Справа № 338/129/15а
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2015-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 року Справа № 876/2790/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Коваля Р.Й., Судової-Хомюк Н.М.

за участі секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Богородчанському районі Івано-Франківської області на постанову Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 13 лютого 2015 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Богородчанському районі Івано-Франківської області про визнання неправомірними дій, зобов'язання вчинити дії,

встановив:

У січні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача УПФ України в Богородчанському районі Івано-Франківської області, в якому просив: 1) визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у перерахунку позивачу пенсії з урахуванням пільгового обчислення стажу за періоди роботи з 10.05.1980 р. по 28.07.1987 р., з 01.12.1987 р. по 28.12.1992 р. та з 29.12.1992 р. по 01.03.1994 р. в районах Крайньої Півночі; 2) зобов'язати відповідача зарахувати в пільговому обчисленні (зарахувавши кожний рік роботи за один рік і шість місяців) періоди роботи позивача з 10.05.1980 р. по 28.07.1987 р., з 01.12.1987 р. по 28.12.1992 р. та з 29.12.1992 р. по 01.03.1994 р. - як трудовий стаж, вироблений в районах Крайньої Півночі та в місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі; 3) зобов'язати відповідача зробити перерахунок та виплатити пенсію позивача з врахуванням пільгового обчислення стажу з 30.03.1997 р. (з моменту призначення пенсії).

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилався на те, що він у періоди з 10.05.1980 р. по 28.07.1987 р., з 01.12.1987 р. по 28.12.1992 р. та з 29.12.1992 р. по 01.03.1994 р. працював у районах Крайньої Півночі та місцевостях прирівняних до них, а відповідно до законодавства один рік зазначеної роботи необхідно зараховувати за один рік шість місяців. Зазначав позивач, що надав УПФ України в Богородчанському районі усі необхідні документи якими підтверджено період роботи в районах Крайньої Півночі. Тому вважав позивач, що УПФ України в Богородчанському районі у відповіді неправомірно та необґрунтовано відмовив йому у перерахунку пенсії з врахуванням пільгового обчислення стажу роботи як трудового стажу виробленого в районах Крайньої Півночі.

Відповідач УПФ України в Богородчанському районі Івано-Франківської області позову не визнав, у суді першої інстанції подав заперечення, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 13 лютого 2015 року адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду за період з 30.03.1997 р. по 27.07.2014 р..

Постановою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 13.02.2015 року позов задоволено. Визнано протиправними дії УПФ України в Богородчанському районі щодо відмови в перерахунку пенсії ОСОБА_1 із зарахуванням періодів роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі, з 10.05.1980 р. по 28.07.1987 р., з 01.12.1987 р. по 01.03.1994 р. на пільгових умовах, із розрахунку один рік роботи за один рік шість місяців. Зобов'язано УПФ України в Богородчанському районі зарахувати до трудового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі, з 10.05.1980 р. по 28.07.1987 р., з 01.12.1987 р. по 01.03.1994 р. на пільгових умовах, із розрахунку один рік роботи за один рік шість місяців та здійснити перерахунок призначеної пенсії з 28.07.2014 р.

З цією постановою суду першої інстанції від 13.02.2015 р. не погодився відповідач УПФ України в Богородчанському районі та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що судом при розгляді даної справи допущено неправильне застосування норм матеріального права, а тому оскаржена постанова підлягає скасуванню з підстав наведених у апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт посилається на те, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» періоди роботи до 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі та місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.1991 року. Зазначає апелянт, що пільги щодо обчислення стажу надавались працівникам, що переводились, направлялись чи запрошувались на роботу в райони Крайньої Півночі, із інших місцевостей країни при умові, що ці працівники уклали трудові договори про роботу в цих районах на п'ять років. Вважає апелянт, що оскільки позивач не надав трудові договори або документи, що підтверджують їх укладення до 01.01.1991 р., тому нема законних підстав вважати, що на позивача поширювалися норми Закону щодо пільгового обчислення стажу.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржену постанову суду від 13.02.2015 р., та винести нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 надав суду апеляційної інстанції письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких просить постанову суду першої інстанції від 13.02.2015 року залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави і межі апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 працював вантажником, теслярем в Прикарпатському УБР та направлявся на роботу в місцевості прирівняні до районів Крайньої Півночі у періоди з 10.05.1980 р. по 28.07.1987 р., з 01.12.1987 р. по 28.12.1992 р. та в райони Крайньої Півночі в період з 29.12.1992 р. по 01.03.1994 р. (а. с. 8, 10).

Також встановлено, що 29.12.2014 р. позивач ОСОБА_1 звертався до відповідача з письмовою заявою про зарахування стажу роботи в районах Крайньої Півночі в пільговому обчисленні. Однак, така заява позивача була залишена відповідачем без задоволення (а.с. 9).

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції, щодо права позивача на зарахування йому періодів роботи з 10.05.1980 р. по 28.07.1987 р., з 01.12.1987 р. по 01.03.1994 р., як трудовий стаж вироблений в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, з врахуванням наступного.

