Справа № 2-а-1318/10
Суддя: Писанець Н. В.
Дата ухвалення: 2010-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №2а-1318-2010р.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

23 листопада 2010 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

у складі: головуючого судді - Писанець Н.В.

при секретарі Ліпскіс О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Красноармійськ адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора ДПС роти ДПС м.Макіївки ОСОБА_2 про скасування постанови про адміністративне правопорушення ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до інспектора ДПС роти ДПС м.Макіївки ОСОБА_2 про скасування постанови про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог позивач у судовому засіданні вказала, що 11.08.2010 року працівником ДПС ОСОБА_2 була винесена постанова по справі про адміністративне правопорушення №АН 280618 від 11.08.2010 року, якою її притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.122 ч.2 КпАП України і накладено штраф в розмірі 425 гривень. Зазначену постанову вона вважає незаконною і такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав. При винесенні зазначеної постанови були порушені норми КУпАП, а саме, ст. 222ч.3 КУпАП, згідно яким від імені органів внутрішніх справ (міліції) розглядати справи про адміністративні порушення і накладати адміністративні стягнення мають право: за адміністративні порушення, передбачені частинами першою и другою статті 122 працівники Державтоінспекції Міністерства внутрішніх справ України, які мають спеціальні звання. Функціональні обов»язки інспектора ДПС встановлені Інструкцією з діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС України, яка затверджена Наказом МВС України від 27.03.2009р. № 111. Згідно з приписами цієї інструкції, до повноважень інспекторів ДПС віднесено лише складання протоколів про адміністративні правопорушення, а не постанови про адміністративне правопорушення. Відповідно до вимог ст.122ч.2 КУпАП позивача притягнуто до відповідальності за порушення вимог п.16.11 Правил дорожнього руху України. Однак, позивач заперечує свою провину, наполягає на повному виконанні нею вимог п.16.11 ПДР України та наданні переваги транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі . Просила скасувати постанову №АН 280618 від 11.08.2010 року.

В судовому засіданні позивач підтвердила свої вимоги, наполягала на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно виконаного судового доручення, надав заперечення на позов та зазначив наступне. Дійсно, 11.08.2010 року ним була винесена постанова по справі про адміністративне правопорушення №АН 280618 від 11.08.2010 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.122 ч.2 КпАП України і накладено штраф в розмірі 425 гривень за ненадання переваги транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі, що можуть підтвердити свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Посилання позивачки на виконання нею вимог п.16.11 ПДР України заперечує. Просить відмовити у задоволенні позову.

Суд, з`ясувавши обставини по справі та перевіривши їх доказами, встановив наступне.

Згідно ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органу державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Враховуючи вимоги ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України рішення субєктів владних повноважень повинні бути прийняті на підставі та у відповідності з Конституцією України та законами України, обґрунтовано, пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав свобод та інтересів особи.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею ст.17 ч.1 п.1 Кодексу адміністративного судочинства України, компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів, правових актів індивідуальної дії ), дій чи бездіяльності .

Частиною 2 ст.19 Кодексу адміністративного судочинства України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб , що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно положенням ч.4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України ,закону України, міжнародному договору , згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт , який має вищу юридичну силу.

Згідно із ст.9 КАС України суд при вирішенні спору керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України.

Постановою по справі про адміністративне правопорушення №АН 280618 від 11.08.2010 року, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.122 ч.2 КпАП України і накладено штраф в розмірі 425 гривень за ненадання переваги транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі, яке сталось 11.08.2010р. о 17-30 год. у м.Макіївка на Чкаловському кільці, під час керування ОСОБА_1 автомобілем Форд фокус д-н АА4212АН.

Відповідно до вимог ст. 71 ч. 2 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У даному випадку, відповідач заперечує проти позову, не визнає його, вважає надуманим та необґрунтованим, посилається на пояснення свідків, що були присутніми під час скоєння правопорушення.

Пояснення позивача щодо відсутності її провини у скоєному правопорушенні та посилання при цьому лише на свої пояснення, суд не бере за основу та вважає таку позицію ОСОБА_1 засобом уникання від адміністративної відповідальності.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що дії відповідача щодо притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч.2 КпАП України є правомірними а постанова про адміністративне правопорушення законною та обґрунтованою.

Керуючись ст.ст. 11, 17-20, 69-72, 86, 111, 112, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст. 247, 258, 287-289 КпАП України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до інспектора ДПС роти ДПС м.Макіївки ОСОБА_2.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя: