Справа № 809/159/14
Суддя: Приходько І.В.
Дата ухвалення: 2015-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" листопада 2015 р. м. Київ К/800/17241/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Приходько І.В.
Костенка М.І. Бухтіярової І.О.

розглянувши в письмовому проваджені

касаційну скаргу ОСОБА_4

на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.02.2014 р.

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.03.2015 р.

у справі № 809/159/14

за позовом Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області

до ОСОБА_4

про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року Державна податкова інспекція у м. Івано-Франківську Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області (далі - позивач, ДПІ у м. Івано-Франківську) звернулась до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_4 (далі - відповідач, ОСОБА_4.) про стягнення податкового боргу в загальній сумі 366 772,68 грн.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.02.2014 р., залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.03.2015 р., позов ДПІ у м. Івано-Франківську задоволено: стягнуто з рахунків у банках, що обслуговують фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 та за рахунок готівки, що йому належить в дохід бюджету податковий борг в розмірі 366 722, 68 грн.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.02.2014 р. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.03.2015 р. та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Позивач процесуальним правом подати письмові заперечення не скористався.

Сторони в судове засідання 04.11.2015 р. не з'явились, про час та місце слухання справи були належним чином повідомлені.

Позивач заявив клопотання про відкладення слухання касаційної скарги.

Дослідив матеріали справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання про відкладення розгляду справи не підлягає задоволенню, оскільки наявні в матеріалах справи є достатніми для розгляду її по суті.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження на підставі положень статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, в період з 15.02.2013 року по 21.02.2013 року позивачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 за період з 01.01.2008 року по 31.12.2011 року, за результатами якої складено акт №1522/17-2/НОМЕР_1 від 28.02.2013 року.

На підставі акту перевірки №1522/17-2/НОМЕР_1 від 28.02.2013 року позивачем прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Р» № від 21.05.2013 року, яким відповідачу збільшено суму грошового зобов`язання по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) за основним платежем у сумі 183 072,17 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у сумі 42 471,18 грн., податкове повідомлення-рішення форми «Р» № від 21.05.2013 року, яким відповідачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем адміністративні штрафи та інші санкції в сумі 510 грн. та податкове повідомлення-рішення форми «Р» № від 21.05.2013 року, яким відповідачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування за основним платежем у сумі 45 533,48 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у сумі 3 778,90 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що сума податкового боргу відповідача по податку на додану вартість, податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування та адміністративними штрафами та санкціями, є узгодженою і становить 366 772,68 грн., що підтверджується довідкою ДПІ у м. Івано-Франківську про суми податкового боргу відповідача.

Проте, з такими висновками судів попередніх інтанцій не погоджується колегія суддів касаційної інстанції, вважаючи їх передчасними та такими, що винесені з неповним з'ясуванням всіх обставин справи, виходячи з наступного..

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) податковий борг - сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

За змістом пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України, у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Приписами пункту 58.13 статті 58 Податкового кодексу України встановлено, що при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

За правилами пункту 95.1 статті 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Згідно з частиною 1 статті 138 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Відповідно до наведених норм процесуального права та з урахуванням того, що вимогою заявленого позову є стягнення податкового боргу, предметом доказування у даній справі мають бути обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов'язує можливість стягнення податкової заборгованості в судовому порядку, зокрема, встановлення факту узгодженості податкових зобов'язань, що стали підставою для звернення податкового органу до суду з позовом про стягнення.

В своїх рішеннях, як на доказ узгодженості податкового боргу, суди попередніх інстанцій посилаються лише на довідку податкового органу про суми податкового боргу відповідача, однак судами попередніх інстанцій не встановлено та не досліджено чи були відповідачем оскаржені рішення податкового органу, за якими, на думку позивача, у ОСОБА_4 виникла заборгованість.

Касаційна ж інстанція згідно з частини 2 статті 220 КАС України не може досліджувати докази, встановлювати або визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а обґрунтованим - рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи викладене, касаційна інстанція на підставі статті 227 КАС України дійшла висновку про неповне встановлення обставин справи та обумовлену цим неможливість надання належної юридичної оцінки всім обставинам у справі, у зв'язку з чим оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню, а справа підлягає направленню на новий розгляд для достовірного з'ясування та правильного вирішення спору по суті.

Під час нового судового розгляду справи судам необхідно врахувати викладене, повно та об'єктивно дослідити обставини справи, дати їм належну юридичну оцінку, в залежності від встановленого, правильно застосувати до спірних правовідносин норми матеріального права та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

За вказаних обставин, Вищий адміністративний суд України приходить до висновку про необхідність скасування рішень судів попередніх інстанцій та направлення справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді слід взяти до уваги вищезазначене та прийняти законне і обґрунтоване рішення відповідно до норм матеріального та процесуального права, надати належну правову оцінку обставинам у справі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 55, 210, 220, 222, 223, 227, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.02.2014 р. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.03.2015 р. у справі № 809/159/14 - скасувати.

Справу № 809/159/14 направити на новий судовий розгляд до Івано-Франківського окружного адміністративного суду.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя підпис І.В. Приходько
Судді підпис І.О. Бухтіярова
З оригіналом згідно підпис М.І. Костенко