Справа № 813/766/15
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2015-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2015 р. Справа № 876/4529/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Кудєрової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівського державного університету внутрішніх справ на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівського державного університету внутрішніх справ про визнання протиправними дій та зобов»язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2015 року позивач - ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Львівського державного університету внутрішніх справ, в якому просила визнати протиправними дії Львівського державного університету внутрішніх справ щодо відмови у розгляді звернення від 27.01.2015 року та зобов»язати Львівський державний університет внутрішніх справ всебічно, повно та об»єктивно розглянути звернення ОСОБА_1 від 27.01.2015 року, надавши письмову обґрунтовану та мотивовану відповідь на кожне окреме питання поставлене у зверненні, в термін не пізніше одного місяця з дня набрання рішенням суду законної сили.

В обґрунтування своїх позовних вимог покликалася на те, що відповідач безпідставно відмовив у розгляді її скарги, покликавшись, що така повинна розглядатись в порядку, передбаченому не Законом України «Про звернення громадян», а в порядку, що передбачений Законом України «Про доступ до публічної інформації» на платній основі, долучивши до оскаржуваної відповіді квитанцію на суму 81307,40 грн. Позивач наголошує, що вона вправі була звернутись до відповідача із скаргою в порядку, передбаченому Законом України «Про звернення громадян» та відповідач відповідно зобов»язаний був до цього закону її скаргу розглянути.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 23 березня 2014 року адміністративний позов задоволено частково; зобов»язано Львівський державний університет внутрішніх справ повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 27.01.2015 року та надати повну та обґрунтовану відповідь у строк, визначений Законом України «Про звернення громадян»; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції, Львівський державний університет внутрішніх справ оскаржив її в апеляційному порядку, який, покликаючись на неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що постанову суду першої інстанції слід залишити без змін з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 27.01.2015 року позивач звернулася до Львівського державного університету внутрішніх справ зі скаргою щодо порушення умов контракту про підготовку здобувача та фінансово-господарських зловживань, яка 30.01.2015 року була отримана відповідачем та зареєстрована за вхідним № М-10.

09.02.2015 року за наслідками розгляду скарги позивача від 27.01.2015 року, відповідач листом №8/295 надав позивачу відповідь про те, що з огляду на попередні звернення, претензії та скарги позивача вх. №№ М-272 від 11.11.2014 року; М-273 від 18.11.2014 року; 280-М від 02.12.2014 року; 384-М від 09.12.2014 року; 288-М від 15.12.2014 року; 281-М від 09.12.2014 року; 385-М від 09.12.2014 року; М-295 від 23.12.2014 року; В-3 від 19.01.2015 року; М-8 від 28.01.2015 року, дана скарга є повторним зверненням, котре відповідно до ст. 8 Закону України «Про звернення громадян» розгляду не підлягає. Разом з тим, відповідач зазначив, що на питання, котрі позивач порушив у скарзі вперше, буде надано додаткову відповідь.

12.02.2015 року за наслідками розгляду скарги позивача від 27.01.2015 року, відповідач листом №8/336 надав позивачу відповідь про те, що з огляду на попередні звернення, претензії та скарги позивача вх. №№ М-272 від 11.11.2014 року; М-273 від 18.11.2014 року; 280-М від 02.12.2014 року; 384-М від 09.12.2014 року; 288-М від 15.12.2014 року; 281-М від 09.12.2014 року; 385-М від 09.12.2014 року; М-295 від 23.12.2014 року; В-3 від 19.01.2015 року; М-8 від 28.01.2015 року, дана скарга є повторним зверненням, котре відповідно до ст. 8 Закону України «Про звернення громадян» розгляду не підлягає. Також як вбачається в оскаржуваній відповіді відповідач зазначив, що питання, котрі позивач порушив у скарзі вперше, є проханням про надання публічної інформації, тому такі питання слід оформляти в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Частково задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що зважаючи на приписи норми ст. 8 Закону України «Про звернення громадян», під котру не підпадають обставини даної справи, адже повторність звернення виключається, оскільки позивачу як не було надано відповіді по суті розгляду його скарги М-272 від 11.11.2014 року, а що основне така перша скарга, що зазначена відповідачем як повторна не є аналогічною скарзі, що є предметом розгляду у справі, так як скарга М-272 від 11.11.2014 року стосувалась конкретно діяльності наукового керівника позивача, в той час як скарга від 27.01.2015 року охоплює неправомірну, на думку позивача, діяльність самого ж відповідача в цілому, а відтак такі звернення є відмінними та різняться між собою.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважаючи, що він відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи.

