Справа № 826/2020/13а
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2015-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2015 року м. Київ К/800/38262/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддів:Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Міністерства закордонних справ України, третя особа - Заступник Міністра Міністерства закордонних справ України Олефіров Андрій Володимирович про скасування наказу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 березня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Міністерства закордонних справ України, третя особа - Заступник Міністра Міністерства закордонних справ України Олефіров А.В., в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо видання наказів № 2851-ос від 16 листопада 2012 року та № 2892-ос від 20 листопада 2012 року; зобов'язати Міністерство закордонних справ України скасувати накази № 2851-ос від 16 листопада 2012 року «Про відкликання ОСОБА_4» та № 2892-ос від 20 листопада 2012 року «Про внесення змін до наказу МЗС України від 16 листопада 2012 року № 2851».

В обґрунтування позову зазначив, що оскаржувані накази прийняті відповідачем без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення про відкликання позивача з Генерального консульства України у Франкфурті-на-Майні.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 березня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2013 року, позивачу відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Зазначає, що дії, які мали місце 26 жовтня 2012 року у службовому кабінеті Генерального консула України у Франкфурті-на-Майні, не є проступком, що ганьбить позивача, оскільки вчинені ним у відповідь на образу. Крім того, вказує, що був хворим та вкрай стомленим внаслідок тривалого перебування за кермом службового автомобіля.

Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги та правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач наказом Міністерства закордонних справ України №1417-ос від 29 липня 2011 року переведений на посаду спеціаліста першої категорії (господарські питання з виконанням обов'язків водія) Генерального консульства України у Франкфурті-на-Майні на час довготермінового відрядження та відряджений до Генерального консульства України у Франкфурті-на-Майні 03 серпня 2011 року.

Згідно акту про засвідчення хуліганського вчинку 26 жовтня 2012 року подружжям ОСОБА_4 скоєно хуліганський вчинок у службовому кабінеті Генерального консула України у Франкфурт-на-Майні, нанесено матеріальну шкоду Генеральному консулу та державному майну.

Враховуючи викладені вище обставини, наказом Міністерства закордонних справ України «Про відкликання ОСОБА_4» від 16 листопада 2012 року №2851-ос позивача достроково відкликано в Україну у зв'язку з вчиненням проступків, що його ганьблять.

Наказом Міністерства закордонних справ України від 20 листопада 2011 року №2892-ос внесено зміни до пункту 1 наказу Міністерства закордонних справ України від 16 листопада 2012 року №2851-ос, замінено слова та цифри «відкликати в Україну 16 листопада 2012 року» словами та цифрами «відкликати в Україну 21 листопада 2012 року».

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оскільки позивачем вчинено проступок, який його ганьбить, оскаржувані накази прийняті відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Правові засади та порядок організації діяльності дипломатичної служби України як складової частини державної служби, а також особливості правового статусу працівників дипломатичної служби України визначені Законом України «Про дипломатичну службу».

Відповідно до статті 2 цього Закону відносини, що виникають у зв'язку з проходженням дипломатичної служби, регулюються Конституцією України, цим Законом, Законом України «Про державну службу», Кодексом законів про працю України, Консульським статутом України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також чинними міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Стаття 22 Закону України «Про дипломатичну службу» визначає вичерпний перелік підстав для дострокового відкликання працівників дипломатичної служби, зокрема: за службової необхідності; за станом здоров'я; невиконання або неналежного виконання ними службових обов'язків; вчинення проступків, які їх ганьблять; вчинення членами їх сімей дій, що можуть призвести до негативних наслідків при подальшому перебуванні працівника дипломатичної служби у довготерміновому відрядженні.

Як було встановлено судами попередніх інстанцій, згідно акту про засвідчення хуліганського вчинку, скоєного подружжям ОСОБА_4 26 жовтня 2012 року у службовому кабінеті Генерального консула України у Франкфурті-на-Майні, затвердженого Генеральним консулом ОСОБА_6 28 жовтня 2012 року, позивач разом з дружиною 26 жовтня 2012 року у робочому кабінеті Генерального консула приблизно о 10 годині вчинили хуліганські дії, а саме, кинули тортом у консула. Дружина позивача знімала зазначені дії на фотоапарат. Такими хуліганськими діями позивач з дружиною завдали матеріальної шкоди установі, пошкодивши державне майно в кабінеті консула, та образили Генерального консула під час виконання ним службових обов'язків, завдавши йому матеріальної шкоди та зіпсувавши одяг. Крім того, такий вчинок позивача спричинив психологічну напругу під час підготовки виборчої дільниці, утвореної при Генеральному консульстві України у Франкфурті-на-Майні, до проведення парламентських виборів 28 жовтня 2012 року та зірвав хід підготовчих робіт, який доручався спеціалісту з господарських питань.

Вчинення позивачем проступку, що його ганьбить, підтверджується наявними в матеріалах справи актом службової перевірки, доповідними записками працівників Генерального консульства, службовими записками працівників та фотографіями, що зроблені в кабінеті консула після вчинення позивачем проступку.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про дипломатичну службу» основними принципами дипломатичної служби є: служіння Українському народові; відстоювання національних інтересів України; пріоритет прав і свобод людини та громадянина; демократизм і законність; гуманізм і соціальна справедливість; професіоналізм, компетентність, ініціативність, об'єктивність, чесність, відданість справі; персональна відповідальність за виконання службових обов'язків і додержання дисципліни.

Статтею 5 Закону України «Про державну службу» передбачено, що державний службовець повинен: сумлінно виконувати свої службові обов'язки; шанобливо ставитися до громадян, керівників і співробітників, дотримуватися високої культури спілкування; не допускати дій і вчинків, які можуть зашкодити інтересам державної служби чи негативно вплинути на репутацію державного службовця.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що оскільки позивач, як працівник дипломатичної служби, вчинив проступок, який його ганьбить, оскаржувані накази прийняті відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Мотиви та доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки були перевірені судами першої та апеляційної інстанцій із наданням їм належної правової оцінки.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Тому колегія суддів, перевіривши у межах касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, приходить до висновку, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 березня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Я.Л. Іваненко

Судді: М.І. Мойсюк

В.В. Тракало