Справа № 802/2137/15-а
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2015-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/2137/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Поліщук І.М.

Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В.

03 листопада 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Сторчака В. Ю. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Сокольвак Ю.В.,

представника позивача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 09 вересня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 (далі - позивач) до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - відповідач 1), Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві (далі - відповідач 2), за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача управління Пенсійного фонду України в Оратівському районі Вінницької області (далі - третя особа) про скасування постанови ДВС та відновлення виконавчого провадження,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідачів в якому з уточненням позовних вимог просив: визнати неправомірною та відмінити постанову головного державного виконавця Єжова В.М. про закінчення виконавчого провадження № 41689783 від 28.04.2015; зобов'язати відповідача 1 вчинити виконавчі дії для повного виконання рішення Європейського суду з прав людини від 12.12.2013 "Макара та інші проти України" в частині виконання рішення національних судів; зобов'язати відповідача 1 виплатити позивачу 500000 грн., в якості відшкодування матеріальної і моральної шкоди причиненої в результатів безпідставного, довготривалого, неправомірного не виконання остаточного рішення Європейського суду з прав людини від 12.12.2013 "Макара та інші проти України" заява № 40934/06.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 09.09.2015 в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримала в повному обсязі та просила колегію суддів її задовольнити.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з'явились.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 17.08.2007 в адміністративній справі № 2-а-5582/07 за позовом ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України в Оратівському районі адміністративний позов задоволено частково та зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Оратівському районі: здійснити перерахунок та виплатити недоотриману позивачем пенсію як інваліду І групи, згідно Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-XII за період з 30.05.2006 (включно), з урахуванням розміру мінімальної пенсії за віком, який, відповідно до ст. 66 Закону України "Про державний бюджет на 2006 рік" та у 2006 році: з 01.04.2006 по 30.09.2006 складав 359 грн., а з 01.10.2006 по 31.12.2006 - 366 грн., та згідно з ч. 3 ст. 62 Закону України "Про державний бюджет на 2007 рік" з 01.01.2007 становив 383,80 грн. та з 01.04.2007 становить 410,60 грн., а також враховуючи вимоги ч. 4 ст. 54 Закону № 796-XII, якою передбачено, що розмір пенсії позивача не може бути нижчим 10 мінімальних пенсій за віком (що станом на 17.08.2007 становить 4106 грн.); призначити позивачу пенсію як інваліду І групи, на підставі та в порядку Закону № 796-XII, з урахуванням положень Закону України "Про державний бюджет на 2007 рік", відповідно до якого з 01.04.2007 розмір мінімальної пенсії за віком становить 410,60 грн.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 30.09.2008 апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Оратівському районі залишено без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 17.08.2007 - без змін.

На виконання постанови суду від 17.08.2007 в адміністративній справі № 2-а-5582/07 Вінницьким окружним адміністративним судом 30.10.2008 видано виконавчий лист № 2-а-5582/07.

При цьому 20.11.2008 ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду роз`яснено постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 17.08.2007: зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Оратівському районі при встановлені розміру та виплати пенсії ОСОБА_3, відповідно до вимог Закону № 796-XII, враховувати збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Підрозділом примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області 04.03.2008 прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Вінницького окружного адміністративного суду від 30.10.2008 № 2-а-5582/07 в зв`язку з виконанням рішення суду у повному обсязі.

Разом з тим, рішенням Європейського суду з прав людини від 12.12.2013 у справі "Макара та інші проти України" (заява № 40934/06 та 249 інших заяв) суд, серед іншого, визнав прийнятними скарги заявників (у тому числі й скаргу позивача) за п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції та за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції щодо тривалого невиконання рішень, ухвалених на їх користь, та щодо відсутності ефективних національних засобів юридичного захисту щодо цих скарг; констатував порушення Україною названих положень Конвенції та Першого протоколу до Конвенції; постановив, що: протягом трьох місяців держава-відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалені на користь заявників, які залишаються невиконаними, та сплатити 2000 євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю у заявах, зазначених у Додатку 2; ці суми є відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також компенсацією судових витрат, і мають бути сплачені разом з будь-якими податками, що можуть нараховуватись, та конвертовані в національну валюту за курсом на день здійснення платежу; зі спливом зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на ці суми нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, що діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти.

23 січня 2014 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 41689783 з примусового виконання рішення Європейського суду з прав людини № 40934/06 від 12.12.2013 на користь ОСОБА_3

28 квітня 2015 року прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження № 41689783 з примусового виконання рішення Європейського суду з прав людини № 40934/06 від 12.12.2003 в зв`язку з його фактичним виконання у повному обсязі.

