Справа № 813/7647/14
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2015-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2015 р. Справа № 876/1794/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді Сапіги В.П.

суддів: Левицької Н.Г., Обрізка І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Львівської геологорозвідувальної експедиції Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії "Надра України" "Західукргеологія" на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22.01.2015 р. у справі за позовом Головного управління Міндоходів у Закарпатській області до Львівської геологорозвідувальної експедиції Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії "Надра України" "Західукргеологія" про стягнення заборгованості з рахунків платника податків,

В С Т А Н О В И В :

10.11.2014 р. Головне управління Міндоходів у Закарпатській області звернулося в суд з адміністративним позовом до Львівської геологорозвідувальної експедиції Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії "Надра України" "Західукргеологія" про стягнення податкової заборгованості з рахунків платника податків в сумі 19183,05 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 22.01.2015 року адміністративний позов задоволено, оскільки суд погодився з доводами позивача.

Львівська геологорозвідувальна експедиція Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії "Надра України" "Західукргеологія" подала апеляційну скаргу, вважаючи, що оскаржувана постанова винесена судом в супереч норм матеріального права та без повно і всебічно з'ясованих обставин справи, а тому підлягає скасуванню.

Апелянт стверджує, що на даний час Львівська геологорозвідувальна експедиція Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії "Надра України" "Західукргеологія" знаходиться в складному матеріальному та фінансовому становищі, яке склалось через відсутність фінансування у 2009-2014 роках загальнодержавної програми зміцнення мінерально-сировинної бази України. У зв'язку з цим на підприємствах геологічної галузі, в тому числі і в Львівської геологорозвідувальної експедиції Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії "Надра України" "Західукргеологія", склалась критична виробнича, економічна та соціальна ситуація, яка призвела до виникнення заборгованості зі сплати податків за землю. Також зазначає, що грошові кошти, які поступають на рахунок підприємства, в першу чергу спрямовані на погашення заборгованості по заробітній платі, оскільки Закон України «Про оплату праці», а саме ст. 15 містить вимогу щодо оплати праці працівників підприємства, яка здійснюється в першочерговому порядку; відрахувань та платежів до державного бюджету. Всі інші платежі здійснюються Підприємством після виконання першочергових зобов'язань щодо оплати праці.

Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, та згідно п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС України підлягає розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів врахувала наступні норми чинного законодавства та обставини справи.

Згідно статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до п. 20.1.34. ст. 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Судом встановлено, що Дочірне підприємство Національної акціонерної компанії "Надра України" "Західукргеологія" зареєстроване у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зокрема є платником земельного податку.

Відповідно до даних обліку Головного управління Міндоходів у Закарпатській області станом на 31.10.2014 року за відповідачем наявна заборгованість по земельному податку з юридичних осіб в сумі 19183,05 грн.

Заборгованість відповідача перед бюджетом виникла внаслідок самостійного узгодження відповідачем сум податкових зобов'язань шляхом подачі податкової декларації за 2014 рік.

Відповідно пункту 269.1 статті 269 Кодексу, платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Згідно пункту 270.1 статті 270 цього Кодексу об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Відповідно до положень статті 287.1 Кодексу, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Згідно пункту 49.1. статті 49 Кодексу, податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків.

Згідно підпункту 16.1.3 пункту 16.1 Кодексу, платники податків і зборів зобов'язані подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Згідно пункту 288.7 статті 288 Кодексу, податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

Статтею 285 даного Кодексу передбачено, що базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв'язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

Судом встановлено і цього не спростовує сторона апелянта, що підприємством самостійно визначило податкове зобов'язання з плати за землю на 2014 рік, подавши 14.02.2014 року податкову декларацію з земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності ) за 2014 рік, самостійно розрахувавши розмір вказаних зобов'язань на загальну суму 19183,05 грн.

У відповідності до пункту 287.3 статті 287 Кодексу, податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Проте, всупереч вимогам Кодексу, відповідачем не сплачено суму грошового зобов'язання з плати за землю за вказаний період в розмірі 19183,05 грн.

Відповідно до статті 290 Кодексу, плата за землю зараховується до відповідних місцевих бюджетів у порядку, визначеному Бюджетним кодексом України для плати за землю.

Пунктом 8.2 статті 8 Податкового кодексу України встановлено, що до загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов'язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 16 Податкового кодексу України визначені обов'язки платника податків, згідно положень якої платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів (підпункт 16.1.3.), сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи (підпункт 16.1.4).

Положеннями ст. 36 Податкового кодексу України визначено суть податкового обов'язку, згідно положень якої податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи (пункт 36.1). Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором (пункт 36.2). Податковий обов'язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов'язків платника податків, крім випадків, передбачених законом (пункт 36.3).

Згідно п. 56.11 ст. 56 Податкового кодексу України не підлягає оскарженню податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків.

Стаття 57.1 Кодексу встановлює, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно пункту 59.1 статті 59 Кодексу, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до пункту 59.5 статті 59 Кодексу, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Отже, якщо податковим органом направлено податкову вимогу щодо раніше існуючого податкового боргу (незалежно від того, з якого податкового зобов'язання: визначеного контролюючим органом чи самостійно платником податків), а після цього сума податкового боргу збільшилася на суму новоствореного податкового боргу (незалежно від того, з якого податкового зобов'язання: визначеного контролюючим органом чи самостійно платником податків), у податкового органу не виникає обов'язку надсилати платникові податку податкову вимогу на суму новоствореного боргу.

Судом встановлено, що у підприємства податковий борг виник 24.03.2014 року і станом на 31.10.2014 року не переривався.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем була сформована та вручена відповідачу податкова вимога форми «Ю» № 245-25 від 24.03.2014 року на суму 2 131,45 грн.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем вжиті заходи щодо вручення відповідачу податкової вимоги форми "Ю" за № 1314-19 від 02.09.2013 року на суму 18190,31 грн.

На спростування твердження апелянта необхідно зазначити наступне.

Відповідно до п. 14.1.175 ст. 14 Податкового кодексу України сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання утворює податковий борг.

Згідно п. 95.3 ст. 95 Податкового кодексу Кодексу стягнення коштів з рахунків платника податків у банках обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання органам державної податкової служби, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Відповідно до п. 95.4. ст. 95 Податкового кодексу України орган державної податкової служби на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків.

За приписами ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 138 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

За правилами, встановленими ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову - без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд апеляційної інстанції

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Львівської геологорозвідувальної експедиції Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії "Надра України" "Західукргеологія" залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22.01.2015 року у справі № 813/7647/14 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.П. Сапіга

Судді Н.Г. Левицька

І.М. Обрізко