Справа № 821/1748/15-а
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2015-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2015 р.м. ХерсонСправа № 821/1748/15-а
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Дубровної В.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування розпорядження,

встановив:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 ), у якому просить визнати протиправним та скасувати мобілізаційне розпорядження Новотроїцького районного військового комісаріату літер М, ВОС 190097А від 20.05.2015 року.

Вказані вимоги позивач обґрунтовує тим, що 20.05.2015 року отримав від відповідача мобілізаційне розпорядження літер М ВОС 190097А, проте вважає його протиправним, оскільки Новотроїцьким РВК незаконно визнано недостатнім пакет документ для звільнення ОСОБА_1 від призову на військову службу під час мобілізації як військовозобов`язаного, який є єдиним сином та здійснює постійний догляд за 81-річною матір`ю.

Відповідач надав суду письмові заперечення, відповідно до яких вказує, що зазначений у позові перелік документів, є недостатнім для надання ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під мобілізації з підстав, передбачених ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", оскільки не підтверджує статус опікуна (піклувальника рішенням місцевих державних адміністрацій, виконавчих комітетів органів місцевого самоврядування або посвідченням установленого зразка, як це передбачено Правилами опіки та піклування, затвердженого Наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства фінансів та соціальної політики України від 26.05.1999 р. №34/166/131/88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 червня 1999 р. за №387/3680 (далі - Правила опіки та піклування). Крім того, відповідач вказує, що 20.05.2015 року позивач з метою вирішення питання щодо відстрочки від призову на військову службу в порядку особистого прийому громадян звернувся до військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 та надав пакет документів, з якого неможливо підтвердити його статус опікуна (піклувальника), тому з метою призначення подальшого комплектування відповідної команди позивачу було вручено мобілізаційне розпорядження.

В судове засідання позивач та відповідач не прибули, надавши суду заяви про розгляд справи без їх участі.

Частиною 4 ст. 122 КАС України визначено, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Як вбачається зі змісту адміністративного позову, то вимога позивача про визнання протиправним та скасування мобілізаційного розпорядження Новотроїцького районного військового комісаріату літер М, ВОС 190097А від 20.05.2015 р. вмотивована неправомірною відмовою керівництва Новотроїцького РВК звільнити його від призову на військову службу відповідно ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" з підстав зайняття постійним доглядом за особою, що його потребує та відсутністю інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд вказує про наступне.

Питання проходження військової служби регулюються Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 р. №2232-XII, стаття 1 якого передбачає, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи і організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (об`єднані міські) військові комісаріати (далі - районні (міські) військові комісаріати), військові комісаріати Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя, а також територіальні центри (в Автономній Республіці Крим, областях, місті Києві) та філіали (в районах та містах) комплектування військовослужбовцями за контрактом ( п. 7 ст. 1 цього Закону).

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів врегульовано Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 р. № 3543-XII (далі - Закон України №3543-XII).

Згідно ст. 1 цього Закону мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного проведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно - рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу.

Пунктом 1 ст. 4 вказаного Закону визначено, що організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.

Відповідно до п. 3 ст. 22 цього Закону під час мобілізації та переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на штати воєнного часу громадяни (крім тих, які проходять службу у військовому резерві) зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти військових комісаріатів у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядження, повістках або розпорядженнях військових комісарів (військовозобов`язані Служби безпеки України - керівників органів, де вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту). Резервісти зобов`язані з`явитися до військових частин у строки, визначені командирами військових частин, в яких вони проходять службу у військовому резерві.

При цьому, суд вважає за необхідне вказати, що згідно пунктів 9, 10 ст.1 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" передбачено, що військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави. Громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (міського) військового комісаріату для оформлення військово-облікових документів, приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних.

Отже, за своєю правовою природою мобілізаційне розпорядження є актом індивідуальної дії, що видаються військовими комісарами при проведенні заходів мобілізаційної готовності, та зобов`язують військовозобов`язаного прибути до визначеної команди (підрозділу) для подальшої відправки з військового комісаріату (збірного пункту) до визначеної військової одиниці.

