Справа № 825/3452/15-а
Суддя: Лобан Д.В.
Дата ухвалення: 2015-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2015 року Чернігів Справа № 825/3452/15-а

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Лобана Д.В.,
за участю секретаря Новик Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксування його за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку ст. 41 КАС України, в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання неправомірною бездіяльності, стягнення грошової компенсації, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання неправомірною бездіяльності в/ч НОМЕР_1 стосовно не виплати йому нарахованої згідно наказів військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 10.12.2014 № 575 за період з 18.03.2014 по 30.11.2014, від 02.01.2015 № 02 за грудень 2014 року, від 04.02.2015 № 90 за січень 2015 року, від 04.03.2015 № 169 за лютий 2015 року, від 06.04.2015 № 244 за березень 2015 року, від № 321 за квітень 2015 року, від 08.06.2015 № 420 за травень 2015 року грошової компенсації замість встановлених норм харчування у сумі 7294,68 грн та стягнення з в/ч НОМЕР_1 нарахованої грошової компенсації у сумі 7294,68 грн.
Свої вимоги позивач мотивує тим, що згідно наказу від 18.03.2014 № 10 військового комісара Бобровицько-Носівського об`єднаного районного військового комісаріату він був призваний на військову службу по мобілізації та був призначений на посаду "водій відділення забезпечення". Відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 №426 (зі змінами) та наказу Міністра оборони України від 09.12.2002 № 402 (зі змінами) громадяни, які призвані на військову службу у зв`язку з оголошенням мобілізації, з дня прибуття їх до військового комісаріату забезпечуються харчуванням за встановленими нормами за рахунок держави. Однак, позивач зазначає, що його не було зараховано на продовольче забезпечення до в/ч НОМЕР_1 , в результаті чого він не був забезпечений їжею шляхом надання послуг з харчування суб`єктами господарювання на підставі укладених договорів з Міністерством оборони України. Відповідно до наказів військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 позивачу належить до виплати грошова компенсація замість встановлених норм харчування за період з 18.03.2014 по 20.11.2014, за грудень 2014 року по лютий 2015 року та за березень 2015 по травень 2015 року у сумі 7294,68 грн. Разом з тим, у добровільному порядку, належна позивачу компенсація виплачена не була.
Представник в/ч НОМЕР_1 надав суду письмові заперечення, в яких зазначив, що упродовж березня-листопада 2014 року витяги з наказів військового комісару ІНФОРМАЦІЯ_2 чи будь-які інші документи про зарахування позивача до списків особового складу частини та постановку на продовольче забезпечення або про виплату йому грошової компенсації замість установленої норми харчування № 1 - загальновійськова до військової частини НОМЕР_1 не надходили. Отже, представник вважає, що службові особи в/ч НОМЕР_1 не мали можливості та не зобов`язані були вчиняти жодних дій щодо забезпечення позивача триразовим харчуванням за рахунок держави як особі, мобілізованої на особливий період, або виплати грошової компенсації замість установленої норми харчування № 1 загальновійськова. Крім того, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку із втратою позивачем статусу військовослужбовця, посилаючись на постанови Верховного Суду України від 19 березня 2013 року № 21-38а13 та від 31 березня 2015 року №21-79а15.
Представник третьої особи у письмових запереченнях та заяві зазначив, що з метою приведення власної діяльності до вимог законодавства України та відновлення порушених прав позивача наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 10.12.2014 № 575 позивача було зараховано на продовольче забезпечення при в/ч НОМЕР_1 . Враховуючи неможливість забезпечення гарячою їжею позивача, приймаючи до уваги пункт 2.10. Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час, було прийнято рішення про виплату позивачу грошової компенсації замість належних норм харчування у розмірі вартості набору продуктів за нормою № 1 - загальновійськова, за період з 18.03.2014 по 30.11.2014. Вказаний наказ був направлений на адресу в/ч НОМЕР_1 .
