Справа № 814/2065/15
Суддя: Марич Є. В.
Дата ухвалення: 2015-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

12 жовтня 2015 року Справа № 814/2065/15

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Марича Є.В. розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1, вул. Будьонного, 10-а,Миколаїв,54020
доЗаводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, вул. Робоча, 1,Миколаїв,54015
провизнання протиправною та скасування постанови від 11.06.2015р.,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі-позивач, ОСОБА_1М.) звернувся до суду з позовом до Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції (далі-відповідач, Заводський ВДВС ММУЮ) про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 11.06.2015 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що винесена відповідачем постанова про стягнення виконавчого збору є протиправною, оскільки порушує норми діючого законодавства України.

Відповідач надав до суду письмові заперечення, згідно яких вважає позовні вимоги безпідставними, а оскаржувану постанову такою, що винесена у відповідності до норм Закону України «Про виконавче провадження».

Представниками сторін подано клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Дослідивши всі матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

25 лютого 2014 року державним виконавцем Заводського ВДВС ММУЮ було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №42203233 на підставі заяви стягувача та виконавчого листа по справі 2-1029/11, виданого 06.02.2014 року Заводський районним судом м. Миколаєва (арк .с .27-29).

На виконання вимог ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» (далі-Закон) державний виконавець встановив строк ОСОБА_1 для добровільного виконання рішення, а саме до 04.03.2014 року.

11 червня 2015 року державним виконавцем Заводського ВДВС ММУЮ винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, а також постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 251298,59 грн. (арк .с .7-9).

Не погоджуючись з постановою про стягнення виконавчого збору від 11.06.2015 року, позивач оскаржив її до суду.

Суд вирішуючи правомірність оскаржуваної постанови виходить з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України «Про виконавче провадження».

В силу ч.1 ст.17 Закону, примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону, державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

В силу ч.1 ст.28 Закону, у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача.

Частиною 1 ст.47 Закону передбачено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: 1) є письмова заява стягувача; 2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення; 4) стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа; 5) у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з'ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника); 6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом має передати стягувачу, або майно, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами внутрішніх справ, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку; 8) коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно; 9) наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Відповідно до ч. 6 ст. 28 Закону, у разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 47, пунктами 2 і 8 частини першої статті 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

Отже, Законом передбачено, що у випадку повернення виконавчого документа без виконання, виконавчий збір стягується з боржника лише тоді, коли підставою для повернення виконавчого документа слугувала заява стягувача (п.1 ч. 1 ст.47 Закону N 606-XIV). Стягнення з боржника виконавчого збору у інших випадках повернення виконавчого документа з підстав, зазначених у п. п. 2 - 9 ч. 1 ст.47 Закону N 606-XIV, зазначеним Законом не передбачено.

Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що постановою про повернення виконавчого документа стягувачеві від 11.06.2015 року ВП №42203233 державний виконавець повернув стягувачеві виконавчий лист, виданий 06.02.2014 року Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Перший український міжнародний банк» заборгованості, на підставі п. 9 ч. 1 ст.47 Закону у звязку з набранням чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії цього Закону: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; 2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки).

Відтак, повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.9 ч. 1 ст.47 Закону не може слугувати підставою для стягнення з боржника виконавчого збору.

При цьому, судом враховано, що у відповідності до ч.5 ст.47 Закону повернення виконавчого документа стягувачеві з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону, що в свою чергу, не позбавляє державного виконавця права на стягнення виконавчого збору в порядку, визначеному ч.3 ст.28 Закону при наступних пред'явленнях виконавчого документа до виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем, субєктом владних повноважень не доведено правомірність постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 11.06.2015 року ВП №42203233, відтак позовні вимоги про її скасування підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 2, 7, 17, 94, 158, ч.3 ст. 160, 161, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції про стягнення з боржника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) виконавчого збору в сумі 251298,59 грн. від 11.06.2015 року.

Постанова набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня проголошення/отримання постанови, якщо протягом цього часу не буде подано апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили постанови за наслідками апеляційного провадження.

Порядок та строки апеляційного оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Суддя Є.В. Марич