Статтею 23 Закону України №3543-XII, передбачені підстави для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Відповідно до вказаної статті не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані:

заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами i органiзацiями в порядку, встановленому Кабінетом Мiнiстрiв України;

визнані відповідно до висновку вiйськово-лiкарської комiсiї тимчасово непридатними до вiйськової служби за станом здоров`я на термiн до шести мiсяцiв (з наступним проходженням вiйськово-лiкарської комiсiї);

чоловiки, на утриманнi яких перебувають троє i бiльше дiтей вiком до 18 рокiв (такi чоловiки можуть бути призванi на вiйськову службу у разi їх згоди тiльки за мiсцем проживання);

жiнки та чоловiки, якi самостiйно виховують дитину (дiтей) вiком до 18 рокiв (такi особи можуть бути призванi на вiйськову службу у разi їх згоди i тiльки за мiсцем проживання);

жiнки та чоловiки, на утриманнi яких перебуває дитина-iнвалiд пiдгрупи А вiком до 18 рокiв;

жiнки та чоловiки, на утриманнi яких перебуває повнолiтня дитина, яка є ОСОБА_2 чи II групи, до досягнення нею 23 рокiв;

усиновителi, опiкуни, пiклувальники, прийомнi батьки, батьки-вихователi, на утриманнi яких перебувають дiти-сироти або дiти, позбавленi батькiвського пiклування, вiком до 18 рокiв (такi особи можуть бути призванi на вiйськову службу у разi їх згоди i тiльки за мiсцем проживання);

зайнятi постiйним доглядом за особами, що його потребують, вiдповiдно до законодавства України, в разi вiдсутностi iнших осiб, якi можуть здiйснювати такий догляд;

народнi депутати України, депутати Верховної Ради Автономної Республiки Крим;

iншi вiйськовозобов`язанi або окремi категорiї громадян у передбачених законами випадках.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 20.05.2015 р. позивач прибув на особистий прийом до військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 та з метою вирішення питання щодо звільнення його від призову на військову службу за частковою мобілізацією надав перелік документи, а саме висновок ЛКК №161 від 05.05.2015 р., довідку Новотроїцької селищної ради від 19.05.2015 про склад сім`ї, акт обстеження матеріально-побутових умов Новотроїцької селищної ради від 27.01.2015 року, довідку Управління соціального захисту населення Новотроїцької РДА №447 від 19.05.2015 р., які, на його думку, є доказом здійснення ним постійного догляду за 81-річною матір`ю та підставою для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до ст. 23 Закону України №3543-XII.

В той же день, 20.05.2015 р. за результатами розгляду вказаного усного звернення ОСОБА_1 , Новотроїцький РВК визнав вищевказаний перелік документів недостатнім для звільнення позивача від призову на військову службу з підстав відсутності у ньому рішення місцевих державних адміністрацій, виконавчих комітетів органів місцевого самоврядування або посвідчення установленого зразка, як такі, що можуть підтверджувати правовий статус осіб зайнятих постійним доглядом за повнолітніми особами, що його потребують, відповідно до Правила опіки та піклування, та вручив ОСОБА_1 мобілізаційне розпорядження ВОС 190097А від 20.05.2015 р., що підтверджується витягом із журналу обліку особистого прийому громадян військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Надаючи правову оцінку вказаним діям відповідача, суд вказує про наступне.

Як встановлено судом, то відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України №3543-XII однієї з підстав щодо відстрочки військовозобов`язаного від призову на військову службу є такі, що зайнятi постiйним доглядом за особами, що його потребують, вiдповiдно до законодавства України, в разi вiдсутностi iнших осiб, якi можуть здiйснювати такий догляд.

Основні організаційні та правові засади надання соціальних послуг особам, які перебувають у складних життєвих обставинах та потребують сторонньої допомоги визначені законом України "Про соціальні послуги" від 19 червня 2003 року №966-IV.

Соціальні послуги - комплекс заходів з надання допомоги особам, окремим соціальним групам, які перебувають у складних життєвих обставинах і не можуть самостійно їх подолати, з метою розв`язання їхніх життєвих проблем (абз. 2 ст. 1 цього Закону). Суб`єкти, що надають соціальні послуги - підприємства, установи, організації та заклади незалежно від форми власності та господарювання, фізичні особи - підприємці, які відповідають критеріям діяльності суб`єктів, що надають соціальні послуги, а також фізичні особи, які надають соціальні послуги (абз. 11 ст. 1 цього Закону).

Порядок призначення і виплати компенсації фізичним особам, що надають соціальні послуги громадянам похилого віку, інвалідам, дітям-інвалідам, хворим, які не здатні до самообслуговування і потребують сторонньої допомоги затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2004 р. №558 (далі - Порядок №558) якою, зокрема, передбачено, що непрацюючим фізичним особам, які постійно надають соціальні послуги громадянам похилого віку, інвалідам, дітям-інвалідам, хворим, які не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги (крім осіб, що обслуговуються соціальними службами), призначається щомісячна компенсаційна виплата (далі - компенсація) ( п.1 цього Порядку).