Відповідно до п. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше. За приписами наведеної норми (в редакції Закону N32-V від 26.07.2006) пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»(набрав чинності з 1 січня 2004 р.) передбачено тимчасово, до ухвалення відповідного Закону, період роботи до 1 січня 1999 р. у районах Крайньої Півночі і місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховувати до страхового стажу в порядку і на умовах за законодавством, чинним до 1 січня 1991 р., згідно якого за період з 1 березня 1960 до 1 січня 1991 р. один рік роботи зараховується до загального трудового стажу за один рік і шість місяців відповідно до указів Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960р. «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», від 26 вересня 1967 р «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі» та Інструкції про порядок надання пільг, затвердженої постановою Держкомпраці і Президії ВІДРПС від 16.12.67 р. № 530/п-28.

Згідно з Інструкцією про порядок надання пільг, пільги щодо обчислення стажу роботи в 1,5 розмірі поширювались на осіб, які прибули в райони Крайньої Півночі і райони, прирівняні до них, з інших місцевостей (включаючи осіб, які прибули з власної ініціативи), за умови укладення трудових договорів на період не менш як три роки, а на островах Північного льодовикового океану - на два роки. Пільгове обчислення стажу роботи провадилося на підставі документів (трудової книжки, довідки), які б стверджували право на пільги, встановлені для працюючих у районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до цих районів.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що підставою для пільгового обчислення стажу роботи в районах Крайньої Півночі прирівняних до них районів можуть бути не тільки письмові трудові договори, а й будь-які інші документи, що підтверджують поширення на особу пільг, передбачених названими вище указами Президії Верховної Ради СРСР.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на те, що відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документам, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Судом першої інстанції об'єктивно встановлено, що позивач працював вантажником, теслярем в Прикарпатському УБР та у періоди 10.05.1980 р. по 28.07.1987 р., з 01.12.1987 р. по 28.12.1992 р. направлявся на роботу до Ханти-Мансійського автономного округу Тюменської області, а в період з 29.12.1992 р. по 01.03.1994 р. направлявся на роботу до Ямало-Ненецького автономного округу Тюменської області. Позивачем для підтвердження пільгового стажу у вказані періоди було надано трудову книжку, а також довідку, видану Прикарпатським УБР ПАТ «Укрнафта» № 10-2032 від 26.11.2014 р. про особливий характер праці чи умов праці, необхідних для призначення пільгової пенсії.

Відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР від 10.11.1967 року № 1029 Ханти-Мансійський округ відноситься до місцевості прирівняної до районів Крайньої Півночі, Ямало-Ненецький автономний округ Тюменської області відноситься до районів Крайньої Півночі.

Таким чином, суд дійшов вірного висновку, що позивач має право на пільгове обчислення стажу в півтораразовому розмірі за періоди його роботи з 10.05.1980 року по 28.07.1987 року, з 01.12.1987 року по 01.03.1994 року.

Однак, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині зобов'язання відповідача зробити перерахунок пенсії з врахуванням пільгового стажу з 28.07.2014 року.

Судом першої інстанції не враховано, що позивач звернувся до відповідача про зарахування стажу роботи в районах Крайньої Півночі в пільговому обчисленні 29.12.2014 р., а тому у задоволенні позовних вимог за період з 28.07.2014 р. по 28.12.2014 р. включно слід відмовити.

З врахуванням наведеного вище, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанову суду першої інстанції від 13.02.2015 року слід скасувати та прийняти нову постанову про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України. Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог.

Враховуючи наведене, а також, що розмір судового збору на час подачі ОСОБА_1 даного адміністративного позову становив 73,08 грн., тому із Державного бюджету України в користь позивача слід стягнути судові витрати в розмірі 36,54 грн. сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 41 ч.1, 160 ч.3, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Богородчанському районі Івано-Франківської області - задоволити частково.

Постанову Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 13 лютого 2015 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Богородчанському районі Івано-Франківської області про визнання неправомірними дій, зобов'язання вчинити дії - скасувати та прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволити частково.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Богородчанському районі Івано-Франківської області щодо відмови в зарахуванні ОСОБА_1 періодів його роботи з 10.05.1980 року по 28.07.1987 року, з 01.12.1987 року по 01.03.1994 року в пільговому обчисленні як трудовий стаж в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Богородчанському районі Івано-Франківської здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії, зарахувавши до його трудового стажу періоди роботи з 10.05.1980 року по 28.07.1987 року, з 01.12.1987 року по 01.03.1994 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, із розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців, починаючи з 29.12.2014 року, з урахуванням виплачених сум.

У задоволенні решта позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з Державного бюджету на користь ОСОБА_1 36,54 грн. сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

На постанову протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: В.В. Гуляк

Судді: Р.Й. Коваль

Н.М. Судова-Хомюк

Повний текст постанови виготовлено та підписано 02.11.2015 р.