Справа № 2а-7573/10/0870
Суддя: Мороз В.Ф.
Дата ухвалення: 2015-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2015 року м. Київ К/800/17989/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі суддів:

Мороз В.Ф.

Стрелець Т.Г.

Донець О.Є.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Запорізької митниці Міндоходів на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 08 лютого 2011 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2013 року у справі за позовом ПП - фірма "Дарьял" до Запорізької митниці Міндоходів про визнання нечинним рішення,

в с т а н о в и л а:

Приватним підприємством Фірма «Дарьял» подано позов до Запорізької митниці про оскарження рішення № 112000006/2010/001619/1 від 17.09.2010р. про визначення митної вартості товарів.

Позов мотивовано тим, що відповідачем при винесенні рішення щодо визначення митної вартості товарів порушені вимоги законодавства, оскільки відповідач визначив митну вартість товарів із застосуванням 6 методу, тоді як позивач діяв на підставі договору, а тому митне оформлення товарів потрібно було визначити за ціною договору.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 08 лютого 2011 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2013 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Запорізької митниці про визначення митної вартості товарів від 17.09.2010 №112000006/2010/001619/1.

До Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга, в якій митниця, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції, просить скасувати оскаржуване рішення, а рішення суду першої інстанцій залишити в силі.

Відповідач згідно поданого заперечення на касаційну скаргу, просить залишити її без задоволення, оскаржуване судове рішення вважає обґрунтованим та законним.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що з метою митного оформлення імпортованого товару позивач подав до Запорізької митниці вантажну митну декларацію № 112000010/2010/006928, декларацію митної вартості, разом із документами на підтвердження митної вартості. В декларації позивач визначив митну вартість товару за основним методом (за ціною договору (контракту)).

01.09.2010р. митницею, з метою перевірки відомостей про заявлену митну вартість задекларованих товарів, витребував від декларанта додаткові документи, які були надані не у повному обсязі.

За результатами розгляду поданих позивачем документів Запорізькою митницею прийнято рішення від 17 вересня 2010 року № 112000006/2010/001619/1 про коригування митної вартості товарів, згідно з яким вартість задекларованого товару митний орган визначив за методом № 6 (резервний метод).

Відповідно до ст. 264 Митного кодексу України, заявлена декларантом митна вартість товарів і подані ним відомості про її визначення повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. У разі потреби у підтвердженні заявленої митної вартості товарів декларант зобов'язаний подати митному органу необхідні для цього відомості та забезпечити можливість їх перевірки відповідно до порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі статтею 266 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, може здійснюватися за такими методами: 1) за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) за ціною договору щодо ідентичних товарів; 3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; 4) на основі віднімання вартості; 5) на основі додавання вартості (обчислена вартість); 6) резервного.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари було продано в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю.

При цьому основним методом визначення митної вартості за приписами частин другої та третьої вказаної статті є визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), тоді як послідовне застосування кожного наступного методу має здійснюватись у випадку неможливості застосування першого методу, що в свою чергу є підставою для проведення консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості відповідно до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про правильне застосування статті 266 МК, Верховний Суд України у постановах від 21.11.2011р. (справа №21-222а11), від 05.06.2012 року (справа №21-142а12), від 17.12.2013 року (справа №21-439а13) вказав на те, що у разі незгоди митного органу із митною вартістю імпортованого товару він відповідно до вимог статті 266 МК зобов'язаний провести процедуру консультацій, у ході яких мав би дійти висновків щодо застосування того чи іншого методу визначення митної вартості товарів, при цьому кожний наступний метод застосовується у разі неможливості застосування попереднього із наведенням відповідних аргументів.

У справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про неправомірність дій митниці щодо застосування шостого (резервного) методу визначення митної вартості товару, оскільки митницею не доведено сумнівність або недостовірність інформації, яка містилася в документах, наданих позивачем на підтвердження митної вартості за ціною угоди. Витребувавши додаткові документи, митний орган не визначив обставин, які викликають сумнів та які мають бути спростовані.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судами першої та апеляційної інстанції при розгляді справи порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без змін, якщо визнає, що суд не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220-1, 221, 223, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Запорізької митниці Міндоходів залишити без задоволення, постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 08 лютого 2011 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2013 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили через 5 днів після направлення його копії особам, які беруть участь у справі і може бути переглянуте Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст. 237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: В.Ф. Мороз

Т.Г. Стрелець

О.Є Донець