Справа № 813/3964/15
Суддя: Кедик Марія Василівна
Дата ухвалення: 2015-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2015 року № 813/3964/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кедик М.В.

за участю секретаря судового засідання Харіва М.Ю.,

представника позивача ОСОБА_1,

представник відповідача не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом державного підприємства "Львіввулля" до Відділу державної виконавчої служби Сокальського районного управління юстиції Львівської області про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити дії, -

встановив:

державне підприємство "Львіввулля" (далі позивач, ДП "Львіввулля") звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Відділу державної виконавчої служби Сокальського районного управління юстиції Львівської області (далі відповідач, ВДВС Сокальського РУЮ), у якому, згідно уточнених позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відділу державної виконавчої служби Сокальського районного управління юстиції Львівської області, щодо не розгляду, залишення без відповіді заяв ДП "Львіввулля" від 10.06.2015 № 8.1/1061 та від 15.07.2015 № 8.1/1325;

- зобовязати відділ державної виконавчої служби Сокальського районного управління юстиції зупинити зведене виконавче провадження від 25.07.2013 № 39078308 боржником в якому є державне підприємство "Львіввулля", крім рішень про виплату заробітної плати, вихідної допомоги, інших виплат (компенсацій), що належать працівнику у зв'язку з трудовими відносинами, відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, стягнення аліментів та рішень про стягнення заборгованості із сплати внесків до фондів загальнообовязкового державного соціального страхування і заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове держать соціальне страхування до органів Пенсійного фонду України, а також щодо рішень про стягнення заборгованості за електричну енергію і послуги з її передачі та розподілу.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ДП "Львіввулля" звернулося до ВДВС Сокальського РУЮ із заявами від 10.06.2015 № 8.1/1061 та від 15.07.2015 № 8.1/1325 про зупинення виконавчих проваджень в порядку п. 17 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження". Позивач не отримав відповіді в строки визначені чинним законодавством. Також зазначає,що згідно виписки з ЄДР юридичних та фізичних осіб основним видом діяльності ДП "Львіввулля" добування кам'яного вугілля, а згідно п. 2.2 статуту ДП "Львіввулля" основним напрямком діяльності підприємства є видобування та збагачення камяного вугілля. Крім того, постановою КМУ від 12.05.2015 року "Про проведення прозорої та конкурентної приватизації у 2015 році", затверджено перелік об'єктів державної власності, які підлягають приватизації. В даному переліку, виданому на виконання ст.ст. 6, 7 Закону України "Про особливості приватизації вугледобувних підприємств" від 12.04.2012 № 4650-VI, значено відокремлені підрозділи відповідача "Шахта Межирічанська", "Шахта Відродження", "Шахта Великомостівська", "Шахта Лісова", "Шахта Зарічна", "Шахта Червоноградська", "Шахта Степова" як об'єкти державної власності, який підлягають приватизації. Таким чином, ДП "Львіввулля", а саме його відокремлені підрозділи, перебувають в стадії приватизацій, тому відчужувати майно підприємства відповідно до норм діючого законодавства заборонено.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, подала додаткові докази в обґрунтування позовних вимог, просить позов задовольнити.

Відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у запереченні. Зазначив, що на виконанні у ВДВС Сокальського РУЮ станом на 02.10.2015 перебуває зведене виконавче провадження від 25.07.2013 № 39078308 про стягнення коштів з ДП "Львіввулля", до складу якого входить 901 виконавче провадження на суму 564722413 грн. Зазначає, що у відповідях на заяви ДП "Львіввулля" від 10.06.2015 та від 15.07.2015 ВДВС Сокальського РУЮ просив направити представника позивача з копіями відповідних документів для вирішення питання про зупинення провадження виконавчих проваджень, проте представник ДП "Львіввулля" до ВДВС Сокальського РУЮ не прибув. ВДВС Сокальського РУЮ вважає, що державний виконавець при виконанні зведеного виконавчого провадження від 25.07.2013 № 39078308 про стягнення коштів з ДП "Львіввулля" діяв правомірно, в межах своїх посадових обовязків, а тому просить в задоволенні позову відмовити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду клопотання від 08.10.2015 року (вх. № 33323) про розгляд справи за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі факти, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та надав їм правову оцінку.

Згідно виписки з Єдиного держаного реєстру юридичних та фізичних осіб основним видом економічної діяльності ДП "Львіввулля" є добування кам'яного вугілля (05.10).

