Справа № 808/820/15
Суддя: Нестеренко Людмила Олексіївна
Дата ухвалення: 2015-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2015 року 10:12Справа № 808/820/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Нестеренко Л.О., при секретарі судового засідання Бабаченко В.С., за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовною заявою Приватного підприємства «Виробничо комерційна фірма «Полімер»

до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м.Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення

ВСТАНОВИВ:

06.02.2015 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява (з урахуванням уточненого позову від 10.04.2015) Приватного підприємства «Виробничо комерційна фірма «Полімер» (далі позивач, ПП «ВКФ «Полімер») до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м.Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - позивач, ДПІ у Жовтневому районі) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення від 02.02.2015 №-22-11.

Ухвалою суду від 02.04.2015 відкрито провадження в адміністративній справі №808/820/15, закінчено підготовче провадження та призначений судовий розгляд справи.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав вимоги уточненого адміністративного позову. Зазначає, що складений за результатами перевірки акт не містить документальних підтверджень порушень при відображенні в обліку взаємовідносин з ТОВ «Прогрес ЮА» та ТОВ «Альман Груп» у вересні 2014 року. Вказане свідчить про те, що всі висновки у акті стосовно порушень позивача при роботі з контрагентами зроблені виключно з припущень перевіряючих, які не гуртуються на документах первинного бухгалтерського та податкового обліку, що є порушенням Податкового кодексу України. Всі господарські операції позивача з зазначеними контрагентами підтверджуються первинними документами бухгалтерського обліку ПП «ВКФ «Полімер» (видатковими накладними, банківськими виписками, залізничними накладними, тощо) та податковими накладними, які були надані перевіряючому та в дійсності фіксують господарські операції за укладеними договорами й чітко вказують на реальний характер правовідносин, в повному обсязі підтверджують товарність операції. На підставі вкладеного вважає висновки податкового органу необґрунтованими, а спірне податкове повідомлення рішення протиправним, та таким, що підлягає скасуванню у повному обсязі. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у наданих письмових запереченнях. Зазначає, що виходячи з фактів, викладених в податковій інформації щодо неможливості проведення зустрічної звірки по ТОВ «Прогрес ЮА», отриманої від ДПІ у Печерському районі м.Києва (№246/26-55-22-07/39207845 від 20.11.2014), первинних документів наданих до перевірки та відповідно інформації баз даних ДПІ у Жовтневому районі м. Запоріжжя, встановлена відсутність факту придбання товару ПП «ВКФ «Полімер» у постачальників ТОВ «Прогрес ЮА» та ТОВ «Альман-Груп» у вересні 2014 року, у зв'язку з не підтвердженням проведення фінансово господарських операцій з контрагентами-постачальниками. У зв'язку з вищевикладеним вбачається проведення безтоварних операцій між ПП «ВКФ «Полімер» та підприємствами постачальниками ТОВ «Прогрес ЮА» та ТОВ «Альман-Груп» у вересні 2014р. Отже, у ПП «ВКФ«Полімер» відсутнє право на формування податкового кредиту по операціях з ТОВ «Прогрес ЮА» у вересні 2014 року на суму ПДВ 18 397 грн. та ТОВ «Альман-Груп» у вересні 2014 року на суму ПДВ 49 491 грн., які були включені ПП «ВКФ «Полімер» до складу податкового кредиту у декларації з ПДВ за вересень 2014 року в розумінні п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України. Вважає висновки податкового органу обґрунтованими, а спірне податкове повідомлення рішення правомірним. Просить у задоволенні позову відмовити.

Оцінивши представлені докази у їх сукупності, вислухавши думку сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, фахівцями ДПІ у Жовтневому районі в період з 12.01.2015 по 14.01.2015 проведено позапланову виїзну перевірку ПП «ВКФ «Полімер» () з питань достовірності вчинених правочинів та дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «Прогрес ЮА» ( та ТОВ «Альма Груп» () у вересні 2014 року, за результатами якої складено акт № 6/08-26-22-11/13606170 від 20.01.2015 (далі акт перевірки).

Актом перевірки встановлено порушення: п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, а саме, завищення суми податкового кредиту за вересень 2014 року на суму 67 888 грн., що призвело до заниження суми ПДВ, яка підлягає нарахуванню до сплати в бюджет за вересень 2014 року на суму 67 888 грн.