Однак, на думку позивача, приймаючи вказане рішення відповідач не врахував того факту, що рішення Європейського суду з прав людини № 40934/06 від 12.12.2013 в частині зобов`язання виконати рішення національних судів, ухвалених на його користь, залишилось не виконаним.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі в даному випадку діяли на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами і підзаконними нормативно-правовими актами України, тобто правомірно, а тому заявлений адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Колегія судів погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Частиною 5 ст. 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій її території усіма без винятку органами влади, місцевого самоврядування, підприємствами, організаціями, установами, посадовими особами, а також окремими громадянами та їх об'єднаннями.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV) передбачено, що своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень передбачених законом, в тому числі і судових, є завдання державної виконавчої служби.

Згідно зі статтею 11 Закону № 606-XIV, державний виконавець зобов'язаний здійснити заходи, необхідні для своєчасного і повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Положеннями п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону № 606-XIV унормовано, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

В силу п. 9 ч. 2 ст. 17 Закону № 606-XIV відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Підставою закінчення виконавчого провадження відповідно до ст. 49 Закону № 606-XIV, є зокрема, фактичне виконання під час виконання рішення Європейського суду з прав людини відповідного рішення.

Статтею 2 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV (далі - Закон №3477-IV) встановлено, що під Рішенням у цьому законі мається на увазі: а) остаточне рішення Європейського суду з прав людини у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; б) остаточне рішення Європейського суду з прав людини щодо справедливої сатисфакції у справі проти України; в) рішення Європейського суду з прав людини щодо дружнього врегулювання у справі проти України; г) рішення Європейського суду з прав людини про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України;

Відповідно до ст. ст. 2 та 3 Закону №3477-IV порядок виконання Рішення визначається цим Законом, Законом № 606-XIV, іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей, що передбачені цим Законом. Виконання Рішення здійснюється за рахунок Державного бюджету України.

Частиною 1 ст. 7 Закону №3477-IV передбачено, що протягом десяти днів від дня отримання повідомлення Суду про набуття Рішенням статусу остаточного Орган представництва: надсилає стягувачеві повідомлення з роз'ясненням його права подати до державної виконавчої служби заяву про виплату відшкодування, в якій мають бути зазначені реквізити банківського рахунка для перерахування коштів; надсилає до державної виконавчої служби оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції, оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду щодо справедливої сатисфакції у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду щодо дружнього врегулювання у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України. Автентичність перекладу засвідчується Органом представництва. Державна виконавча служба упродовж десяти днів з дня надходження документів, зазначених у пункті "б" цієї частини, відкриває виконавче провадження.

У відповідності до ч. 1- 4 ст. 8 Закону №3477-IV виплата стягувачеві відшкодування має бути здійснена у тримісячний строк з моменту набуття Рішенням статусу остаточного або у строк, передбачений у Рішенні. У разі порушення строку, зазначеного в частині першій цієї статті, на суму відшкодування нараховується пеня відповідно до Рішення. Протягом одного місяця від дня відкриття виконавчого провадження за Рішенням Орган представництва надсилає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, постанову про відкриття виконавчого провадження та документи, передбачені у пункті "б" частини першої статті 7 цього Закону. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом 10 днів від дня надходження зазначених у частині третій цієї статті документів здійснює списання на вказаний стягувачем банківський рахунок, а в разі його відсутності - на депозитний рахунок державної виконавчої служби коштів з відповідної бюджетної програми Державного бюджету України. Порядок збереження коштів на депозитному рахунку державної виконавчої служби визначається Законом № 606-XIV.

Згідно ч. 5 цієї ж статті підтвердження списання відшкодування, отримане від центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та підтвердження виконання всіх вимог, зазначених у резолютивній частині остаточного рішення Суду у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції, резолютивній частині остаточного рішення Суду щодо справедливої сатисфакції у справі проти України, у рішенні Суду щодо дружнього врегулювання у справі проти України, у рішенні Суду про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України, є для державної виконавчої служби підставою для закінчення виконавчого провадження.

Державна виконавча служба протягом трьох днів надсилає Органу представництва постанову про закінчення виконавчого провадження та підтвердження списання коштів (ч. 6 ст. 8 Закону №3477-IV).

Як вбачається з матеріалів справи 23.01.2014 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 41689783 з примусового виконання рішення Європейського суду з прав людини № 40934/06 від 12.12.2013 на користь ОСОБА_3

З метою встановлення стану виконання рішення Європейського суду з прав людини від 12.12.2013 Урядовий уповноважений у справах Європейського суду з прав людини 23.09.2014 звернувся до Державної виконавчої служби України із заявою № 12.0.1-17/8605 щодо виконання останньою рішення Європейського суду з прав людини від 12.12.2013 "Макара та інші проти України" в частині заяви ОСОБА_3

При цьому листом відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 01.10.2014 № 14-0-26-4041-2./1273-11 повідомлено Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини про розгляд його листа від 29.03.2014 № 12.0.1-17/8605 та роз`яснено, що розпорядником коштів передбачених на погашення заборгованості по рішенням Європейського суду з прав людини є Міністерство юстиції України, а не відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України або Державна виконавча служба України.

Окрім цього, у вказаному листі зазначено, що в ході виконання рішення Європейського суду з прав людини від 12.12.2013 "Макара та інші проти України" в частині заяви ОСОБА_3, на користь стягувача, платіжним дорученням Міністерства юстиції України № 2134 від 28.08.2014, перераховані кошти у розмірі 36649, 95 грн. (еквівалент 2000 євро).

03 жовтня 2014 року Урядовим уповноваженим у справах Європейського суду з прав людини на ім`я Державної виконавчої служби України скеровано лист № 43500-0-61-14/12.0.1 про вжиття заходів для приведення адміністративної практики державних виконавців у відповідність до вимог Конвенції та практики Європейського суду, зокрема застосування в межах виконавчого провадження ухвали у справі "Великода проти України".

Разом з тим 25.11.2014 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, листом № 2.-1273/11 на адресу управління Пенсійного фонду України в Оратівському районі надіслано вимогу № 1273/11-В, в якій зазначалось, що з метою недопущення порушення прав та інтересів стягувача - ОСОБА_3, управлінню Пенсійного фонду України в Оратівському районі необхідно повідомити у триденний строк з моменту отримання вимоги відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України та стягувача про повне чи часткове виконання постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 17.08.2007 з наданням підтверджуючих документів та зазначенням суми перерахунку.

Листом управління Пенсійного фонду України в Оратівському районі від 04.12.2014 № 906/06-36/09 "Щодо виконання Вимоги № 1273/11-В" повідомлено відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, що управлінням, починаючи з 30.05.2006 ОСОБА_3 перераховано та виплачено пенсію на виконання постанови про відкриття виконавчого провадження № 9827903 від 05.11.2008 винесеної на підставі постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 17.08.2007 у адміністративній справі № 2-а-5582/07.

Водночас, управління Пенсійного фонду України в Оратівському районі повідомило, що починаючи з листопада 2011 року, перерахунок та виплата пенсії ОСОБА_3 були проведені та проводяться у порядку, визначеному Законом № 796-XII та у розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

При цьому головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, з врахуванням роз`яснень, наданих Урядовим уповноваженим у справах Європейського суду з прав людини у листі № 43500-0-61-14/12.0.1 від 03.10.2014 та відповіді управління Пенсійного фонду України в Оратівському районі, надану у листі від 04.12.2014 № 906/06-36/09 на виконання вимоги № 1273/11-В, 28.04.2015 прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження № 41689783 з примусового виконання рішення Європейського суду з прав людини № 40934/06 від 12.12.2003 в зв`язку з його фактичним виконання у повному обсязі.

Так, у описовій і мотивувальній частині постанови про закінчення виконавчого провадження вказано наступне: "Рішення суду виконано фактично у повному обсязі згідно з виконавчим документом. Грошові кошти перераховані стягувачу платіжним дорученням Міністерства юстиції України № 2134 від 28.08.2014 у розмірі 36649,95 грн. (еквівалент 2000 євро), платіжним дорученням Міністерства юстиції України № 1037 від 2104.2015 сплачена пеня за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду з прав людини у розмірі 571,20 грн. Відповідно до листа управління Пенсійного фонду України в Оратівському районі від 04.12.2014 № 906/06-36/09 рішення Європейського суду з прав людини постійно виконується боржником з 30.05.2006.

За змістом статті 17 №3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни маю право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, у старості та в інших випадках, передбачених законом.

В силу ст. 63 Закону № 796-XII фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших джерел, не заборонених законодавством.

Відповідно до вимог Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" (із змінами № 3491-VI від 14.06.2011) передбачено, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону № 796-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік".

Так, на виконання вищевказаної норми Закону Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову "Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок державного бюджету" від 06.07.2011 № 745, яка набрала чинності 23.07.2011.

Разом з тим з 01.01.2012 правове регулювання обчислення розміру пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою відповідно до Закону № 745 визначено Постановою Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 1210 від 23.11.2011.

Законами України "Про Державний бюджет України на 2012 рік" та "Про Державний бюджет України на 2013 рік" встановлено, що у 2012 та 2013 роках норми і положення ст. 50, 54 Закону № 796-XII, застосовуються в порядку та в розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік та 2013 рік.

Пунктом 6-7 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік" від 31.07.2014 №1622-VII встановлено, що норми і положення ст. ст. 50, 54 Закону № 796-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених постановами Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджету Пенсійного фонду України на 2014 рік.

Відповідно до п. 9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" від 28.12.2014 № 80-VIII норми і положення статей 50, 54 Закону № 80-VIII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

При цьому Конституційний Суд України в своєму рішенні від 26.12.2011 №20-рп/2011 у справі за конституційними поданнями 49 народних депутатів України, 53 народних депутатів України і 56 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 розділу VII "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" відповідно до положень Законів України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", та "Про соціальний захист дітей війни" визначення порядку та розмірів соціальних виплат віднесено до відання Кабінету Міністрів України.

