Справа № 2013/2-а-467/2010
Суддя: Гришин П. В.
Дата ухвалення: 2010-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Зачепилівський районний суд Харківської області
Справа №2-а-467/10
ПОСТАНОВА

І МЯ М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2010 року головуючий, суддя Зачепилівського районного суду Харківської області, ОСОБА_1, в порядку скороченого провадження розглянувши адміністративний позов ОСОБА_2 до управління пенсійного фонду України в Зачепилівському районі Харківської області про визнання протиправними дій та бездіяльності управління пенсійного фонду України в Зачепилівському районі Харківської області, донарахування сум підвищення до пенсій дітям війни та стягнення матеріальної шкоди та недоотриманої суми за 2006- 2010 рр., -

В С Т А Н О В И В :

Гр. ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому вказав, що він відповідно до ст.. 1 Закону України від 18.11.2004 року „Про соціальний захист дітей війни є дитиною війни, і відповідно до ст.. 6 вищевказаного закону з першого січня 2006 року йому повинна виплачуватися щомісячна соціальна допомога у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Але у 2006-2010 рр. позивачу зазначена допомога не виплачувалась в належному розмірі. Відповідач всупереч ст.. 22 Конституції України та Рішеннями Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. та від 22.05.2008 року яким були визнані неконституційними окремі положення Закону України «Про державний бюджет України на 2007 роки» та Закону України «Про державний бюджет України на 2008 роки», в тому числі й щодо зупинення ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», не в повному обсязі здійснив нарахування та виплату відповідного підвищення до пенсії в 2006- 2010 рр., тому він просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо недонарахування доплати до пенсії позивачу у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 01.01.2006 р. по 30.09.2010 р.; зобовязати відповідача провести перерахунок пенсії з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком та провести відповідні нарахування і виплати на користь позивача за період з 01.01.2006 року по 30.09.2010 року та зобовязати відповідача і подальшому призначати та нараховувати доплату до пенсії, передбачену законом; допустити постанову суду до негайного виконання , розглянути позов без його участі, позовні вимоги підтримує.

Від відповідача - управління пенсійного фонду України в Зачепилівському районі Харківської області заперечень не надійшло, як не надійшло і заяви про визнання позову.

Рішенням Конституційного суду України № 19-рп/2010 від 09.09.2010 року у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, повязаних із соціальними виплатами», положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, повязаних із соціальними виплатами» від 18 лютого 2010 року № 1691-VІ та Цивільного процесуального кодексу України, визнані неконституційними, втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Рішення Конституційного Суду України є обовязковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене, тому дану позовну заяву необхідно розглядати в порядку адміністративного судочинства, відповідно до положень КАС України.

Суд вирішив можливим розглянути справу без проведення судового засідання за відсутністю сторін в порядку ст.. 183-2 КАС України, на підставі наявних у матеріалах справи доказів, а саме:

- паспортних даних гр. ОСОБА_2 ;

-пенсійного посвідчення ОСОБА_2 № 103193 від 04.09.1987 р. з відміткою „Дитина війни;

-заяви ОСОБА_2 від 05.10.2010 р.;

-заява ОСОБА_2 до УПФ від 31.08.2010 р.;

-лист- відповідь Управлінням пенсійного фонду в Зачепилівському районі Харківської області № 20/К-14 від 22.09.2010 р.;

-довідка Харківського окружного адміністративного суду № 03-30/64472 від 20.10.2010 р.;

- довідки №1485 від 31.08.2010 р.; № 1921 від 05.10.2010 р видані Управлінням пенсійного фонду в Зачепилівському районі Харківської області.

Скороченим провадженням по справі встановлено наступне.

Позивач має статус «Дитини війни», що підтверджується пенсійним посвідченням № 103193 від 04.09.1987 р.

Враховуючи зазначений статус позивача, він відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни має право на отримання державної соціальної підтримки, а саме підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Виходячи із встановлених обставин справи та досліджених доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог частково, з наступних підстав.

Згідно ст.7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Стосовно позовних вимог щодо здійснення позивачу доплати до пенсії за 2006 рік.

Законом України „Про Державний бюджет на 2006 рік від 20.12.2005 року дію ст.6 зазначеного Закону на 2006 рік зупинено.