В акті перевірки зазначено, що на адресу відповідача від ДПІ у Печерському районі м.Києва надійшла податкова інформація щодо неможливості проведення зустрічної звірки ТОВ «Прогрес ЮА» (№246/26-55-22-07/39207845 від 20.11,2014р.) згідно якої: «Зустрічна звірка не проведена у зв'язку з тим. що ТОВ «Прогрес ЮА» має стан 8- до ЄДР внесено запис про відсутність за місцезнаходженням. Податкова адреса суб'єкта господарювання відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію: 01133 АДРЕСА_1. Звіт про суми нарахованої заробітної плати до ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м.Києві протягом 2014 року не подавався. Інформація, щодо основних фондів на ТОВ «Прогрес ЮА» відсутня (фінансовий звіт суб'єкта малого підприємництва, до ДПІ Печерському районі ГУ Міндоходів у м.Києві не подавався). За період з 01.06.2014 по 31.10.2014 року згідно бази єдиного реєстру податкових накладних встановлено пересорт придбаних та реалізованих товарів. Проаналізувавши номенклатуру товару по постачальникам та покупцям ДПІ у Печерському районі м.Києва виявлено невідповідність придбаного товару з реалізованим. Таким чином, проаналізувавши звітність з ПДВ за червень, липень. серпень, вересень, жовтень 2014 року, наявної податкової інформації, встановлено маніпулювання ТОВ «Прогрес ЮА» податковою звітністю з метою формування технічного податкового кредиту для третіх осіб.».

Також, в ході проведення перевірки ПП «ВКФ «Полімер», згідно з наданими до перевірки первинних документів фінансово - господарської діяльності та відповідно баз даних ДПІ у Жовтневому районі встановлено, що між ТОВ «Прогрес ЮА» та ПП «ВКФ «Полімер» укладено договір поставки обладнання №1710-0 від 14.07.2014.

Згідно баз даних ДПІ та відповідно до реквізитів, зазначених у договорі, встановлено, що податкова адреса ТОВ «Прогрес ЮА» Україна, 01133, м. Київ, вул.Мечникова, буд.16, оф.422. Відповідно наданих до перевірки товарно - транспортних накладних транспортування товару (обладнання) відбувалось автомобілем ГАЗ 3302 (Газель), держ. №АР4131СК, водій ОСОБА_3 Згідно технічних характеристик автомобіля вантажопідємність ГАЗ 3302 (Газель) складає 1500 кг.

Відповідно до технічних характеристик обладнання, яке перевозилось від ТОВ «Прогрес ЮА» (Україна, 01133, м. Київ, вул.Мечникова, буд.16, оф.422) до ПП «ВКФ «Полімер» (м.Запоріжжя, пр.Леніна, 24) не відповідає габаритам та вантажопідємності автомобіля, на якому воно перевозилось. Наданими документами встановлено перевезення станка плоскошліфувального ЗГ71, маса якого, відповідно до паспортних даних складає 1950 кг., з приставним обладнанням - 2000 кг. Також, транспортування обладнання відбувалось 01.09.2014, 02.09.2014 та 03.09.2014, тим самим автомобілем з адреси навантаження - Україна, 01133, м.Київ, вул.Мечникова, буд.16, оф.422, а адреса розвантаження - м.Запоріжжя, пр.Леніна, 24.

Податківцями зроблено висновок, що придбання у ТОВ «Прогрес ЮА» обладнання підприємством - контрагентом не є ймовірними, про, що свідчить місце розташування продавця (м.Київ. вул.Мечникова. буд.16, оф.422.) та місце розташування покупця ПП «ВКФ «Полімер» (м.Запоріжжя, пр.Леніна, 24), періодичність поставок товарів з урахуванням відстані між пунктом навантаження та пунктом розвантаження даних товарів, також маса перевозимого товару та вантажопідємність автомобіля.

В акті перевірки вчинено запис про неможливість встановлення факту реальної поставки товару від ТОВ «Прогрес ЮА» на ПП «ВКФ «Полімер» у вересні 2014 року.

Крім того, висновку акту перевірки ґрунтуються також на наступному:

В ході проведення перевірки позивача, згідно з наданими до перевірки первинними документами фінансово - господарської діяльності та відповідно баз даних ДПІ у Жовтневому районі встановлено, що між ТОВ «Альман-Груп» та ПП «ВКФ«Полімер» укладено договір поставки №148/06 від 19.06.2014.

Згідно з базою даних ДПІ та відповідно реквізитів зазначених у договорі встановлено, що податкова адреса ТОВ «Альман-Груп»: Україна, 03039, м.Київ, пров.Червоноармійський, буд.14, корп..4, оф.4. Відповідно до наданих до перевірки товарно - транспортних накладних транспортування товару (обладнання) відбувалось автомобілем ГАЗ 3302 (Газель), держ. №АР4131СК, водій ОСОБА_3 Згідно з технічниими характеристиками автомобіля вантажо під«ємність ГАЗ 3302 (Газель) складає 1500 кг. Товаром, який перевозився вищезазначеним транспортом є: лом поліетиленових ящиків, прокат листовой, труба, дріт сталевий вуглецевий, електрокомплектуючі в асортименті та інше.

