Справа № 804/6276/15
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2015-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 серпня 2015 р. Справа № 804/6276/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.
за участю секретаря судового засідання: Пелих А.А.
представника позивача: ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Чалекс»
до Криворізької південної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
ВСТАНОВИВ:
В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що відповідач за результатами проведеної документальної позапланової невиїзної перевірки позивача дійшов помилкового висновку про порушення останнім приписів податкового законодавства та про заниження ним внаслідок цього податку на додану вартість, оскільки позивач правомірно відніс до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість за податковими накладними, виписаними його контрагентами ТОВ «ПРОМБУД МАРКЕТ», ТОВ «ФІНАНС ОСОБА_2» та ТОВ «БУДАКТИВ-ТМ» в ході здійснення реальних господарських операцій за договорами підряду, укладеними з цими субєктами господарювання. Вказані правочини недійсними в судовому порядку не визнавалися та є реальними, що посвідчується відповідними первинними документами, які були надані до перевірки, натомість, акт перевірки не містить фактів, які б спростовували підтвердження цими первинними документами відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між сторонами даних правочинів. Посилання відповідача в акті перевірки, як на підтвердження нереальності здійснення цих господарських операцій, на складені іншими контролюючими органами акти про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «ПРОМБУД МАРКЕТ» та ТОВ «ФІНАНС ОСОБА_2», є безпідставним, оскільки навіть якщо контрагенти позивача і допускали будь-які порушення податкового законодавства, то позивач, як платник податків, не несе жодної відповідальності за порушення іншими платниками податків законодавчих вимог, а, отже, не може бути позбавлений права на формування податкового кредиту, тим більше, що чинне податкове законодавство України не ставить право платника податку на додану вартість на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів, відсутності у них кваліфікованого персоналу, основних фондів тощо.
У судовому засіданні представник позивача підтримав предявлений адміністративний позов у повному обсязі та, посилаючись на викладені у ньому доводи, просив повністю його задовольнити.
Представник відповідача у судове засідання не зявився про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. При цьому у письмових запереченнях на позов висловлено клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступних підстав.
Вирішуючи позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування вищевказаного податкового повідомлення-рішення, суд зважає на наступне.
Так, відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
При цьому п.198.2 ст.198 цього Кодексу передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Згідно п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Отже необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.
Не відносяться до податкового кредиту, згідно з пунктом 198.6. цієї статті, суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Чалекс» протягом 2014 року було укладено три аналогічних за змістом договори підряду з ТОВ «ПРОМБУД МАРКЕТ» (договір підряду №1 від 12.01.2014р.), з ТОВ «ФІНАНС ОСОБА_2» (договір підряду №102 від 30.06.2014р.) та з ТОВ «БУДАКТИВ-ТМ» (договір підряду №133п від 28.07.2014р.), згідно умов яких ТОВ «Чалекс», як замовник, доручає, а означені вище підприємства, як підрядники, зобовязуються на свій ризик виконати в порядку та на умовах даного договору роботи з ремонту обєктів гірничо-збагачувального комплексу відповідно до затвердженої проектно-кошторисної документації в строки, установлені план-графіком виконання робіт у 2014 році (пункти 1.1 цих договорів)(т.1 а.с.45-48; 71-74, 121-124).
Відповідно до п.1.2 вказаних договорів роботи виконуються з використанням матеріалів замовника, тобто позивача.
Вартість робіт за цими договорами відображена у Договірній ціні, що складена до кожного з них, а також довідками про вартість виконаних підрядних робіт (т.1 а.с.50-52, 76-80, 126-133, т.2 а.с.152-154, 186-202, 216-227).
Також до договорів складено плани-графіки виконання робіт та додаткові графіки ремонтів окремих обєктів (т.1 а.с.49, 75, 125, т.2 а.с.157-159, 175-185, 209-215).
Зміст та обсяг господарських операцій ТОВ «Чалекс» з ТОВ «ПРОМБУД МАРКЕТ», ТОВ «ФІНАНС ОСОБА_2» та ТОВ «БУДАКТИВ-ТМ» в повній мірі відображено в актах приймання виконаних підрядних робіт за формою №КБ-2в, складених на виконання договорів, укладених з вказаними контрагентами, в яких зазначено які саме обєкти гірничо-збагачувального комплексу підлягали ремонту, які ремонтні роботи були виконані, які запчастини та обладнання при цьому були використані (т.1 а.с.53-61,89-109, 140-168).
Судом встановлено, що ТОВ «ПРОМБУД МАРКЕТ» у січні 2014 року, ТОВ «ФІНАНС ОСОБА_2» у липні 2014 року та ТОВ «БУДАКТИВ-ТМ» у серпні 2014 року було надано ТОВ «Чалекс» послуги за укладеними договорами підряду на загальну суму 1677569,75грн., в тому числі податок на додану вартість 279244,63грн.
На вказану суму ТОВ «ПРОМБУД МАРКЕТ», ТОВ «ФІНАНС ОСОБА_2» та ТОВ «БУДАКТИВ-ТМ» виписано податкові накладні, які оформлені з дотриманням вимог ст.201 Податкового кодексу України та ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» (т.1 а.с.62-64, 110-120, 169-185).
