Справа № 821/2267/15-а
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2015-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2015 р.м.ОдесаСправа № 821/2267/15-а

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Хом'якова В.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді -Кравченка К.В.,
судді -Лукянчук О.В.,
судді -Градовського Ю.М.
при секретарі -Дубині Т.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2015 року по справі за позовом приватного підприємства «Графен» до Державної податкової інспекції у м.Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

В липні 2015 року приватне підприємство «Графен» (надалі - Позивач, ПП «Графен») звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м.Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області (надалі - Відповідач, ДПІ), в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05.06.2015 року №, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток на 374643,75 грн., з яких за основним платежем на 299715,00 грн., за штрафними санкціями на 74928,75 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05.06.2015 року №, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на 416271,25 грн., з яких за основним платежем на 333017,00 грн., за штрафними санкціями на 83254,25 грн..

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що податкові повідомлення-рішення є необґрунтованими, прийняті без урахування всіх обставин, що мають значення для їх прийняття. Господарські відносини позивача з ПП «Либер» по придбанню нафтопродуктів підтверджені первинними документами, придбаний товар використано у господарській діяльності, тому у податкового органу відсутні підстави для зменшення валових витрат та податкового кредиту по господарським операціям з придбання товарів.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 25.08.2015 року позовні вимоги задоволено повністю.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, ДПІ подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить постанову суду першої інстанції скасувати та винести нову постанову, якою відмовити у задоволені позовних вимог повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є платником податків, знаходиться на обліку в ДПІ у м. Херсоні.

В березні 2015 року фахівцем ДПІ була проведена позапланова виїзна перевірка ПП «Графен» з питання дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток за 2014 рік та з податку на додану вартість по взаємовідносинам з платником податку контрагентом - постачальником ПП «Либер» за період листопад 2014 року, подальшого використання, реалізації придбаних товарно-матеріальних цінностей (робіт, послуг) та відображення здійснених фінансово-господарських операцій у податковій звітності», внаслідок чого було складено акт перевірки від 19.03.2015 року №58/21-03-22-04/39011376.

Перевіркою було виявлено порушення позивачем п.44.1 ст.44, п. 98.1 п.198.2, п.198.3, п.198.5, п.198.6 ст.198 ПК України, в результаті чого занижена сума ПДВ на 333017,00 грн. за листопад 2014 року, та порушення п.134.1 ст.134, пп.138.1.1 п.138.1, п.138.2, п.138.8 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України, в результаті чого підприємством занижено податок на прибуток підприємства за 2014 рік у сумі 299714,86 грн..

Перевіркою встановлено, що позивач мав в листопаді 2014 року взаємовідносини з ПП «Либер» на підставі договору поставки нафтопродуктів №ДГ-0000050 від 06.11.2014 року про поставку нафтопродуктів в асортименті, відповідно до якого ПП «Либер» поставляло бензин марок А-98, А-95, А-92, дизельне паливо.

На перевірку позивачем були надані договір, податкові та видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, довіреності матеріально відповідальних осіб, платіжні документи. Транспортування товару здійснювалось автоперевізниками ФОП ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_6, а також позивачем з використанням транспорту, орендованого у ОСОБА_7 згідно договору найму. Перевізники були зареєстровані належним чином, мали відповідні ліцензії на надання послуг з перевезення вантажів. Усього було придбано бензину А-95 (Євро) 43645 літрів на суму 564456,50 грн. (без ПДВ), бензину А-92 (Євро) 86870 літрів на суму 1100611,00 грн. (без ПДВ). Суми податку на додану вартість по податковим накладним ПП «Либер» включено до податкового кредиту декларації за листопад 2014 року в сумі 333016,51 грн., податкові накладні зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Також ДПІ зазначає, що ПП «Либер» документувало придбання бензину у ТОВ «Укройлпродукт», яке в свою чергу придбало бензин у ДП «Укртранснафтопродукт». Дані паливно-мастильні матеріали знаходились під арештом, та в подальшому були реалізовані за дозволом суду як речові докази. Згідно протоколів випробувань було встановлено марку бензину.