Відповідно до наданих до перевірки документів, відповідно яких відбувалось транспортування товарів від ТОВ «Альман-Груп»: Україна, 03039, м.Київ, пров.Червоноармійський, буд. 14, корп.4, оф.4 до ПП «ВКФ«Полімер»: м.Запоріжжя, пр.Леніна, 24 встановлено, що маса завантажуваємого товару значно перевищує вантажо підємності автомобіля, на якому він перевозилось. Наданими документами встановлено перевезення лому поліетиленових ящиків (ТТН №АГ-0109Л від 01.09.2014 маса навантаження - 2,036т., ТТН №АГ-0309Л від 03.09.2014, маса навантаження - 1,826т. і т.п), дріту сталевого вуглецевого (ТТН №АГ- 0309Л від 03.09.2014 маса навантаження - 1,826т. і т.п.). Транспортування товарів відбувалось 01.09.2014, 02.09.2014 03.09.2014, 04.09.2014, 05.09.2014, 08.09.2014, 09.09.2014, 11.09.2014, 15.09.2014, 16.09.2014, 17.09.2014, 18.09.2014, 19.09.2014, 22.09.2014 23.09.2014 та 24.09.2014 тим самим автомобілем. Адреса навантаження м.Київ, а адреса розвантаження м.Запоріжжя. Виходячи з вищевикладеного періодичність поставок здійснювалась майже кожен день. Отже, придбання у ТОВ «Альман-Груп» товарів підприємством - контрагентом не є ймовірними, про, що свідчить місце розташування продавця (м.Київ) та місце розташування покупця ПП «ВКФ«Полімер» (м.Запоріжжя), періодичність поставок товарів з урахуванням відстані між пунктом навантаження та пунктом розвантаження даних товарів, також маса перевози мого товару та вантажопідємність автомобіля.

Крім того, в ході проведення перевірки встановлено, що транспортування товарів від ТОВ «Альман-Груп» та ТОВ «Прогрес ЮА» на ПП «ВКФ «Полімер» у вересні 2014 року здійснювалось тим самим автомобілем ГАЗ 3302 (Газель), держ. №АР4131СК, водій ОСОБА_3 Таким чином у вищезазначений автомобіль 01.09.2014, 02.09.2014, 03.09.2014 одночасно завантажувався товар від ТОВ «Прогрес ЮА», маса якого перевищує технічні характеристики автомобіля та товар від ТОВ «Альман-Груп», маса якого також перевищує технічні характеристики автомобіля.

У звязку із зазначеним, податківцями зроблено висновок про неможливість встановлення факту реальної поставки товару від ТОВ «Альман-Груп» та ТОВ «Прогрес ЮА» на ПП «ВКФ«Полімер» у вересні 2014 року.

На підставі матеріалів перевірки, відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення від 02.02.2015 №-22-11, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на суму 101 832 грн., у тому числі: за основним платежем у сумі 67 888 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у сумі 33 944 грн.

Не погодившись з прийнятим податковим повідомленням рішенням позивач звернувся з даним позовом до суду.

Суд вважає прийняті відносно позивача відповідачем повідомлення-рішення необґрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно з п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Правила формування податкового кредиту платниками податку на додану вартість визначені ст. 198 Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до вимог п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України право на податковий кредит виникає незалежно від того, чи придбані товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 3 Закону України №996 від 16.07.1999 «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон №996) передбачено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №996, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Статтею 1 Закону № 996 визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч.2 ст.9 вказаного Закону, первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок.

Крім того, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону №996 господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

В акті перевірки не наведено, у чому саме надані позивачем первинні документи не відповідають наведеним вимогам Закону. Контрагенти позивача на момент здійснення господарських операцій з ним були зареєстровані як юридичні особи та як платники податку на додану вартість. Крім того, у акті перевірки не спростовано фактів наявності контрагентів позивача на час здійснення господарських операцій в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України та наявності в них свідоцтва про реєстрацію платника ПДВ.

Позивачем у судовому засіданні також були надані наступні пояснення:

Продукція, вказана у фінансово-господарській документації у вересні 2014 року, перевозилась з м. Київ підприємством позивача на автомобілі «Газель» (ГАЗ 3302), що знаходиться в оренді ПП «ВКФ «Полімер», що підтверджується наданих договором оренди транспортного засобу від 15.02.2013.