З системного аналізу вищевказаних нормативно - правових актів вбачається, що до осіб, які постійно надають соціальні послуги громадянам похилого віку, які не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги, відносяться, у т.ч. фізичні особи, які надають такі соціальні послуги. При цьому, отримання такими фізичними особами статусу опікуна чи піклувальника вказаними нормативно-правовими актами не передбачено.

Натомість, досліджена судом наявна в матеріалах справи довідка управління соціального захисту населення Новотроїцької районної державної адміністрації від 19.05.2015 р. №447 про перебування ОСОБА_1 на обліку та отримання ним компенсаційної виплати, як особи, яка здійснює догляд за особою, яка досягла 80-річного віку, а також довідка Новотроїцької селищної ради про склад сім`ї від 19.05.2015 р. №1710 містять інформацію щодо здійснення позивачем постійного догляду за особою, що його потребує, та про відсутність інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд, що узгоджується з приписами статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

При цьому, суд вказує, що посилання відповідача на необхідність підтверджувати статус опікуна або піклувальника є доречним у випадку вирішення питання щодо відстрочки військовозобов`язаного від призову на військову службу з підстав перебування його у статусі усиновителя, опікуна, піклувальника тощо, як передбачено абз. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України №3543-XII.

Таким чином, суд приходить до висновку про помилковість твердження відповідача про необхідність надання позивачем рішення місцевих державних адміністрацій, виконавчих комітетів органів місцевого самоврядування або посвідчення установленого зразка, як такі, що можуть підтверджувати його правовий статус, як особи, зайнятої постійним доглядом за повнолітніми особами, що його потребують, та як наслідок про помилковість висновку про надання позивачем документів, які за своїм змістом є недостатніми для надання ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу за мобілізацією з підстав, передбачених ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", що в подальшому вплинуло на прийняття мобілізаційного розпорядження, яке є предметом оскарження у даній справі.

Суд не приймає до уваги довід відповідача про відсутність письмового звернення позивача до Новотроїцького РВК з питань його звільнення від призову на військову службу під час мобілізації, оскільки чинними законодавством не передбачено форми такого звернення та порядок їх розгляду. При цьому, суд вказує, що в ході розгляду справи відповідач підтвердив факт усного звернення позивача та наданням документів, які за результатами розгляду були визнанні Новотроїцького РВК недостатніми для застосування ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", чим спростовується вказаний довід відповідача.

Частиною третьою статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Прийняття рішень, вчинення (не вчинення) дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України - за змістом цей критерій випливає з принципу законності, що закріплений у частині другій статті 19 Конституції України: "Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України".

На "підставі" означає, що суб`єкт владних повноважень:

- має бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України (далі - законом);

- зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

"У межах повноважень" означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення, вчиняти дії відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх. Під встановленими законом повноваженнями прийнято розуміти як ті, на наявність яких прямо вказує закон, тобто "прямі повноваження", так і повноваження, які прямо законом не передбачені, але безпосередньо випливають із положень закону і є необхідними для реалізації суб`єктом владних повноважень своїх функцій (завдань), тобто "похідні повноваження".

"У спосіб" означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Як встановлено судом, спірне мобілізаційне розпорядження прийнято у зв`язку з проведенням часткової мобілізації шляхом здійснення призову позивача, як військовозобов`язаного відповідно до Указу Президента України від 14.01.2015 р. № 15 "Про часткову мобілізацію" та Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", що свідчить про прийняття відповідачем вказаного рішення у межах повноважень та у спосіб, що передбачені вказаними законами України.

Проте, в ході розгляду справи, судом встановлено, що відповідачем в порушення ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" зроблено помилковий висновок щодо невизнання ОСОБА_1 таким, що не відноситься до переліку військовозобов`язаних, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, що вплинуло на прийняття спірного мобілізаційного розпорядження і як наслідок є підставою для визнання його протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на викладене та виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 69, 70, 71, 94, 122, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати мобілізаційне розпорядження Новотроїцького районного військового комісаріату ВОС 190097А від 20.05.2015 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 73,08 грн. (сімдесят три гривні 08 коп.).

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення. В разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Дубровна В.А.

кат. 3