Справа № 813/7882/14
Суддя: Ліщинський Андрій Михайлович
Дата ухвалення: 2015-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2015 р. Справа № 876/10059/15

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

головуючого судді: Ліщинського А.М.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.

при секретарі судового засідання: Керод Х.І.

з участю представника позивача: Шнир О.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Габен» на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Габен» до Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області про визнання протиправним податкового повідомлення - рішення,-

В С Т А Н О В И Л А:

24.02.2012 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідачів (з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог) про визнання протиправними і скасування податкового повідомлення-рішення № від 18.01.2012 року.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що виявленні податковим органом розбіжності даних податкової накладної та Єдиного реєстру податкових накладних є необґрунтованими та не відповідають фактичним обставинам.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2015 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач постанову оскаржив, не погодившись із зазначеним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, зазначивши, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права та є незаконною, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, якою задовольнити позов.

В апеляційній скарзі покликається на те, що на суму задекларованого податкового кредиту з ПДВ за серпень 2011 року надав до перевірки усі податкові накладні та на формування суми задекларованого податкового кредиту з ПДВ не вплинула наявність чи відсутність податкової накладної від 31.08.2011 року за №1062 від ПрАТ Агрофірма «Зоря ім.Плютинського».

У ході апеляційного розгляду представник апелянта Шнир О.Б. надав пояснення та просить задовольнити апеляційну скаргу.

Інші особи які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи в їх відсутності згідно з ч.4 ст. 196 КАС України.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що уточнюючий розрахунок був поданий підприємством після початку позапланової перевірки (перевірку розпочато 04.10.2011 р.), а саме 05.10.2011 року. Оскільки, згідно Податкового кодексу України подавати уточнюючі розрахунки підчас перевірок заборонено, даний уточнюючий розрахунок отримав статус «Не визнано, як податкова декларація». Відтак позивач втратив право на податковий кредит, згідно накладної, оформленої з порушенням ст.201 ПК України.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Згідно ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

Частиною 1 ст. 195 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Правильність вирішення справи відповідно до вимог ст.13 КАС України забезпечується системою: апеляційною та касаційною. Можливість апеляційного та касаційного оскарження судових рішень є принципом адміністративного судочинства, що спрямований на забезпечення прав осудності (законності та обґрунтованості) судових рішень.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, що 17.10.2011 року відповідачем проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ фірми «Габен» з питань правильності формування від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за серпень 2011 року. За результатами проведеної перевірки складено акт № 3855/23-408/20832731.

Проведеною перевіркою встановлено порушення позивачем п. 198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201, п.п. 200.1, п. 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755- ІV, ТОВ фірма «Габен» завищено податковий кредит за серпень 2011 року в розмірі 1871856, 00 грн. та заниження позитивного зобов'язання з позитивного зобов'зання з податку на додану вартість за серпень 2011 року в розмірі 916072,00 грн.

18.01.2012 року відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення за № , яким згідно з п. 54.3 ст. 53 ПК України та відповідно п.п. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54, п. 123.1 ст. 123 ПК України на підставі акта перевірки № 3855/23-408/20832731 від 17.10.2011 року та рішення ДПА у Львівській області від 12.01.2011 року № 796/10/25-005/61 встановлено порушення п. 198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 та п. 200.1 ст. 200 ПК України від 02.12.2010 року № 2755-ІV, у зв'язку з чим збільшено суму грошового зобов'язання позивачу за платежем податок на додану вартість усього 1145090,00 грн., в тому числі за основний платіж - 916072,00 грн., та штрафні (фінансові) санкції - 229018 грн.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про податок на додану вартість» № 168/97-ВР від 03.04.1997 року із змінами і доповненнями (в редакції, чинній на виникнення спірних правовідносин), Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетними та державними цільовими фондами» № 2181-III від 21.12.2000 року із змінами і доповненнями (в редакції, чинній на виникнення спірних правовідносин), Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-XIV від 16.07.1999 року із змінами і доповненнями, Кодексом адміністративного судочинства України.

Згідно ст. 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно п. 46.1 ст. 46 Податкового кодексу України, податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. Додатки до податкової декларації є її невід'ємною частиною.

Згідно п. 50.1 ст. 50 цього ж Кодексу, у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім митної декларації або обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Згідно п. 198.6 ст. 198 цього ж Кодексу, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Згідно п. 201.1 ст. 201 цього ж Кодексу, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну.

Згідно п. 201.7 ст. 201 цього ж Кодексу, податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Згідно п. 11 підрозділу 2 розділу XX цього ж Кодексу, реєстрація податкових накладних платниками податку на додану вартість - продавцями в Єдиному реєстрі податкових накладних запроваджується для платників цього податку, у яких сума податку на додану вартість в одній податковій накладній становить: понад 1 мільйон гривень - з 1 січня 2011 року; понад 500 тисяч гривень - з 1 квітня 2011 року; понад 100 тисяч гривень - з 1 липня 2011 року; понад 10 тисяч гривень - з 1 січня 2012 року.