Вантажна під'ємність автомобіля «Газель» (ГАЗ 3302), згідно технічної документації становить 1500 кг. З огляду на те, що на наприкінці 2013 року шасі автомобіля було підсилено (оскільки досить часто перевозився габаритний вантаж), його реальна вантажна під'ємність складає приблизно 2300-2500 кг.

Також за інформацією позивача, підприємства ТОВ «Прогрес ЮА» та ТОВ «Альман- Груп» не є виробниками продукції, яку придбало підприємство позивача у вересні 2014 року, а виступають посередниками. Перед придбанням товару підприємство розглядало досить багато варіантів купівлі даної продукції, але тільки ці два підприємства запропонували товар за розумними цінами і непоганою якістю. Походження товару: Україна, країни СНД.

Щодо використання придбаного позивача товару у господарській діяльності, позивач зазначив, що так як ПП «ВКФ «Полімер» є виробничим підприємством, продукція, придбана у вересні 2014 року, наразі повністю використовується у господарській діяльності підприємства.

Доказів на підтвердження протилежного відповідачем не надано.

Позивачем на підтвердження реальності здійснення господарських операцій із вищезазначеними контрагентами були надані для долучення до матеріалів справи усі документи, що засвідчують вчинення таких операцій з безпосередніми контрагентами позивача, які також знайшли своє відображення у акті перевірки, зокрема: договори поставки, податкові накладні, видаткові накладні, товаро транспортні накладні, договір оренди транспортного засобу.

В акті перевірки субєктом владних повноважень не викладено жодних належних та допустимих доводів про відсутність фактичного виконання позивачем господарських операцій за спірними правочинами, про відсутність витрат позивача у спірних правовідносинах, про несумісність предмету спірних правочинів з напрямом господарської діяльності позивача, про відсутність використання позивачем отриманих товарів, що зумовило необґрунтованість і невідповідність закону висновків субєкта владних повноважень про фіктивність правочинів та їх вчинення без мети реального настання правових наслідків.

Наявні у справі документи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентами взаємоузгоджених спільних зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад. Таких доказів відповідачем не надано, а судом при виконанні вимог ст.11 КАС України не виявлено.

При винесені зазначеного рішення у справі суд, також, вважає за необхідне зазначити, що посилання відповідача на акти про неможливість проведення зустрічних звірок по окремим контрагентам не може вважатися доказом вчинення правопорушення позивачем.

Акт про неможливість проведення зустрічної звірки не породжує жодних юридичних наслідків, адже не є носієм доказової бази.

Зазначена позиція суду узгоджується з позицією Вищого адміністративного суду України, викладену в ухвали від 27.02.2014 №К/800/41631/13.

Частина 1 ст.203 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначає, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 204 ЦК України закріплює принцип презумпції правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він невизнаний судом недійсним.

Згідно з ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Аналізуючи наведені норми, суд дійшов висновку, що відповідно до презумпції правомірності правочину укладені позивачем правочини є чинними, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом (нікчемні правочини). В усіх інших випадках питання про недійсність правочину має бути встановлено судом на підставі заяви зацікавленої особи після повного та всебічного розгляду питання про взаємовідносини, які відбулись між учасниками такого правочину. Про недійсність правочини ухвалюється судове рішення.

Суд зазначає, що відповідачем ні в акті перевірки, ні в судовому засіданні не надано будь-яких доказів, які б вказували на невідповідність правочинів позивача (його контрагентів) актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Під час розгляду справи судом встановлено, що укладені між позивачем та його контрагентами угоди не віднесено законом до нікчемних, також відсутні судові рішення про визнання їх недійсними.

Як зазначалося вище, первинні бухгалтерські документи в повному обсязі були надані позивачем та долучені судом до матеріалів справи, а тому правомірність формування податкового кредиту позивача підтверджена належними та допустимими доказами.

З огляду на викладене, доводи відповідача про допущені з боку позивача порушення вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з контрагентами спростовані дослідженими у судових засіданнях доказами.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позивачем дотримані передбачені законодавством підстави для формування податкового кредиту з податку на додану вартість, які визначені ст. 198 Податкового кодексу України.

Доводи, якими податковий орган мотивував правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, не є переконливими.

Частиною 1 ст.11 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1, ч.2 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи зазначене вище, суд приходить до висновку про відсутність податкового правопорушення з боку позивача, у звязку з чим спірне рішення є необґрунтованим та такими, що підлягає скасуванню.

Згідно із ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 94, 158 163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 02.02.2015 №-22-1 Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м.Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області, винесене відносно Приватного підприємства «Виробничо комерційна фірма «Полімер».

Стягнути з Державного бюджету України на корсить Приватного підприємства «Виробничо комерційна фірма «Полімер» () судовий збір у розмірі 276 (двісті сімдесят шість) грн. 77 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.О. Нестеренко