Судом встановлено, що на виконанні у ВДВС Сокальського РУЮ станом на 02.10.2015 перебуває зведене виконавче провадження від 25.07.2013 № 39078308 про стягнення коштів з ДП "Львіввулля", до складу якого входить 901 виконавче провадження на суму 564722413 грн.

ДП "Львіввулля" звернулося до ВДВС Сокальського РУЮ із заявами від 10.06.2015 № 8.1/1061 та від 15.07.2015 № 8.1/1325, згідно яких просило зупинити виконавчі провадження, що перебувають на виконанні в ВДВС Сокальського РУЮ, стороною (боржником) яких є ДП "Львіввулля" строком на 3 роки з моменту завершення приватизації, на підставі п. 17 ч. 1 ст. 37 ЗУ "Про виконавче провадження" та ст.ст. 6, 7 Закону України "Про особливості приватизації вугледобувних підприємств" .

Разом з тим, жодних відповідей на письмові заяви ДП "Львіввулля" від ВДВС Сокальського РУЮ на адресу позивача не надходило.

Незгода позивача з бездіяльністю, що полягає у невинесенні вмотивованої постанови про зупинення виконавчого провадження у встановлені Законом України "Про виконавче провадження" строки, зумовила звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом.

При вирішенні спору суд керувався наступним.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-ХІV (далі Закон України "Про виконавче провадження").

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 5 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи, щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Частиною 1 ст. 7 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому повноваження у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України "Про виконавче провадження" у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об'єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Згідно з п.17 ч.1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі прийняття рішення про приватизацію вугледобувних підприємств відповідно до Закону України "Про особливості приватизації вугледобувних підприємств" протягом трьох років з моменту завершення приватизації.

За змістом наведеної норми Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі прийняття рішення про приватизацію вугледобувних підприємств відповідно до Закону України від 12.04.2012 року № 4650-VІ "Про особливості приватизації вугледобувних підприємств" (далі ЗУ "Про особливості приватизації вугледобувних підприємств") протягом трьох років з моменту завершення приватизації.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про особливості приватизації вугледобувних підприємств", встановлення на строк до трьох років з моменту завершення приватизації мораторію на застосування процедури примусової реалізації майна об'єктів приватизації шляхом зупинення виконавчого провадження та мораторію на порушення справ про банкрутство вугледобувних підприємств, які поширюються лише на борги, що утворилися на момент завершення приватизації. Мораторій не застосовується щодо рішень про виплату заробітної плати, вихідної допомоги, інших виплат (компенсацій), що належать працівнику у зв'язку з трудовими відносинами, відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, стягнення аліментів та рішень про стягнення заборгованості із сплати внесків до фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування і заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів Пенсійного фонду України, а також щодо рішень про стягнення заборгованості за електричну енергію і послуги з її передачі та розподілу.

Крім того, ст. 13 Закону України "Про особливості приватизації вугледобувних підприємств" встановлено, що з метою недопущення банкрутства вугледобувних підприємств і збереження сировинної бази металургійного та енергетичного комплексів з моменту прийняття рішення про приватизацію підприємства до моменту завершення приватизації встановлюються мораторій на застосування процедури примусової реалізації майна об'єктів приватизації шляхом зупинення виконавчого провадження та мораторій на порушення справ про банкрутство вугледобувних підприємств.

На строк до трьох років з моменту завершення приватизації встановлюються мораторій на застосування процедури примусової реалізації майна об'єктів приватизації шляхом зупинення виконавчого провадження та мораторій на порушення справ про банкрутство вугледобувних підприємств, які поширюються лише на борги, що утворилися на момент завершення приватизації.

В свою чергу, за визначенням пунктів 1, 5 частини 1 статті 1 Закону України "Про особливості приватизації вугледобувних підприємств" вугледобувне підприємство - гірниче підприємство, основним видом економічної діяльності якого є підземне або відкрите добування вугілля, до складу якого можуть входити шахти, шахтоуправління, розрізи та інші відокремлені підрозділи, що виконують допоміжні функції.

Шахта (шахтоуправління) - вугледобувне підприємство або відокремлений підрозділ вугледобувного підприємства з видобутку вугілля підземним способом.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Закону України "Про особливості приватизації вугледобувних підприємств" орган, уповноважений управляти державним майном, формує перелік об'єктів приватизації для затвердження Кабінетом Міністрів України переліку об'єктів державної власності, які підлягають приватизації. Рішення про приватизацію вугледобувних підприємств, цілісні майнові комплекси яких до дня набрання чинності цим Законом були передані у концесію або оренду, може бути прийнято лише за згодою концесіонерів або орендарів цілісних майнових комплексів таких вугледобувних підприємств.