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що згідно наказу від 18.03.2014 № 10 військового комісара Бобровицько-Носівського об`єднаного районного військового комісаріату позивач був призваний на військову службу по мобілізації та був призначений на посаду "водій відділення забезпечення" (а. с. 8).
У відповідності до розпорядження начальника центрального управління продовольчого забезпечення Збройних Сил України тилу Збройних Сил України від 07.06.2012 № 905 Чернігівський ОВК перебуває на продовольчому забезпеченні при військовій частині НОМЕР_1 з 01.09.2012 (а.с. 29-31). При цьому, судом встановлено, що позивач не був забезпечений їжею шляхом надання послуг з харчування.
Як вбачається з матеріалів справи, наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 від 10.12.2014 № 575 ОСОБА_1 зараховано на продовольче забезпечення при в/ч НОМЕР_1 та встановлено грошову компенсацію замість встановлених норм харчування за період з 18.03.2014 по 30.11.2014 включно у сумі 4545,96 грн (а. с. 40).
Згідно з наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 від 06.03.2015 № 32 позивач виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення (а. с. 9).
Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 від 09.03.2015 № 33 ОСОБА_1 повторно призвано на військову службу, у зв`язку з оголошенням мобілізації, та призначено на посаду "водій відділення забезпечення" (а. с. 10).
Згідно із статтею 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Частиною 1 статті 9-1 вказаного Закону визначено, що продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Тобто, вказаною нормою Закону передбачено право на отримання грошової компенсації за не отримане продовольче забезпечення лише для військовослужбовців.
29 березня 2002 року Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 426 «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації», якою затверджено нові норми харчування військовослужбовців, однак положення вказаної Постанови також передбачають право на компенсацію за не отримане продовольче забезпечення лише для військовослужбовців.
Відповідно до пункту 2.3. Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час, затвердженого наказом Міністра оборони України від 09.12.2002 № 402 у Збройних Силах України, забезпечення харчуванням військовослужбовців та інших категорій за встановленими нормами здійснюється за рахунок держави. Уточнення вартості норм харчування проводиться Головним продовольчим управлінням, виходячи із середніх діючих цін на продукти харчування, і доводиться ним до військ (сил) не частіше одного разу на квартал. Військовослужбовцям та іншим категоріям норми харчування видаються через відповідні їдальні або замість установлених норм харчування (основні й додаткові продукти) виплачується грошова компенсація у розмірі вартості цих норм.
Отже, вказаним Положенням також передбачено право на отримання грошової компенсації за продовольче забезпечення виключно військовослужбовцями.
Як вбачається з наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 від 06.03.2015 № 32, який міститься в матеріалах справи, ОСОБА_1 звільнений у запас 06.03.2015.
З адміністративним позовом до суду позивач звернувся 13.10.2015, що підтверджується відповідною відміткою Чернігівського окружного адміністративного суду із зазначенням вхідного реєстраційного номеру та дати отримання позову (а.с. 4).
Враховуючи вищенаведе, суд приходить до висновку, що виплата компенсації замість належних норм харчування за період з 18.03.2014 по лютий 2015 року не підлягає, оскільки позивач втратив статус військовослужбовця 06.03.2015.
Суд зауважує, що наказами ТВО військового комісара Чернігівського ОВК від 10.12.2014 № 575, від 02.01.2015 № 2, від 04.02.2015 № 90, від 04.03.2015 № 169, згідно яких ОСОБА_1 за період з 18.03.2014 по лютий 2015 року передбачено виплату компенсації замість належних норм харчування військовослужбовцям, призваним у зв`язку з мобілізацією.
Отже, позовні вимоги в частині стягнення з в/ч НОМЕР_1 компенсації замість встановлених норм харчування за період з 18.03.2014 по лютий 2015 року не підлягають задоволенню, оскільки позивач 06.03.2015 втратив статус військовослужбовця.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2013 року (№ 21-38а13), постанові від 31 березня 2015 року (№21-79а15), в яких Верховним Судом України було висловлено позицію, що відсутність у Законі відповідного права військовослужбовців є підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення грошової компенсації.