Факт використання при здійсненні робіт матеріалів замовника та рух цих матеріалів підтверджено та відображено в актах на передачу основних та допоміжних матеріалів, конструкцій, запасних частин та деталей, а також актами щодо використаних при ремонті матеріалів, запасних частин, конструкцій, деталей та повернення залишків, складених ТОВ «Чалекс» з ТОВ «ПРОМБУД МАРКЕТ», ТОВ «ФІНАНС ОСОБА_2» та ТОВ «БУДАКТИВ-ТМ» (т.3 а.с.10-95).
Крім того, позивачем з означеними контрагентами протягом перевіряємого періоду укладалися договори про передачу обладнання в безоплатне тимчасове користування задля виконання вищенаведених ремонтних робіт (т.2 а.с.160-174, 203-208).
Розрахунки між позивачем та вказаними контрагентами за укладеними з ними договорами проведено в повному обсязі, що посвідчується платіжними дорученнями, договорами про уступку права вимоги та актами звірки взаємних розрахунків (т.1 а.с.65-70, 85-88, 186-189).
На підтвердження наявності у своїх контрагентів права на провадження господарської діяльності, повязаної із створенням обєктів архітектури, позивачем надано копії відповідних ліцензій.
Судом встановлено, що ремонтні роботи ТОВ «ПРОМБУД МАРКЕТ», ТОВ «ФІНАНС ОСОБА_2» та ТОВ «БУДАКТИВ-ТМ» за договорами з ТОВ «Чалекс» здійснювалися на території ПАТ «АрселорМіталл Кривий Ріг» та на обєктах, що йому належать, у звязку із тим, що останнім було укладено з позивачем договори підряду на ремонт ряду обєктів гірничо-збагачувального комплексу, який, як зазначав представник позивача, ТОВ «Чалекс» не мав змоги виконати у повному обсязі власними силами, тому і залучив вищеозначених контрагентів як субпідрядників.
Так, з матеріалів справи вбачається, що між ПАТ «АрселорМітал Кривий Ріг», як замовником, та ТОВ «Чалекс», як підрядником, дійсно було укладено договір підряду №623 від 28.01.2014р., відповідно до якого позивач зобовязується на свій ризик виконати в порядку та на умовах даного договору роботу з ремонту конвеєрів ЛК-1Р, ЛК-3П, ЛК-1П, ЛК-2П, ЛК-2Р, ЛК-3Р, ЛК-2, ЛК-5, ЛК-3, ЛК-4, ЛК-6, ЛК-1 ДФ-3,4 гірничого департаменту ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» відповідно до затвердженої проектно-кошторисної документації в строки, установлені план-графіком виконання робіт у 2014 році. У разі зміни строків виконання робіт тривалість ремонту визначається узгодженим обома сторонами графіком провадження робіт, або будь-яким іншим документом, що узгоджений і підписаний обома сторонами (т.2 а.с.2-25).
До вказаного договору підряду №623 було укладено ряд додаткових угод: №1 від 19.03.2014р. на здійснення робіт з ремонту бункерної прямої завантаження руди (РУДА), бункерної прямої завантаження руди (ПОРОДА) ДФ-4, бункерної прямої завантаження руди, конвеєра ЛК-2 ДФ-3 на суму 840085,20грн. (у тому числі ПДВ 140014,20грн).; №2 від 10.06.2014р. на ремонт конвеєрів ЛК-1Р, ЛК-ЗП, ЛК-1П, ЛК-2П, ЛК-2Р, ЛК-ЗР, ЛК-2, ЛК-5, ЛК-З, ЛК-4, ЛК-6, ЛК-1 ДФ-3,4; №3 від 24.06.2014р. на ремонт конвеєра ЛК-2П, ЛК-3П, ЛК-1П, ЛК-1Р, ЛК-2Р, ЛК-3Р, ДФ-4, ЛК-1, ЛК-3, ЛК-4, ЛК-5, ЛК-6, ЛК-2, ДФ-3 на суму 2040000,00грн. (у тому числі ПДВ 340000,00грн.) (т.2 а.с.90-91; 106-109; 118-119).
Крім того, між ПАТ «АрселорМітал Кривий Ріг», як замовником, та ТОВ «Чалекс», як підрядником, було укладено договір підряду №2903 від 29.07.2014р., ідентичний договору підряду №623 від 28.01.2014р., на відновлення дорожнього покриття і майданчиків, вимощення будівель і споруд будівель станцій приводів СП-1, СП-3 РУ ДФ-3,4 на суму 960000,00грн. (з яких сума ПДВ 160000,00грн.) (т.2 а.с.55-79).
Зважаючи на значний обсяг робіт за договорами підряду позивача з ПАТ «АрселорМітал Кривий Ріг», твердження відповідача про безпідставність залучення субпідрядників є необґрунтованим та недоцільним.