Податкова накладна, в якій сума податку на додану вартість не перевищує 10 тисяч гривень, не підлягає включенню до Єдиного реєстру податкових накладних.

Стаття 70 КАС України встановлює правила належності доказів, які визначають об'єктивну можливість доказу підтверджувати обставину, що має значення для вирішення справи, а також правила допустимості доказів, що визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину у справі. Предметом доказування, згідно з ч. 1 ст. 138 КАС України, є обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 07.06.2012 року по цій же справі адміністративний позов задоволено повністю. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.02.2014 року постанову Львівського окружного адміністративного суду від 07.06.2012 року залишено без змін. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23.09.2014 року постанову Львівського окружного адміністративного суду від 07.06.2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.02.2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вказаною ухвалою встановлено: «Стверджуючи про відсутність порушень з боку платника, суди зазначили, що податковий кредит сформовано по податковим накладним, які не підлягають включенню до Єдиного реєстру податкових накладних, оскільки сума ПДВ по кожній з них окремо була меншою, ніж 100 000,00 грн.

Позивачем подано до податкового органу податкову декларацію з податку на додану вартість за серпень 2011 року та копії записів у реєстрі виданих та отриманих податкових накладних за серпень 2011 року в електронному вигляді (вх. № від 20.09.2011 року). В реєстрі отриманих податкових накладних товариством відображено за номером запису 325 податкову накладну, отриману та виписану 31.08.2011 року за № 1062 від ПрАТ Агрофірма «Зоря ім.Плютинського» (ІПН 22, с. Зоря, пл. Жовтнева, 2, Рівненський район, Рівненська область) загальна сума становить 16 727 569,73 грн., в тому числі ПДВ - 2 787 928,29 грн. При цьому, податкова накладна № 1062 від ПрАТ Агрофірма «Зоря ім. Плютинського» не зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Пунктом 50.1 статті 50 Податкового кодексу України передбачено, що у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Заперечуючи проти позову, податковий орган зазначає, що оскілки уточнюючий розрахунок поданий товариством 05.10.2011 року, тобто після початку проведення перевірки, йому присвоєно статус «не визнано, як податкова декларація»).

Вищенаведене спростовує доводи позивача з якими, погодились суди першої та апеляційної інстанцій щодо включення до реєстру податкових накладних, які не підлягали реєстрації.

Проте, судами першої та апеляційної інстанцій не надано оцінки вказаним доводам, не з'ясовано чи оскаржувались платником дії відповідача по невизнанню уточнення.

Крім того, суди при вирішенні спору не звернули увагу на посилання відповідача на лист Державної податкової інспекції у Рівненському районі Рівненської області від 13.01.2012 року № 375/23-331, в якому вказано, що в реєстрі податкових накладних, виписаних ПрАТ Агрофірма «Зоря ім. Плютинського» позивачу, наявна накладна від 31.08.2011 року за № 1062, не 41, що вказуються платником».

Згідно ч. 5 ст. 227 КАС України, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи. Під час нового розгляду позивачем жодними належними та допустимими доказами не спростовано вищевказані висновки ВАС України викладені у згаданій підтверджено ухвалі в тому числі щодо обставин, що в реєстрі податкових накладних, виписаних ПрАТ Агрофірма «Зоря ім. Плютинського» позивачу, наявна накладна від 31.08.2011 року за № 1062, не 41, яка вказана позивачем, та не підтверджено оскарження ним дії відповідача по невизнанню поданого уточнення.

З врахуванням вказаного судом також враховуються заперечення відповідача, про те, що уточнюючий розрахунок був поданий підприємством після початку позапланової перевірки (перевірку розпочато 04.10.2011 р.), а саме 05.10.2011 року. Оскільки, згідно Податкового кодексу України подавати уточнюючі розрахунки підчас перевірок заборонено, даний уточнюючий розрахунок отримав статус «Не визнано, як податкова декларація». Відтак позивач втратив право на податковий кредит, згідно накладної, оформленої з порушенням ст.201 ПК України.

З цих же підстав судом не враховуються обґрунтування та докази надані позивачем в підтвердження позовних вимог.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Докази подані позивачем переконують в обґрунтованості позовних вимог.

Згідно ст. 49, 70 КАС України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, а відтак зобов'язані обґрунтовувати належність та допустимість доказів для підтвердження своїх вимог або заперечень, що позивачем зроблено не було.

Колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції, що з врахуванням змісту ст. 162 КАС України, позовні вимоги ТОВ фірми «Габен» до Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення рішення № від 18.01.2012 року, задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно з статтею 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Мотивація та докази, наведені у апеляційній скарзі, не дають адміністративному суду апеляційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію суду першої інстанції.

За таких обставин справи, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, оскільки вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм у оскаржуваному судовому рішенні належну правову оцінку

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не являються суттєвими і не складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 160 ч.3, 195, 196, 198 п.1, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Габен» залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2015 року у справі №813/7882/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.М.Ліщинський

Судді О.І.Довга

І.І.Запотічний