На виконання статей 6, 7 Закону України "Про особливості приватизації вугледобувних підприємств" Кабінет міністрів України, постановою від 12.05.2015 № 271 "Про проведення прозорої та конкурентної приватизації у 2015 році" затвердження переліку об'єктів державної власності, які підлягають приватизації у 2015 році.

Відповідно до цього Переліку приватизації у 2015 році підлягають, зокрема, відокремлені підрозділи ДП "Львіввулля", "Шахта Межирічанська", "Шахта Відродження", "Шахта Великомостівська", "Шахта Лісова", "Шахта Зарічна", "Шахта Червоноградська", "Шахта Степова".

Враховуючи вищенаведенне, оскільки ДП "Львіввулля" є юридичною особою - боржником у зведеному виконавчому провадженні від 25.07.2013 № 39078308, належить до вугледобувних підприємств, а вищезазначені у Переліку об'єкти приватизації, є його відокремленими підрозділами, тому дане виконавче провадження підлягає обовязковому зупиненню в межах передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про особливості приватизації вугледобувних підприємств".

Частиною 1 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець виносить вмотивовану постанову про зупинення виконавчого провадження з підстав, передбачених статтями 37 і 38 цього Закону, яка затверджується начальником або заступником начальника відділу, якому підпорядкований державний виконавець. Постанову про зупинення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1-17 частини першої статті 37 цього Закону, державний виконавець виносить не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про такі обставини, а з підстави, передбаченої пунктом 18 частини першої статті 37 цього Закону, - у день надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Копія постанови надсилається сторонам у триденний строк.

Проте, ВДВС Сокальського РУЮ не було винесено вмотивовану постанову про зупинення виконавчих проваджень на підставі п. 17 ч. 1 ст. 37 ЗУ "Про виконавче провадження" та абз. 2 ч. 1 ст. 2 ЗУ "Про особливості приватизації вугледобувних підприємств".

Аналогічна правова позиція щодо застосування наведених норм матеріального права висловлена у постанові Верховного Суду України від 27.05.2015 року у справі № 3-186гс14.

Відповідно до норм ч. 2 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання.

Щодо доводів відповідача стосовно надання відповіді на заяви ДП "Львіввулля" від 10.06.2015 № 8.1/1061 та від 15.07.2015 № 8.1/1325, то суд вважає такі необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи відсутнє документальне підтвердження надсилання відповідей від 02.07.2015 № 09-20/3814 та від 17.07.2015 № 09-20/40-45.

Крім того, згідно довідки ДП "Львіввулля" листи ВДВС Сокальського РУЮ від 16.10.2015 року № 11.3/1940 листи від 02.07.2015 № 09-20/3814 та від 17.07.2015 № 09-20/40-45 до ДП "Львіввулля" не надходили.

Системний аналіз норм чинного законодавства, фактичних обставин справи, дає суду підстави стверджувати, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у невинесенні вмотивованої постанови про зупинення виконавчого провадження у встановлені законом строки та ненадання відповіді на заяви позивача, що, в свою чергу, свідчить про обґрунтованість позовних вимог та наявністю підстав для їх задоволення.

У силу вимог ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За результатами судового розгляду справи відповідачем не подано доказів, які б спростовували позовні вимоги та встановлені судом обставини, не доведено, що він діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, встановлений законом, обгрунтовано та розсудливо, з урахуванням всіх необхідних обставин.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, а суд згідно ст. 86 зазначеного Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому адміністративний позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 158-163, 167 КАС України, суд , -

постановив :

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність Відділу державної виконавчої служби Сокальського районного управління юстиції Львівської області, щодо не розгляду заяв ДП від 10.06.2015 № 8.1/1061 та від 15.07.2015 № 8.1/1325.

3. Зобовязати Відділ державної виконавчої служби Сокальського районного управління юстиції зупинити зведене виконавче провадження від 25.07.2013 № 39078308 боржником в якому є державне підприємство "Львіввулля", крім рішень про виплату заробітної плати, вихідної допомоги, інших виплат (компенсацій), що належать працівнику у зв'язку з трудовими відносинами, відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, стягнення аліментів та рішень про стягнення заборгованості із сплати внесків до фондів загальнообовязкового державного соціального страхування і заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове держать соціальне страхування до органів Пенсійного фонду України, а також щодо рішень про стягнення заборгованості за електричну енергію і послуги з її передачі та розподілу.

Постанова суду першої інстанції може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього ж Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 254 КАС України.

Суддя Кедик М.В.

Повний текст постанови складено 09.11.2015 р.