Доводи відповідача про відсутність доказів перебування працівників ТОВ «ПРОМБУД МАРКЕТ», ТОВ «ФІНАНС ОСОБА_2» та ТОВ «БУДАКТИВ-ТМ» на території ПАТ «АрселорМітал Кривий Ріг» спростовуються відомостями Журналу передачі перепусток ПАТ «АрселорМітал Кривий Ріг» робітникам субпідрядних організацій, витяг з якого міститься в матеріалах справи (т.3 а.с.5-9).
Таким чином, факт реальних господарських операцій ТОВ «Чалекс» з ТОВ «ПРОМБУД МАРКЕТ», ТОВ «ФІНАНС ОСОБА_2» та ТОВ «БУДАКТИВ-ТМ» підтверджується відповідними первинними документами, копії яких містяться в матеріалах справи, та які відображають зміст та обсяг цих господарських операцій, а також свідчать про зміни в майновому стані позивача, що відбувалися у звязку із здійсненням оплати за отримані послуги.
При цьому в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту розірвання, визнання недійсними чи неукладеними вказаних правочинів. Також відповідачем не було надано належних та допустимих доказів нікчемності означених договорів, фіктивної господарської діяльності контрагентів позивача, безтоварності господарських операцій, відсутності зв'язку укладених угод з господарською діяльністю позивача, притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб вказаних підприємств за ухилення від сплати податків або за інші податкові правопорушення, а також, що укладені правочини порушують публічний порядок відповідно до ч.2 ст.228 Цивільного кодексу України.
Необхідними умовами для визнання угоди нікчемною в силу вимог ст.228 Цивільного кодексу України є її укладання з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних протиправних наслідків. При кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо. Проте, існування відповідних обставин у даній справі податковим органом не доведено.
Зміст укладених позивачем з ТОВ «ПРОМБУД МАРКЕТ», ТОВ «ФІНАНС ОСОБА_2» та ТОВ «БУДАКТИВ-ТМ» договорів не суперечить актам цивільного законодавства, а відповідачем не надано доказів, які б підтверджували, що зміст цих угод не відповідає дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обов'язків чи свідчить про намір сторін ухилитися від оподаткування доходів, отриманих внаслідок виконання договору або приховування дійсного об'єкту оподаткування, зменшення бази оподаткування, створення штучних підстав для незаконного відшкодування сум сплачених податків за рахунок коштів бюджету, отримання незаконних пільг з оподаткування тощо.
При цьому, як на час укладення угод між позивачем та його означеними вище контрагентами, так і на час їх виконання, вказані субєкти господарювання знаходилися в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також є платниками податку на додану вартість, що відповідачем не заперечується.
Щодо посилань відповідача на висновки актів ДПІ у Печерському районі м. Києва та ДПІ у Будьоновському районі м. Донецька про неможливість проведення зустрічних звірок ТОВ «ПРОМБУД МАРКЕТ» та ТОВ «ФІНАНС ОСОБА_2», згідно яких встановлено нереальність здійснення господарських операцій цими субєктами господарювання з контрагентами-постачальниками та контрагентами-покупцями у серпні та липні 2014 року відповідно, оскільки у ТОВ «ПРОМБУД МАРКЕТ» та ТОВ «ФІНАНС ОСОБА_2» відсутні належні трудові ресурси (незначна кількість робітників) та матеріальні ресурси для здійснення господарської діяльності, суд зазначає наступне.
Навіть у разі якщо контрагент (постачальник по ланцюгу) і порушив вимоги податкового законодавства, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку (покупця товарів, робіт, послуг) права на відшкодування податку на додану вартість за правочином з таким контрагентом у разі, якщо платник податку виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування, сплатив за виконані товари і послуги і має документальне підтвердження розміру свого податкового кредиту.
При цьому жодною нормою законодавства України не передбачається обовязку платників податків одержувачів товарів (послуг) вимагати від контрагентів-постачальників будь-яких відомостей щодо повноти сплати ними податків за окремою операцією придбання товарів, відомостей щодо третіх осіб (постачальників у ланцюгу), перевіряти додержання чи порушення ними законодавчих приписів, а також наявність у цих контрагентів умов для належного здійснення господарської діяльності, оскільки податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік певного платника податків від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, а також від господарських та виробничих можливостей контрагента.
З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що позивачем правомірно було сформовано податковий кредит за податковими накладними, виписаними ТОВ «ПРОМБУД МАРКЕТ», ТОВ «ФІНАНС ОСОБА_2» та ТОВ «БУДАКТИВ-ТМ».
Таким чином, оскаржуване податкове повідомлення-рішення відповідача є протиправним та підлягає скасуванню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що позивачем при подачі позову до суду понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору у сумі 487,20грн., що підтверджується квитанцією, наявною в матеріалах справи (т.1 а.с.3), а відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.
Таким чином, судові витрати, понесені позивачем та підтверджені вищенаведеними належними доказами підлягають стягненню з Державного бюджету України на користь позивача у розмірі 487,20грн.
Керуючись ст. ст. 122, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Чалекс» до Криворізької південної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. 186 цього Кодексу до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. .

Суддя ОСОБА_5