Справа № 812/1230/13-а
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2015-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2015 року м. Київ К/800/29884/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Карася О.В.

Олендера І.Я.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Луганську Державної податкової служби

на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 25 березня 2013 року

та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2013 року

у справі № 812/1230/13-а

за позовом Державного підприємства «Антрацит»

до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Луганську Державної податкової служби

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 25 березня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2013 року, адміністративний позов Державного підприємства «Антрацит» (далі - ДП «Антрацит»; позивач) до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Луганську Державної податкової служби (далі - СДПІ по роботі з ВПП у м. Луганську ДПС; відповідач) задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення № від 14 січня 2013 року, № від 14 січня 2013 року, № від 14 січня 2013 року, № від 14 січня 2013 року, № від 14 січня 2013 року. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ДП «Антрацит» судові витрати в розмірі 2 294,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями у справі, відповідач оскаржив їх в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі СДПІ по роботі з ВПП у м. Луганську ДПС, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Луганського окружного адміністративного суду від 25 березня 2013 року, ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2013 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В запереченні на касаційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а постановлені у справі судові рішення - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ДП «Антрацит» з питань своєчасності сплати до бюджету сум податкових зобов'язань за період з 01 січня 2010 року по 31 жовтня 2012 року, за результатами якої складено акт № 135/16-0/32226065 від 26 грудня 2012 року.

Перевіркою встановлено порушення підприємством пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у зв'язку з порушенням граничних термінів сплати узгоджених сум податкових зобов'язань з податку на прибуток, податку на додану вартість та збору за спеціальне використання води.

На підставі зазначеного акту перевірки контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення: № від 14 січня 2013 року, яким позивачу визначено штраф у розмірі 2 648 114,43 грн.; № від 14 січня 2013 року, яким позивачу визначено штраф у розмірі 43 220,04 грн.; № від 14 січня 2013 року, яким позивачу визначено штраф у розмірі 313 937,59 грн.; № від 14 січня 2013 року, яким позивачу визначено штраф у розмірі 5 836,54 грн.; № від 14 січня 2013 року, яким позивачу визначено штраф у розмірі 878 554,52 грн.

Визнаючи протиправними та скасовуючи оспорювані акти індивідуальної дії, суди попередніх інстанцій виходили з наступних мотивів, з якими погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно з абзацом 24 статті 1 Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 2343-XII) мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником, стосовно якого порушено справу про банкрутство, грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Відповідно до частини 4 статті 12 Закону № 2343-XII мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду.

Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов'язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

Наведені норми регулюють правовідносини, які виникли між боржником і кредиторами у зв'язку з неспроможністю боржника виконати після настання встановленого строку існуючі зобов'язання, і спрямовані на відновлення платоспроможності боржника або його ліквідацію з метою здійснення заходів щодо задоволення визнаних судом вимог кредиторів. Дія мораторію поширюється лише на задоволення вимог конкурсних кредиторів.

Що стосується зобов'язань поточних кредиторів, то за цими зобов'язаннями згідно із загальними правилами нараховуються неустойка (штраф, пеня), застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів).

Якщо податкові зобов'язання набули статусу угоджених до дня порушення провадження у справі про банкрутство та до введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, такі зобов'язання є конкурсними, а не поточними.

В свою чергу, штрафні санкції за своєю правовою природою не є самостійним зобов'язанням, а є додатковими заходами, які забезпечують належне виконання основного зобов'язання і є похідними від нього.

А відтак, за встановлених судами обставин щодо визначення контролюючим органом підприємству штрафів оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями за порушення граничних термінів сплати податкових зобов'язань, які настали до дня введення мораторію на задоволення вимог кредиторів ухвалою Господарського суду Луганської області від 09 січня 2013 року у справі № 913/124/13-г, їх висновок про протиправність таких нарахувань у період дії мораторію слід визнати правильним.

З урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає постанову Луганського окружного адміністративного суду від 25 березня 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2013 року такими, що прийняті з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав, які могли б призвести до їх зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Луганську Державної податкової служби відхилити, а постанову Луганського окружного адміністративного суду від 25 березня 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановленими главою 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Карась О.В.

Олендер І.Я.