Відтак, Верховна Рада України, визначила Кабінет Міністрів України державним органом, який має забезпечити реалізацію встановлених законами України соціальних прав громадян, тобто надала право Кабінету Міністрів України визначати порядок та розміри соціальних виплат, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України, що узгоджується.

Разом з тим в рішенні від 25.01.2012 №3-рп/2012 у справі за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення положень статті 1, частин першої, другої, третьої статті 95, частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункт 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України, пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку з окремими положеннями Конституції України Конституційний Суд України зазначив, що Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України, суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правові актів на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачені Конституцією та законами України, у тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Водночас відповідно до п. 3 Розділу "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2012 рік" від 01.01.2012 у 2012 році норми і положення ст. 39, 50, 51, 54 Закону № 796-XII, та ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік.

На виконання вимог зазначеного Закону Кабінет Міністрів України прийняв постанови від 23.11.2011 №1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та від 28.12.2011 №1381 "Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення".

Отже, починаючи з 23.11.2011 в Україні змінилося правове регулювання, на підставі якого позивачу здійснювались виплата пенсії та інші соціальні виплати згідно із судовим рішенням, зокрема, по-іншому визначені розміри пенсій для інвалідів щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, а також щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 32 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що юрисдикція Європейського суду з прав людини поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї.

Так, судом першої інстанції вірно зроблено посилання на рішення Європейського суду з прав людини від 03.06.2014 у справі №43331/12 "Великода проти України", в якій заявниця скаржилась на невиконання рішення, яким управління Пенсійного фонду України зобов'язано здійснити перерахунок та виплачувати їй пенсію з 01.12.2008, суд визнав заяву неприйнятною як повністю необґрунтовану. Європейський суд дійшов висновку що подальша дія такого судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати заявниці, було внесено зміни; при цьому наголосив, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватись, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому. Тут же вказано, що суд також не може дійти висновку, що передавши Кабінету Міністрів України право на встановлення розміру соціальних пільг, парламент України діяв у порушення якихось положень Конвенції; а зменшення пенсії заявниці очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансовими труднощами, з якими зіткнулась держава. Також Європейський суд констатував, що за відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою, суд не вважає, що таке зменшення було непропорційним переслідуваній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявницю.

Таким чином, Європейський суд з прав людини прийшов до висновку, що дія судового рішення, яким встановлено розмір пенсії припиняється, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати, було внесено зміни.

Виходячи з вищевикладеного, постанова Вінницького окружного адміністративного суду від 17.08.2007 в адміністративній справі № 2-а-5582/07 в частині проведення визначеного нею перерахунку пенсії та відповідних виплат підлягає виконанню до моменту внесення у чинне законодавство України змін, що встановлюють новий порядок обчислення та нарахування цих соціальних виплат.

При цьому, враховуючи встановлення фактів перерахування позивачу грошових коштів, згідно постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 17.08.2007 за період з 30.05.2006 до 01.11.2011 і визнання цього позивачем в судових засіданнях, наявності доказів перерахування позивачу матеріальної та моральної шкоди в еквіваленті 2000,00 євро і пені за прострочення строку виконання рішення Європейського суду, зміну правового регулювання стосовно обчислення пенсії позивача, наведену вище практику Європейського суду з прав людини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про виконання рішення Європейського суду з прав людини "Макара та інші проти України" стосовно позивача.

А відтак, постанова про закінчення виконавчого провадження прийнята відповідачем з врахуванням норм чинного законодавства, у відповідності до вимог Закону № 606-XIV.

Окрім цього, щодо позовних вимог про зобов`язання Департаменту Державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень Міністерства юстиції України вчинити виконавчі дії для повного виконання рішення Європейського суду з прав людини № 40934/06 від 12.12.2013 "Макара та інші проти України" в частині виконання рішення національних судів, то вони також задоволенню не підлягають, оскільки, як вірно встановлено судом першої інстанції, рішення національних судів є такими, що фактично виконанні.

Позовні вимоги в частині зобов`язання Департаменту Державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень Міністерства юстиції України виплатити позивачу п`ятдесят тисяч гривень в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди причиненої в результаті безпідставного, довготривалого, неправомірного не виконання остаточного рішення Європейського суду з прав людини № 40934/06 від 12.12.2013 "Макара та інші проти України", як похідні від перших, задоволенню також не підлягають, оскільки відсутній сам факт порушення прав.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови в задоволенні заявлених позовних вимог.

Оскільки доводи апеляційної скарги відповідача не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 09 вересня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 10 листопада 2015 року.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Мельник-Томенко Ж. М.

Сторчак В. Ю.