняте виключно керівником.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу законів про працю України кожен працівник зокрема має право на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством

Згідно з п. 21 Положення № 1922 рішення керівника, прийняті за результатами атестації, можуть бути оскаржені державним службовцем до суду.

Водночас, за правилами ч. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили, що наказ про звільнення позивача прийнято в період його тимчасової непрацездатності або у період перебування у відпустці.

Згідно з п. 19 Положення № 1922 рішення про переведення державного службовця за його згодою на іншу посаду або про звільнення з посади приймається керівником у двомісячний термін з дня атестації. Прийняття такого рішення після закінчення зазначеного терміну не допускається. Час хвороби державного службовця, а також перебування його у відпустці до цього терміну не включається.

Наказом ДМС України від 18.03.2015№ 146-к ОСОБА_5 визнано таким, що не відповідає займаній посаді (пункт 31 Додатку № 2 до наказу); Управлінню кадрового забезпечення та антикорупційного моніторингу доручено підготувати відповідний проект наказу (пункт 5 наказу) (копія наказу з додатком додається).

Наказом ДМС України від 18.03.2015 № 147-к звільнено ОСОБА_5 18 березня 2015 р. з посади першого заступника начальника Головного управління ДМС України в м. Києві у зв'язку з невідповідністю займаній посаді відповідно до пункту 2 статті 40 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_5 звільнено у межах двомісячного терміну з дня атестації.

Отже, вказане свідчить про те, що відповідачами не порушено вимог наведених приписів Кодексу законів про працю України та Положення № 1922, якими визначено обставини, що унеможливлюють звільнення працівника.

Поряд із цим, жодною нормою чинного законодавства керівникові не заборонено вирішувати питання про звільнення працівника упродовж строку на оскарження рішення комісії, позаяк, керівник навіть після прийняття наказу про звільнення, не позбавлений права скасувати таке рішення за наслідками розгляду скарги працівника на рішення атестаційної комісії, поданої після звільнення, проте упродовж вказаного десятиденного строку.

Отже, позивач не був позбавлений права оскаржити рішення комісії, поряд із цим, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_5 у будь-який спосіб оскаржував таке рішення.

Наразі, рішення комісії, прийняте за наслідками атестації позивача про невідповідність займаній посаді, є чинним.

Враховуючи викладене, судом встановлено, що відповідачами не порушено вимог чинного законодавства, в свою чергу, позивачем не доведено існування обставин, які унеможливлюють звільнення працівника, тому колегія суддів відхиляє доводи апелянта про передчасність оскаржуваних наказів про звільнення з огляду на їх прийняття до закінчення встановленого законом строку для адміністративного оскарження рішення комісії.

Крім того, в обґрунтування апеляційної скарги позивач послався на порушення ДМС України частини другої статті 40 Кодексу законів про працю України, за змістом якої звільнення з підстави, зазначеної у пункті 2 цієї статті допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Судом першої інстанції встановлено відсутність вакантних посад, призначення на які здійснює Голова ДМС України відповідно до пунктів 12 - 14 пункту 10 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 р. № 360.

Згідно з вказаними нормами Положення № 360 Голова ДМС: призначає на посаду за погодженням з Міністром внутрішніх справ та головами відповідних місцевих держадміністрацій та звільняє з посади керівників територіальних органів ДМС; призначає на посаду за погодженням з Міністром внутрішніх справ заступників керівників територіальних органів ДМС та звільняє їх з посади; призначає на посаду та звільняє з посади керівників територіальних підрозділів ДМС та їх заступників за поданням керівника територіального органу ДМС.

В свою чергу, згідно з актом від 26.02.2015, який складено директором Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС України Науменко Н.М., начальником Управління правового забезпечення ДМС України Чурсіним О.В., начальником Головного управління ДМС України в м. Києві Біляк Т.В., 26 лютого 2015 року у приміщенні Державної міграційної служби України, за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, 9, ОСОБА_5 - першого заступника начальника Головного управління ДМС України в м. Києві, попередили про те, що відповідно до рішення засідання, комісії з проведення атестації державних службовців ДМС України від 26 лютого 2015 року, ОСОБА_5 підлягає звільненню у зв'язку з невідповідністю займаній посаді відповідно до пункту 2 статті 40 Кодексу законів про працю України. Водночас, першому заступнику начальника Головного управління ДМС України в м. Києві ОСОБА_5 у зв'язку із попередженням про звільнення із займаної посади, яку він обіймає, запропоновано переведення на іншу роботу за такими вільними посадами в Головному управлінні ДМС України в м. Києві: 1) головним спеціалістом відділу по роботі з біженцями управління у справах біженців; 2) головним спеціалістом відділу соціальної інтеграції управління у справах біженців. Від переведення на запропоновані роботи перший заступник начальника Головного управління ДМС України в м. Києві ОСОБА_5 відмовився. Інших вільних робочих місць, які можна було б запропонувати першому заступнику начальника Головного управління ДМС України в м. Києві ОСОБА_5, у Державній міграційній службі України на час складення акту не має.

Зазначений акт було надано відповідачем до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.2 ст. 195 КАС України Суд апеляційної інстанції може дослідити докази, які не досліджувалися у суді першої інстанції, з власної ініціативи або за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до суду першої інстанції або необґрунтованим відхилення їх судом першої інстанції. Суд апеляційної інстанції може дослідити також докази, які досліджувалися судом першої інстанції з порушенням вимог цього Кодексу.

Водночас, згідно з частинами 4 та 5 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Відповідно до ч. 2 ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Апеляційний суд вважає обґрунтованим ненадання вказаного доказу суду першої інстанції, оскільки суд не вимагав його надання.

Посилання апелянта на невідповідність вказаного акта вимогам Інструкції з діловодства в апараті Державної міграційної служби України, яку затверджено Наказом ДМС України від 21.11.2014 № 320, колегія суддів відхиляє, оскільки в силу п. 1.4 цієї інструкції додержання її вимог є обов'язковим для працівників апарату ДМС, водночас, згідно з актом, посада була запропонована безпосередньо начальником Головного управління ДМС України.

Доводи апелянта з приводу того, що вказаний акт є «сфальсифікованим» судова колегія до уваги не приймає, оскільки такі не підтверджено жодним належним доказом.

За таких обставин, посилання позивача на порушення ДМС України частини другої статті 40 Кодексу законів про працю України, спростовується наявними у справі матеріалами.

Також апеляційний суд критично оцінює посилання апелянта на порушення судом норм процесуального права, які дістали вияв у недотриманні встановлених приписами КАС України строків розгляду справи.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є лише таке порушення норм зокрема процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Поряд із цим, за правилами ч. 2 ст. 200 КАС України не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції не допущено порушень норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача, при цьому виходив з того, що дії атестаційної комісії під час проведення атестації є правомірними, оскільки вона діяла у межах своїх повноважень, за наявності всіх необхідних для атестації документів та відповідно до вимог Порядку проведення атестації, оскаржуваний наказ ДМС України від 18.03.2015 № 147-к видано у межах компетенції ДМС України у порядку та строки, встановлені законодавством, тому позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, оскаржувана постанова прийнята судом відповідно до норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то колегія суддів апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Державної міграційної служби України, Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити дії - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 липня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя

Судді

Повний текст ухвали виготовлено 6 листопада 2015 року

Головуючий суддя Губська О.А.

Судді: Парінов А.Б.

Беспалов О.О.