Виходячи з доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об»єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення регулює Закону України «Про звернення громадян» (далі - Закон).

У відповідності до статті 1 Закону громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об»єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов»язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Законодавство України про звернення громадян включає цей Закон та інші акти законодавства, що видаються відповідно до Конституції України та цього Закону (ст. 2 Закону).

Згідно з статтею 5 Закону Звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об»єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

У зверненні має бути зазначено прізвище, ім»я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв»язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.

Звернення, оформлене без дотримання зазначених вимог, повертається заявнику з відповідними роз»ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 цього Закону.

Статтею 15 Закону встановлено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об»єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов»язані об»єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов»язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов»язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз»ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Також статтею 8 Закону не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними.

З матеріалів справи видно, що скаргою від 27.01.2015 року, позивач скаржилась на зловживання службових осіб університету, з причин, як на її думку, незаконного привласнення коштів без фактичного надання послуг передбачених контрактом, вказувала на зловживання у фінансово-господарській діяльності, та у зв»язку з цим позивач у скарзі вимагала провести всебічну та повну перевірку за наведеними нею у скарзі обставинами. Просила провести дослідження бухгалтерських документів, що стосуються сплачених нею коштів за контрактом від 25.09.2012 року №439 «Про підготовку здобувача за спеціальністю ВАК 12.00.01 теорія та історія держави і права; історія політичних і правових вчень».

Також зі скарги позивача видно, що позивач клопотала про надання їй копій усіх бухгалтерських документів, що стосується виконання умов контракту від 25.09.2012 року №439, зокрема просила надати копії документів щодо фактичної суми надходжень коштів до Львівського державного університету внутрішніх справ від аспірантів денної та заочної форми навчання за період від 01.01.2012 року по 01.01.2015 року, просила про надання копій документів, що стосуються кошторисних витрат на підготовку здобувача освіти та економічне обґрунтування вартості таких послуг.

У відповіді від 12.02.2015 року №8/336 видно, що відповідач залишив скаргу позивача без розгляду з огляду на повторність звернень позивача за вх. №№М-272 від 11.11.2014 року; М-273 від 18.11.2014 року; 280-М від 02.12.2014 року; 384-М від 09.12.2014 року; 288-М від 15.12.2014 року; 281-М від 09.12.2014 року; 385-М від 09.12.2014 року; М-295 від 23.12.2014 року; В-3 від 19.01.2015 року; М-8 від 28.01.2015 року.

З матеріалів справи видно, що відповідачем не надано доказів на підтвердження факту надання відповіді позивачу по суті розгляду його першого, як це свідчить відповідь від 12.02.2015 року, звернення і котре відповідно, на думку позивача, включило ознаку повторності, а саме в матеріалах справи не міститься відповідь по суті розгляду скарги позивача М-272 від 11.11.2014 року.

Оскільки у відповідності до частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб»єкта владних повноважень обов»язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки з відповіді від 26.01.2015 року №10/158 не видно на яке із звернень позивача така відповідь надана, із змісту самої відповіді можна дійти висновку, що питання, які порушені позивачем у її скарзі від 27.01.2015 року і відповідь відповідача від 26.01.2015 року № 10/158 не є спорідненими, то згідно приписів Закону не може бути залишена без розгляду, що є підставою для задоволення позовної вимоги про зобов»язання Львівського державного університету внутрішніх справ повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 27.01.2015 року та надати повну та обґрунтовану відповідь.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними і необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Львівського державного університету внутрішніх справ залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23 березня 2015 року у справі №813/766/15 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя : Л.Я. Гудим

Судді: О.М. Довгополов

В.В. Святецький

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 04.11.2015 року.