В акті перевірки ДПІ посилається на те, що позивачем не було надано до перевірки наступні документи:

- акти приймання продукції за якістю, що передбачено пп.6.1.19, пп.6.1.20 п.6.1 «Контролювання якості під час приймання нафти та або нафтопродуктів» Інструкції з контролювання якості нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України. Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 04.06.2007 року №271/121, що підтверджує факт відсутності приймання бензину марок А-92 та А-95, який задокументований як придбаний ПП «Либер» у ТОВ «Укройлпродукт» та в подальшому реалізований для ПП «Графен»,

- «журнал реєстрації випробувань нафтопродуктів із застосуванням експрес-методів», що передбачено п.5.13 Інструкції від 04.06.2007 року №271/121, відповідно не підтверджено проведення оцінювання якості під час приймання, зберігання і відпуску нафтопродуктів за окремими показниками,

- паспорта якості на бензин автомобільний підвищеної якості А-92 (Євро) (код УКТ ЗЕД - ) та бензин автомобільний підвищеної якості А-95 (Євро) (код УКТ ЗЕД - ), де зазначений виробник та дата видачі. Будь-яких інших паспортів якості, сертифікатів відповідності посадовими особами ПП «Графен» не представлено, тобто перевіркою не можливо визначити виробника реалізованого бензину.

З висновків акту перевірки вбачається, що посилаючись на те, що неможливо встановити походження бензину, так як неможливо визначити виробника та/або імпортера реалізованого товару, ДПІ вважає, що позивачем безпідставно сформовано валові витрати та податковий кредит у перевіряємому періоді за рахунок сум, сплачених за придбання бензину марок А-95, А-92 у ПП «Либер», а первинні документи по таким операціям на думку ДПІ не можуть розглядатись в якості належного підтвердження показників податкової звітності, оскільки ці документи не мають статусу юридично значимих. С цих підстав ДПІ стверджує про необґрунтованість включення позивачем до складу податкового кредиту за листопад 2014 року ПДВ в сумі 333016,51 грн. та до складу валових витрат за 2014 рік 1665082,55 грн. по взаємовідносинам з ПП «Либер».

Не погоджуючись з висновками акту, ПП «Графен» подало заперечення, та отримало відповідь ДПІ про відмову в його задоволенні.

На підставі акту перевірки ДПІ прийняла податкові повідомлення-рішення від 05.06.2015 року № та №, якими позивачу збільшені грошові зобов'язання по податку на додану вартість та податку на прибуток.

Дані податкові повідомлення-рішення оскаржувались позивачем до Головного управління ДФС у Херсонській області, але скарги залишені без задоволення, податкові повідомлення-рішення без змін.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем документально підтверджено формування валових витрат та податкового кредиту за результатом здійснення господарських операцій з ПП «Либер», а також використано придбаний товар у власній господарській діяльності, а тому податковим органом безпідставно донараховано податкові зобов'язання податку на прибуток та податку на додану вартість.

Колегія суддів погоджується з цими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України об'єктом оподаткування податку на прибуток визнавався прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 ПК України, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 ПК України, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 ПК України. Витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 статті 138 ПК України, інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 ПК України; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 ст. 138 та у статті 139 ПК України.

Собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Відповідно до п.138.2 ст.138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України передбачено, що не включаються до складу валових витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п.198.1 ст.198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно пункту 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

В п.198.3 ст.198 ПК України зазначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 ст.198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Зі змісту п.201.10 ст.201 ПК України вбачається, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно пункту 44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Статтею 1 та ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження реальності господарських операцій з ПП «Либер», позивачем були долучені до матеріалів справи докази укладання договору поставки нафтопродуктів з ПП «Либер», податкові та видаткові накладні, платіжні документи, товарно-транспортні накладні, докази оренди транспортних засобів, та інші (а.с.32-155).

