Справа № 2а-2306/12/1370
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2015-10-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2015 року Справа № 147933/12/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Обрізко І.М.

суддів Левицької Н.Г.,Сапіги В.П.

за участю секретаря судового засідання Сідельник Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу державної податкової служби України, в даний час Державної фіскальної служби України на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2012 року по справі за позовом спільного українсько-канадського підприємства «Студія Лева» до державної податкової служби України, в даний час Державної фіскальної служби України про визнання нечинним рішення та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

спільне українсько-канадське підприємство «Студія Лева» звернулося з адміністративним позовом до Державної податкової адміністрації України про визнання рішення №15669/6/25-0215 від 29.08.2011 року про результати розгляду повторної скарги, таким, що не відповідає вимогам Податкового кодексу України, визнання нечинним вказаного рішення та зобов'язання відповідача надати згідно ст.40 Конституції України, Закону України «Про звернення громадян»та Податкового кодексу України повну, достовірну та обґрунтовану відповідь на всі запитання і аргументи, які містить звернення позивача №100 від 29.06.2011 року з врахуванням в тому числі ст.83.1 Податкового кодексу України та всіх додатків.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що стосовно отриманого 20.06.2011 року рішення ДПА у Львівській області про результати розгляду первинної скарги, позивачем голові ДПА України були скеровані звернення №100 від 29.06.2011 року та як доповнення до попереднього звернення №108 від 08.07.2011 року, у зв'язку з отриманням нових матеріалів у справі. Однак рішенням ДПА України №15669/6/25-0215 від 29.08.2011 року про результати розгляду повторної скарги було порушено права позивача, зокрема: не надано відповіді на всі 24 запитання та аргументи, які містилися у зверненнях; не прийнято до уваги всі аргументи позивача та додані до звернення №100 чинні судові рішення і експертний висновок. Відтак, рішення відповідача, на думку позивача, не було повним, обґрунтованим, об'єктивним та всебічним.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2012 року позовні вимоги задоволено частково. Відмовлено в частині вимог про надання звіту так як це право суду та в частині вийти за межі позову, оскільки задоволена частина вимог в повній мірі вирішує порушене право позивача. З приводу визнання протиправним та скасування рішення відповідача, а також зобов'язання відповідача щодо надання обґрунтованої відповіді, то в описовій частині оскарженого рішення не міститься повного переліку документів, які були додані позивачем до звернення. Також в описовій частині відсутнє стисле викладення вимог і клопотання, зазначені позивачем у скарзі та не надано відповідь на запитання і аргументи, які містяться у скарзі із врахуванням у тому числі ст. 83 ПК України та всіх додатків до такого звернення.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням сторона відповідача подала апеляційну скаргу, з якої із-за порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи, просить його скасувати та постановити рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Покликання маються на те, що згідно п. 56.18 ст. 56 ПК України процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору. Мотивація, спосіб її викладення, прийняття рішення в процесі адміністративного оскарження, визначеного нормами ПК України, мають дискреційний характер і є досудовим порядком вирішення спору, а тому не підлягають судовому оскарженню.

Крім того, апелянтом надано додаткові обґрунтування апеляційної скарги. Оскаржуване рішення ДПА України за результатами розгляду повторної скарги прийняте в межах повноважень та з дотриманням норм чинного законодавства. Спірні відносини врегульовані ст. 56 ПК України та Положення про порядок надання та розгляду скарг платників податків органами ДПС. Судом не застосовано ст. 52 ПК України та не враховано, що позивач не звертався за наданням податкової консультації. Помилковим є покликання суду на норми Закону України «Про звернення громадян», в підтвердження чого наведено практику судів, викладену в судових рішеннях.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників розгляду, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вбачає її аргументованою.

Відповідно до ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце зокрема неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 29.06.2011 року позивачем на адресу Державної податкової адміністрації України було направлено звернення №100 в порядку ст.56 Податкового кодексу України (на податкове повідомлення-рішення № від 04.04.2011 року; податкове повідомлення-рішення № від 04.04.2011 року; податкове повідомлення-рішення №/570 від 05.04.2011 року; рішення про результати розгляду первинної скарги №16645/10/25-005/1291 від 17.06.2011 року) в якому ставилося ряд запитань, на які заявник просив надати повну і обґрунтовану відповідь, згідно ст.40 Конституції України та підтвердження/спростування правових аргументів (без винятку). Окрім того, як вбачається з прохальної частини звернення №100, позивач також пропонував ДПА України скасувати: податкове повідомлення-рішення № від 04.04.2011 року; податкове повідомлення-рішення № від 04.04.2011 року; податкове повідомлення-рішення №/570 від 05.04.2011 року; Акт від 14.03.2011 року №271/103/15-2/04957350 «Про порушення податкового законодавства»; Акт від 14.03.2011 року №836/122/15-2/04957350 «Про порушення податкового законодавства»; Акт від 14.03.2011 року №424/117/1511/04957350 «Про результати камеральної перевірки своєчасності подання податкової звітності»; письмово (на виконання ст. 40 Конституції України) просив повідомити підприємство щодо подальшого виконання ДПІ чинних судових рішень, зокрема, вказаних у скарзі; провести службове розслідування щодо посадових осіб ДПІ по всіх зазначених у зверненні фактах (зокрема, здійснення перевірки всупереч чинному судовому рішенню, порушення міжнародного договору, порушення державних гарантій тощо).

У зв'язку із отриманням позивачем 06.07.2011 року від ДПІ у Галицькому районі м. Львова податкових повідомлень-рішень № від 30.06.2011 року та № від 05.07.2011 року, предмет яких був ідентичний із тим предметом, який вже знаходився на вирішенні у ДПА України згідно звернення №100 від 29.06.2011 року, підприємством в доповнення до звернення №100 на адресу ДПА України подано звернення від 08.07.2011 року №108 в порядку ст.56 Податкового кодексу України, в якому позивач просить скасувати податкові повідомлення-рішення № від 30.06.2011 року та № від 05.07.2011 року; та звернути увагу ДПІ на дії, що суперечать чинному Податковому кодексу України та надати з цього приводу відповідне роз'яснення (тощо) з метою запобігання повторення таких дій як у майбутньому, так і з іншими платниками податку.

29.08.2011 року ДПА України прийнято рішення від 29.08.2011 року №15669/6/25-0215 про результати розгляду повторної скарги, згідно якого податкові повідомлення-рішення ДПІ у Галицькому районі м. Львова від 04.04.2011 року № та №, від 05.04.2011 року №/570 з урахуванням рішення ДПА у Львівській області від 17.06.2011 року №16645/10/25-005/1291, прийнятого за розглядом первинної скарги (податкові повідомлення-рішення ДПІ у Галицькому районі м. Львова від 30.06.2011 року №, від 01.07.2011 року №) залишено без змін, а скаргу позивача - без задоволення.

Відповідно до п. 56.1 ст. 56 ПК України, рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Згідно п. 56.2 ст. 56 ПК України, у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Пунктом 56.10 ст. 56 ПК України визначено, що рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері митної справи, прийняте за розглядом скарги платника податків є остаточним і не підлягає подальшому адміністративному оскарженню, але може бути оскаржене в судовому порядку.

Беручи до уваги вищевикладені правові норми, колегія суддів приходить до висновку, що у разі прийняття рішення по розгляду повторної скарги на податкове повідомлення рішення, суб'єкт вправі оскаржити саме податкове повідомлення рішення до суду, а рішення по розгляду повторної скарги не порушує прав останнього. Також, рішення №15669/6/25-0215 від 29.08.2011 року про результати розгляду повторної скарги прийняте в межах повноважень та з дотримання вимог Конституції України, Податкового кодексу України та Положення про порядок подання та розгляду скарг платників податків органами державної податкової служби.

Крім того, колегія суддів вважає за належне зазначити, що платник податків, згідно ст.52 ПК України, може звернутись до податкового органу за наданням податкової консультації стосовно практичного використання конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування податків чи зборів та іншого законодавства, здійснення контролю за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. Податкова консультація надається за письмовим зверненням платників податків до органу ДПС з питань практичного застосування окремих норм податкового законодавства. Проте, СП «Студія Лева» з таким зверненням до відповідача не зверталась.

Відповідно до ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Закон України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 року № 393/96-ВР, як зазначено у самій назві, не розповсюджується на юридичних осіб. Це підтверджує і його преамбула, відповідно до якої цей Закон регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Зважаючи на викладене та на саме звернення СП «Студія Лева», чинність Закону України «Про звернення громадян» щодо строків і порядку розгляду такого не поширюється, поскільки позивач не є суб'єктом правовідносин, які врегульовані Законом України «Про звернення громадян».

Виходячи з ч.1 ст. 72 КАС України, обставини встановлені судовими рішеннями в справі з подібних правовідносин із тими самими сторонами чи однією із них, не доказуються повторно. В матеріалах справи маються судові рішення, а саме № 86116/12/9104 та 876/13751/13, які набрали законної сили та прийняті в часі пізніше ніж судове рішення на яке покликається апелянт.

Крім вищенаведеного слід звернути увагу й на те, що скасування акта суб'єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта. Визнання ж акта суб'єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Суд визначає, що рішення суб'єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти.

Разом з тим, з огляду на положення п.1 ч. 2 ст. 162 КАС України у разі визнання акта незаконним суд повинен скасувати його, якщо він є актом індивідуальної дії, або визнати нечинним, якщо він є нормативно-правовим актом, про що зазначити у резолютивній частині постанови. Оспорене рішення позивачем не є нормативно-правовим актом, а відтак визнати його нечинним неможливо.

За таких обставин, проаналізувавши вищевикладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги являються суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також має місце невідповідність висновків суду обставинам справи

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 198 п.3 ч.1, 202, 205, 207, 254 КАС України, Львівський апеляційний адміністративний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу державної податкової служби України, в даний час Державної фіскальної служби України задоволити, скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2012 року у справі № 2а-2306/12/1370 та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог спільного українсько-канадського підприємства «Студія Лева» до державної податкової служби України, в даний час Державної фіскальної служби України про визнання нечинним рішення та зобов'язання вчинити дії відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня виготовлення постанови в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І.М. Обрізко

судді Н.Г. Левицька

В.П. Сапіга

Повний текст виготовлено 02.11.2015 року