Законом України „Про внесення змін до Закону України „Про Державний бюджет на 2006 рік від 19.01.2006 року, який набрав чинності 15.03.2006 року, до статті 110 Закону України „Про Державний бюджет на 2006 рік було внесено зміни, якими встановлено, що пільги дітям війни, передбачені ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни у 2006 році запроваджуються поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету.

Проте, у 2006 році пільги, встановлені ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни запроваджені не були.

Закони України „Про Державний бюджет на 2006 рік від 20.12.2005 року та „Про внесення змін до Закону України „Про Державний бюджет на 2006 рік від 19.01.2006 року неконституційними не визнані та діяли протягом 2006 року.

Таким чином, відповідно до вищезазначених Законів, у відповідача не було підстав нараховувати та сплачувати позивачеві доплату до пенсії, передбачену ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, оскільки до 15.03.2006 року дію зазначеної норми було зупинено, а потім передбачені нею виплати не запроваджені.

Крім того, надаючи перевагу Законам України „ Про Державний бюджет на 2006 рік від 20.12.2005 року та „ Про внесення змін до Закону України „ Про Державний бюджет на 2006 рік від 19.01.2006 року, суд виходить з того, що закони є актами єдиного органу законодавчої влади Верховної Ради України. Конституція України не встановлює пріоритету в застосуванні того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає такого закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Конституційний Суд України у п.3 мотивувальної частини рішення від 03.10.1997 року №4-зп (справа про набуття чинності Конституцією) зазначив: „Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Виходячи із системного аналізу наведених норм законодавства, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог позивача, які стосуються виплат доплати до пенсії за 2006 рік. Відповідач по справі протягом 2006 року діяв у відповідності з діючим законодавством та не мав підстав здійснювати позивачу щомісячні доплати до пенсії, оскільки до 15.03.2006 року дія ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» була зупинена, а з 15.03.2006 року здійснення доплат, визначено у інший спосіб, тобто поставлено в залежність від виконання у другому півріччі 2006 року Закону України «Про Державний бюджет на 2006 рік».

Стосовно позовних вимог щодо здійснення позивачу доплати до пенсії за 2007 рік.

Відповідно до п. 12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік», дію статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з урахуванням ст. 111 цього Закону, було зупинено.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 за №6-рп/2007 року, у справі за поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 29, 36 ч. 2 ст. 56, ч. 2 ст. 62, ч. 1 ст. 66, пп. 7, 9, 12, 13,14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46, ст. 71, ст. ст. 98, 101, 103, 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» (справа про соціальні гарантії громадян), визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення п. 12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік», яким зупинено дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з урахуванням ст. 111 цього Закону.

Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначеного закону, що визнані неконституційними. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Виходячи з приписів ч.2 ст.152 Конституції України та дати ухвалення рішення Конституційним Судом України УПФУ в Зачепилівському районі Харківської області повинен був нараховувати та сплачувати позивачу доплату до пенсії, передбачену ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни з 09.07.2007 року, оскільки з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення щодо неконституційності пункту 12 статті 71 Закону України „Про Державний бюджет України, ця норма втратила чинність та не підлягала застосуванню.

Отже, відповідач з 09.07.2007 року мав діяти у відповідності з приписами діючої норми ст..6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, нараховувати та здійснювати позивачу доплату до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, а згідно довідки УПФ № 1921 від 05.10.2010 р. доплата до пенсії позивачу взагалі не виплачувалася, а тому позовні вимоги позивача щодо виплати доплати до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 р. підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог щодо здійснення позивачу доплати до пенсії за 2008 рік.

Відповідно до п.п.41 розділу 2 Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України текст статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" викладено в наступній редакції. Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту дане підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів.

З 01 січня 2008 року позивачу було нараховано та виплачено надбавку до пенсії в розмірі 10% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, що підтверджується довідкою Управління Пенсійного фонду України в Зачепилівському районі Харківської області № 1921 від 05.10.2010 р.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 за №10-рп/2008 року, у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ст.65 розділу 1, пунктів 61, 62, 63, 66 розділу 2, пункту 3 розділу 3 Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України і 101 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст. 67 розділу 1, п.п. 1-4, 6-22, 24-100 розділу 2 Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України), визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення п.п.41 розділу 2 Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України.

Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначеного закону, що визнані неконституційними. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Виходячи із системного аналізу зазначених норм законодавства, рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року та приписів ч.2 ст.152 Конституції України, суд дійшов висновку, що з 22.05.2008 року УПФУ в Зачепилівському районі Харківської області повинен був нараховувати та сплачувати позивачу доплату до пенсії, передбачену ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни в редакції, яка діяла до 01.01.2008 року, оскільки з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення щодо неконституційності пп..41 розділу 2 Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України, ця норма втратила чинність та не підлягала застосуванню.

Отже, відповідач з 22.05.2008 року мав діяти у відповідності з приписами діючої норми ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, нараховувати та здійснювати позивачу доплату до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віко, а не в розмірі 10% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, що підтверджується довідкою УПФ № 1921 від 05.10.2010 р., а тому позовні вимоги позивача щодо виплати доплати до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 р. підлягають задоволенню.

Між тим, до 22.05.2008 року, тобто до ухвалення зазначеного рішення Конституційним Судом України, відповідач, здійснюючи позивачу доплати, передбачені ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни в редакції від 01.01.2008 року, з урахуванням п.п.41 розділу 2 Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України, діяв на підставі та у відповідності з діючою нормою зазначених законів, а тому позовні вимоги щодо стягнення доплати до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з 01.01.2008 року по 21.05.2008 року задоволенню не підлягають.

Стосовно позовних вимог щодо здійснення позивачу доплати до пенсії за 2009 -2010 роки.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2009 рік » дію ст..6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни не зупинено. Відповідно до ч.2 ст. 54 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік » розміри державних соціальних гарантій на 2009 рік, що визначаються залежно від прожиткового мінімуму, встановлюються відповідними законами України, вище згаданим законом та нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України.

Відповідним законом, який встановлює доплату до пенсії дітям війни, є Закон України „Про соціальний захист дітей війни, а саме ст. 6 цього Закону.

Отже, відповідач з 01.01.2009 р. по 31.12.2009 р. мав діяти у відповідності з приписами діючої норми ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, нараховувати та здійснювати позивачу доплату до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, а не в розмірі 10% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, що підтверджується довідкою УПФ № 1921 від 05.10.2010 р., а тому позовні вимоги позивача щодо виплати доплати до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 01.01.2009 року по 31.12.2009 р. підлягають задоволенню.

Також суд зазначає, що з 01.01.2010 року підстави для невиплати позивачеві доплати до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком у відповідності до ст. ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» були відсутні, зміни у зазначену статтю не вносилися. Таким чином, суд прийшов до висновку щодо необхідності захисту прав позивача і з 01.01.2010 року по 19.11.2010 рік (день прийняття постанови) та обовязку відповідача у зазначений період здійснювати позивачеві нарахування та виплату доплати до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком у відповідності до приписів ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», а не постанов Кабінету Міністрів України, які значно звужують права позивача.

Отже, відповідач з 01.01.2010 р. по 19.11.2009 р. мав діяти у відповідності з приписами діючої норми ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, нараховувати та здійснювати позивачу доплату до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, а не в розмірі 10% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, що підтверджується довідкою УПФ № 1921 від 05.10.2010 р., а тому позовні вимоги позивача щодо виплати доплати до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 01.01.2010 року по 19.11.2010 р. підлягають задоволенню.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст.28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованими застосування положення ч.3 ст.28 зазначеного Закону, з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії, встановленої ст.46 Конституції України та права на отримання доплати до пенсії, передбаченої ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни.

Пенсійний фонд України діє у відповідності до Положення Про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 01.03.2002 року за №121/2001 і здійснює свої повноваження на підставі п.15 зазначеного положення через створені в установленому порядку його територіальні управління. Відповідно до Закону України „ Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування рішення про призначення та перерахунок пенсій приймаються районними управліннями Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів.

Таким чином, обовязок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивача, передбаченої ст.6 Закону України „ Про соціальний захист дітей війни покладено на УПФУ в Зачепилівському районі Харківської області, за місцем проживання позивача.

Статтею 22 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи гарантуються. Таким чином, держава взяла на себе зобовязання забезпечити реалізацію громадянами своїх конституційних прав.

За змістом ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Законом України «Про соціальний захист дітей війни» реалізовано конституційне право на соціальний захист громадян, які мають статус «дитини війни», серед яких їм надано право на отримання 30% доплати до пенсії.