Надані позивачем документи є первинними документами, які оформлені з дотриманням вимог законодавства та відображають суть господарських операцій позивача з вказаним контрагентом.

Саме такі документи були надані позивачем до ДПІ під час проведення перевірки, претензій до порядку складання цих документів податковий орган не висував.

З матеріалів справи вбачається, що на час здійснення правочинів з позивачем, ПП «Либер» було діючим підприємством, знаходилось за юридичною адресою, відображало податкові зобов'язання, які виникли внаслідок поставки нафтопродуктів позивачу, в своїй податковій звітності, що не заперечується відповідачем.

Отже, включена позивачем сума ПДВ до податкового кредиту підтверджена відповідними первинними документами та податковими накладними, виданими зареєстрованим платником ПДВ, який мав право видавати податкові накладні.

Щодо посилання відповідача на відсутність актів приймання продукції за якістю, паспортів якості на бензин або сертифікатів відповідності, колегія суддів зазначає наступне.

В акті перевірки є опис обставин придбання даних нафтопродуктів: дані нафтопродукти знаходились під арештом, накладеним в рамках кримінального провадження №0000076. Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 30.09.2014 року по справі №522/15746/13-к №1-«кс»/522/12941/14 нафтопродукти було передано Державному підприємству «Укртранснафтопродукт» для реалізації, оскільки тривале зберігання нафтопродуктів призводить до зменшення їх якості та кількості. ДП «Укртранснафтопродукт» замовило випробування даних нафтопродуктів для встановлення їх технічних показників, що було зафіксовано у протоколах випробувань.

Отже, відсутність у позивача паспортів якості або сертифікатів відповідності, обґрунтовано вищевикладеними обставинами придбання нафтопродуктів, а тому посилання ДПІ на їх відсутність є необґрунтованими.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дослідження документів про якість товарів не входить до компетенції фіскальної служби, документи, які підтверджують якість та прийомку товарів за якістю не є первинними бухгалтерським документами або документами податкового обліку, які зобов'язані надавати платники податків для перевірки представникам фіскальної служби.

Таким чином, відсутність або наявність цих документів ніяким чином не спростовує факт придбання нафтопродуктів у ПП «Либер».

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що спірні податкові повідомлення рішення ДПІ від 05.06.2015 року № та №, якими позивачу збільшені грошові зобов'язання по податку на додану вартість та податку на прибуток, є протиправними, необґрунтованими, та підлягають скасуванню.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, апеляційний суд зазначає, що апелянт ДПІ (суб'єкт владних повноважень), не звільнено від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Разом з апеляційною скаргою ДПІ подало клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 28.09.2015 року в задоволені клопотання про звільнення від сплати судового збору відмовлено, відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення у справі.

Отже, судовий збір за подання апеляційної скарги відповідно до положень ч.1 ст.4, п.3.2 таблиці ставок судового збору ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» складає 110% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, оскільки за подання позовної заяви було сплачено 487,20 грн, то розмір судового збору становить 535,92 грн..

Враховуючи те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, відповідно до ст.94 КАС України, судовий збір за подання апеляційної скарги підлягає стягненню з апелянта.

Керуючись ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, п.1 ч.1 ст.205, ст.206, ч.5 ст.254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області - залишити без задоволення, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2015 року - залишити без змін.

Стягнути з Державної податкової інспекції у м.Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області на користь Одеського апеляційного адміністративного суду судовий збір у розмірі 535 (п'ятсот тридцять п'ять) грн. 92 коп. на рахунок №1008, отримувач коштів: УК у м. Одесі/Приморський р-н/22030001, , банк отримувача: ГУДКСУ в Одеській області, МФО: 828011.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення виготовлений 05 листопада 2015 року.

Головуючий суддя:К.В. Кравченко
Суддя: Суддя: О.В. Лукянчук Ю.М. Градовський