Згідно до ст. 244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов`язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.
У свою чергу, наказами військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 від 06.04.2015 № 244, 05.05.2015 № 321, 08.06.2015 № 420 наказано виплатити військовослужбовцю ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 , призваному у зв`язку з мобілізацією, грошову компенсацію замість встановлених норм харчування за період березень-травень 2015 року (а. с. 48, 52,54).
Крім того, наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 № 783 від 02.11.2015 внесено зміни, зокрема, до наказів військового комісара від 06.04.2015 № 244, 05.05.2015 № 321, 08.06.2015 № 420, з додатків яких була виключена графа «сума за період компенсації, грн» та цифри, зазначені у цій графі.
Вищевказані накази є чинними на момент розгляду даної справи.
Таким чином, з в/ч НОМЕР_1 підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 відповідно до наказів військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 06.04.2015 № 244 за березень 2015 року, від 05.05.2015 № 321 за квітень 2015 року, від 08.06.2015 № 420 за травень 2015 року грошову компенсацію замість встановлених норм харчування, з урахуванням наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 № 783 від 02.11.2015.
Разом з тим, відповідачем до суду не надано жодних доказів щодо сплати позивачу вищевказаної грошової компенсації.
За таких обставин та з урахуванням того, що позивача було зараховано на продовольче забезпечення при в/ч НОМЕР_1 та встановлено грошову компенсацію замість встановлених норм харчування, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь позивача грошової компенсації відповідно до наказів військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 06.04.2015 № 244 за березень 2015 року, від 05.05.2015 № 321 за квітень 2015 року, від 08.06.2015 № 420 за травень 2015 року, але без зазначення конкретної суми (з урахуванням наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 № 783 від 02.11.2015).
Щодо позовних вимог про визнання неправомірною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 стосовно не виплати нарахованої згідно наказів військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 10.12.2014 № 575 за період з 18.03.2014 по 30.11.2014, від 02.01.2015 № 02 за грудень 2014 року, від 04.02.2015 № 90 за січень 2015 року, від 04.03.2015 № 169 за лютий 2015 року, від 06.04.2015 № 244 за березень 2015 року, від № 321 за квітень 2015 року, від 08.06.2015 № 420 за травень 2015 року грошової компенсації замість встановлених норм харчування у сумі 7294,68 грн, суд зазначає наступне.
В/ч НОМЕР_1 фінансується виключно з Державного бюджету України, тому згідно до ст. 2 Бюджетного кодексу України є бюджетною неприбутковою установою.
Відповідно до ст. 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період становить один рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року. Статтею 23 Бюджетного кодексу України передбачено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Відповідно до ст. 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років, узятих на облік органами Державного казначейства України. Зобов`язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених Бюджетним кодексом України та законом про Державний бюджет України, не вважаються бюджетними зобов`язаннями і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів.
Таким чином, не виплата грошової компенсації в/ч НОМЕР_1 , у період з 18.03.2014 по травень 2015 року не була неправомірною, оскільки у кошторисі в/ч НОМЕР_1 видатки та компенсація замість встановленої норми харчування не передбачались. Відтак, позовні вимоги в цій частині задоволенню також не підлягають.
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Керуючись ст.ст. 41, 122, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 відповідно до наказів військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 06.04.2015 № 244 за березень 2015 року, від 05.05.2015 № 321 за квітень 2015 року, від 08.06.2015 № 420 за травень 2015 року грошову компенсацію замість встановлених норм харчування, з урахуванням наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 № 783 від 02.11.2015.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Відповідно до ст. ст. 186, 254 КАС України апеляційна скарга подається через Чернігівський окружний адміністративний суд, а її копія надсилається апелянтом до суду апеляційної інстанції, протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, або її подано з пропуском строку, у поновленні якого було відмовлено, а у разі вчасного подання апеляційної скарги, з набранням законної сили рішенням апеляційної інстанції, якщо оскаржувану постанову не скасовано.

Суддя Д.В. Лобан