Відповідно до ч.2 ст.6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно абз.1 п.1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 01.03.2002 року за №121/2001 Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади.

Відповідно до зазначеного Положення на Пенсійний фонд України покладено обовязок щодо: щодо призначення пенсії; підготовки документів для її виплати; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій.

Пунктом 1.1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.04.2002 року за №8-2 управління Пенсійного фонду України у районах, містах і районах у містах є органами Пенсійного фонду України, підвідомчими відповідно головним управлінням цього фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що разом з цими управліннями утворюють систему органів Пенсійного фонду України та мають завданням забезпечення призначення та виплати пенсії.

Отже, обовязок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії, яка передбачена Законом України «Про соціальний захист дітей війни», покладено саме на органи Пенсійного фонду України.

Враховуючи, що держава взяла на себе обовязок щодо виплати позивачу 30% доплати до пенсії та поклала виконання цього обовязку на центральний орган виконавчої влади Пенсійний фонд України, який діє через свої місцеві органи, що входять в систему його органів, але вони не вчинили жодної дії для нарахування цих коштів та їх виплати, суд вважає, що вони не виконали своїх повноважень без поважних причини.

Крім того, відповідачем, в порушення ч.2 ст.71 КАС України не доведено та не надано суду доказів щодо вчинення будь-яких дій для забезпечення виконання покладеного на нього обовязку щодо нарахування та виплати позивачу доплати до пенсії у розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком.

Отже, відсутність коштів у відповідача, який не вчинив жодної дії щодо їх отримання для забезпечення виконання своїх зобовязань або невиконання іншим органом виконавчої влади свого обовязку щодо виділення коштів на здійснення позивачу виплат, гарантованих йому Конституцією України, не є підставою для відмови в задоволенні позову та визнання правомірними дій або бездіяльності відповідача.

Стосовно позовних вимог про стягнення з УПФУ недоплаченої суми доплати до пенсії, суд, виходить з того, що визначення конкретного розміру пенсії віднесено до компетенції територіальних органів Пенсійного фонду України, а не судів. Виходячи із цієї позиції, суд не встановлює конкретні суми пенсії, які підлягають виплаті, а покладає на органи пенсійного фонду України обовязок нарахувати позивачу доплату до пенсії, передбачену ст..6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», виходячи із мінімального розміру пенсії за віком, встановленого ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», та провести позивачу відповідні виплати.

Враховуючи, що компетенція суду поширюється тільки на захист порушених прав, свобод та інтересів відповідних осіб, суд не може вирішувати питання на майбутнє, тобто здійснювати захист права, яке ще не порушено.

Відповідно до вимог ст..11 ч.2 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог якщо це необхідно для повного захисту прав сторін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.7-12,69,86, 183-2, 159,160,161,162,163, 256 КАС України, суд, -

п о с т а н о в И В:

Адміністративний позов у справі № 2-а-467/10 громадянки ОСОБА_2 до управління пенсійного фонду України в Зачепилівському районі Харківської області про визнання протиправними дій та бездіяльності управління пенсійного фонду України в Зачепилівському районі Харківської області, донарахування сум підвищення до пенсій дітям війни та стягнення матеріальної шкоди та недоотриманої суми за 2006- 2010 рр. - задовольнити частково.

Визнати дії Управління Пенсійного Фонду України в Зачепилівському районі Харківської області щодо нездійснення нарахування доплати до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком та її виплаті не в повному обсязі гр. ОСОБА_2 з 09 липня 2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 19 листопада 2010 року - неправомірними.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Зачепилівському районі Харківської області здійснити перерахунок пенсії гр. ОСОБА_2, як особі зі статусом «Дитини війни», з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч.1 ст.28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування та провести відповідні виплати:

-за 2007 рік з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 р., з урахуванням фактично виплачених сум в 2007 році;

-за 2008 рік з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, з урахуванням фактично виплачених сум в 2008 році;

-за 2009 рік з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року, з урахуванням фактично виплачених сум у 2009 році;

-за 2010 рік з 01 січня 2010 року по 19 листопада 2010 року, з урахуванням фактично виплачених сум у 2010 році;

В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити в задоволенні.

Постанова підлягає негайному виконанню.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративному суду через Зачепилівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її проголошення, з одночасним надсиланням її копії, особою яка її подає до суду апеляційної інстанції.

Головуючий, суддя Гришин П.В.