Справа № 813/8318/14
Суддя: Зайцев М.П.
Дата ухвалення: 2015-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" жовтня 2015 р. м. Київ К/800/36442/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого - судді Зайцева М.П.,

суддів: Веденяпіна О.А., Маринчак Н.Є.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2015 року у справі № 813/8318/14 (876/1798/15) за позовом ОСОБА_1 до Стрийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Стрийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області (далі - ОДПІ), в якому просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 11 листопада 2014 року № , № .

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 28 січня 2015 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Стрийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області від 11 листопада 2014 року № . У решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2015 року постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28 січня 2015 року скасовано, та прийнято нову, якою в задоволенні позову відмовлено.

В касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його рішення скасувати та залишити в силі судове рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що на підставі наказу від 27 жовтня 2014 року №725, направлень на перевірку від 28 жовтня 2014 року №1603 та №1604 відповідачем проведено перевірку в магазині суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 щодо дотримання суб'єктами господарювання порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, виробництва та обігу підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, за результатами якої складено акт від 29 жовтня 2014 року № 1145/13/01/2203/НОМЕР_3 (далі - Акт).

Зазначеною перевіркою встановлено порушення позивачем підпункту 267.6.1 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України); пункту 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою правління Національного банку України №637 від 15 грудня 2004 року (далі - Положення).

Дані порушення контролюючий орган пов'язує з тим, що позивачем не забезпечено розміщення торгового патенту на видному для огляду споживачів місці, що є порушенням порядку використання торгового патенту. А також, відповідач зафіксував неоприбуткування позивачем готівкових коштів, зокрема, Z звіт №0439 за 06 жовтня 2014 року було підклеєно та записано в книгу ОРО №131102998/2, яка зареєстрована в органах ДПС лише 07 жовтня 2014 року (тобто після надходження готівки у касу), Z звіт №0223 за 13 лютого 2014 року, Z звіт №0224 за 14 лютого 2014 року, Z звіт №0225 за 15 лютого 2014 року, Z звіт №0226 за 16 лютого 2014 року, Z звіт №0227 за 17 лютого 2014 року, Z звіт №0228 за 18 лютого 2014 року, Z звіт №0229 за 19 лютого 2014 року, були підклеєні та записані в книгу ОРО №131102998/р1, яка зареєстрована лише 20 лютого 2014 року (тобто після надходження готівки у касу).

На підставі вищенаведеного Акта відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення від 11 листопада 2014 року №, яким застосовано до ОСОБА_1 штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 244,00 грн. на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54, абзацу 2 пункту 125.1 статті 125 ПК України за порушення підпункту 267.6.1 пункту 267.6 статті 267 ПК України; №, яким застосовано до позивача штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 29 608,25 грн. на підставі статті 1 Указу Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" за порушення пункту 2.6 Положення.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач порушив порядок оприбуткування готівкових коштів, оскільки зареєстровані книги КОРО, були після встановленого порушення податковим органом і яке було підставою для винесення відповідачем податкового повідомлення-рішення від 11 листопада 2014 року №.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції з наступних підстав.

Відповідно до абзацу1 пункту 2.6 Положення, вся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

Згідно пункту 1.2 Положення, оприбуткування готівки - проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій.

Абзацом 3 пункту 2.6 Положення визначено, що оприбуткуванням готівки, у разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій (РРО) або використанням розрахункової книги, є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій (книга ОРО) на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних розрахункової книги).

За приписами статті 2 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", а також пункту 1.2 Положення, книга ОРО - прошнурована і належним чином зареєстрована в органах державної податкової служби України книга, що містить щоденні звіти, які складаються на підставі відповідних розрахункових документів щодо руху готівкових коштів, товарів (послуг).

Відповідно до пункту 6 глави 4 Порядку реєстрації та ведення розрахункових книжок, книг обліку розрахункових операцій, затвердженого наказом Міндоходів №417 від 28 серпня 2013 року (далі - Порядок), використання книги ОРО, зареєстрованої на РРО, передбачає, зокрема, підклеювання фіскальних звітних чеків на відповідних сторінках книги ОРО та щоденне виконання записів про рух готівки і суми розрахунків.

Пунктом 1 глави 2 Порядку встановлено, що суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, зобов'язані зареєструвати книги ОРО, що здійснюється органі доходів і зборів за основним місцем обліку суб'єкта господарювання як платника податків.

З аналізу наведених вище норм вбачається, що оприбуткування готівкових коштів полягає в тому числі у щоденному підклеюванні фіскальних звітних чеків і виконання відповідних записів у книзі ОРО, яка оформлена та зареєстрована у встановленому законом порядку.

Судом першої інстанції встановлено, що для використання з реєстратором розрахункових операцій (РРО) фіскальний №, який належить ФО-П ОСОБА_1, було зареєстровано: книгу ОРО №р/1 - дата реєстрації 14 червня 2013 року, розпочата 01 липня 2013 року; книгу ОРО №р/2 - дата реєстрації 20 лютого 2014 року, розпочата 20 лютого 2014 року; книгу ОРО №р/3 - дата реєстрації 07 жовтня 2014 року, розпочата 07 жовтня 2014 року.

В свою чергу в Акті зазначено, що позивачем було здійснено підклеювання фіскальних звітних чеків (Z звітів) №0223 за 13 лютого 2014 року, №0224 за 14 лютого 2014 року, №0225 за 15 лютого 2014 року, №0226 за 16 лютого 2014 року, №0227 за 17 лютого 2014 року, №0228 за 18 лютого 2014 року, №0229 за 19 лютого 2014 року, в книгу ОРО №131102998/р1, а фіскального звітного чеку (Z звіту) №0439 за 06 жовтня 2014 року в книгу ОРО №131102998р/2.

За таких обставин, підклеювання вказаних вище фіскальних звітних чеків (Z звітів) провадилося позивачем у книгах ОРО, які на момент друку чеків були зареєстровані, зокрема, фіскальні звітні чеки (Z звіти) за 13-19 лютого 2014 року були підклеєні в книгу ОРО №р/1, яка була зареєстрована 14 червня 2013 року, а фіскальний звітний чек (Z звіт) за 06 жовтня 2014 року - в книгу ОРО №р/2, яка була зареєстрована 20 лютого 2014 року.

Разом з тим, Вищий адміністративний суду України вважає, що суд першої інстанції правильно взяв до уваги твердження позивача про те, що вона не допускала неоприбуткування готівкових коштів і не мала такого на меті, що підтверджується включенням спірної виручки за 13-19.02.2014 року до оподаткування збором на розвиток виноградарства, садівництва та хмелярства, що підтверджується відповідними копіями розрахунку та квитанції.

Таким чином, судом першої інстанції, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, оцінка яким дана з дотриманням статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, зроблений правильний висновок про недоведеність відповідачем, на якого в силу норми частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України покладається обов'язок доказування, правомірності прийнятого податкового повідомлення-рішення.

Згідно з частиною другою статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Відповідно до статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Зважаючи на викладене, постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а помилково скасована постанова суду першої інстанції - залишенню в силі.

Керуючись статтями 222, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2015 року у справі № 813/8318/14 (876/1798/15)- скасувати.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28 січня 2015 року - залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236-238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: М.П. Зайцев

О.А. Веденяпін

Н.Є. Маринчак