Справа № 813/6503/13-а
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2015-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2015 року Справа № 876/14011/13
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Старунського Д.М.,
суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,
за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 3 жовтня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання неправомірними дій щодо відмови у наданні статусу учасника бойових дій та зобов`язання вчинити дії,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 21.08.2013 року звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, в якому просив визнати дії Комісії по розгляду матеріалів про визнання учасників бойових дій ГУ МВС України у Львівській області щодо відмови у наданні йому статусу учасника бойових дій неправомірними та зобов`язати дану Комісію визнати його учасником бойових дій, оскільки такий ним являється.
В позовній заяві зазначає, що з лютого 1983 року по листопад 2003 року проходив службу в Львівській спеціальній середній шкоді міліції МВС СРСР. В лютому 1989 року і по серпень 1989 року був направлений на службу на територію Азербайжанської РСР для виконання спеціального завдання в умовах надзвичайного стану та веденні збройних конфліктів. 26.11.2012 року позивач звернувся до ГУ МВС України у Львівській області про визнання його учасником бойових дій, однак, 09.07.2013 року йому відмовлено в наданні такого статусу. Проти такого рішення відповідача заперечує, оскільки ним під час проходження служби в бойовій екіпіровці, з автоматичною вогнепальною зброєю, виконувались завдання по охороні державних установ, військових комендатур, територіальної оборони населених пунктів тощо.
Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 3 жовтня 2013 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати і прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.
Апелянт зазначає, що факт ведення бойових дій на території Азербайджанської РСР в той період, коли позивач на підставі та на виконання наказу МВС СРСР № 0143 від 19.07.88, в період з лютого1989року по травень1989 року ( наказ по школі № 90 від 15.05.89) та в період з 25.07.89 року по серпень 1989 року( наказ по школі № 123 від 26.06.89) проходив службу відноситься до загальновизнаних, які не підлягають доказуванню відповідно до чинного процесуального законодавства України.
Крім цього, судом не було враховано судову практику по даній категорії справ, яка свідчить про те, що більшість справ, розглянутих судами України за позовами про визнання позивачів учасниками бойових дій, задоволено. Оскільки судова практика має бути стабільною і послідовною, а прийняття неоднозначних рішень в аналогічних справах є безумовною підставою перегляду судових рішень Верховним Судом України, попередні судові рішення в аналогічних справах необхідно враховувати.
Особи, які беруть участь в справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до ч.1 ст.41 та 196 КАС України суд розглядає справу за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, колегія суддів приходить до переконання, що подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , згідно виписки з наказу начальника Львівської спеціальної середньої шкоди міліції МВС СРСР № 90 від 15.05.1989 року "Про передислокацію спеціального батальйону 2-го курсу для виконання завдання МВС СРСР", в другій половині травня 1989 року був відряджений до школи в м. Баку на виконання наказу про заміну особового складу школи. В додатку до наказу № 90 від 15.05.1989 року в списку керівного складу батальйону Львівської спеціальної середньої шкоди міліції МВС СРСР, що відбуває з особовим складом першого курсу, для виконання завдання в м. Баку в червні 1989 року, старший лейтенант ОСОБА_1 зазначений під порядковим номером 16.
З копії виписки з наказу в.о. начальника Львівської спеціальної середньої шкоди міліції МВС СРСР № 123 від 26.06.1989 року "Про передислокацію спеціального батальйону І-го курсу для виконання завдання МВС СРСР (в м. Баку 20.06.1989 року)", до м. Баку відряджено особовий склад школи в кількості 180 людей з 20.06.1989 року, командиром 6 взводу призначено ст. лейтенанта міліції ОСОБА_1
26.11.2012 року позивач звернувся до Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасників бойових дій ГУ МВС України у Львівській області з заявою про визнання його таким учасником. Зазначає, що до м. Баку його було скеровано для виконання спеціального завдання із забезпечення режиму надзвичайного стану та припинення збройного конфлікту та призначено командиром взводу, при собі він мав вогнепальну зброю та патрони до неї, службу проходив в Ленінському районі м. Баку в період з початку лютого по кінець квітня 1989 року та вдруге з 20.07.1989 року.
З копій протоколів № 3 від 02.07.2013 року, № 7 від 26.12.2012 року видно, що комісією ОСОБА_1 відмовлено в наданні статусу учасника з підстав недоведеності перебування його у державі, де велися бойові дії.
Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем правомірно та законно винесено рішення про відмову у наданні статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 , у зв`язку із відсутнісю доказів особистої участі ОСОБА_1 у бойових діях, відсутністю доказів його перебування в іншій країні, доказів направлення його Генеральним штабом Збройних Сил колишнього Союзу РСР у країни, на території яких велися бойові дії та доказів того, що він є військовим фахівцем.
Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права з огляду на наступне.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року № 3551-ХІІ (з наступними змінами та доповненнями) учасниками бойових дій визнаються учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів). Перелік держав, зазначених у цьому пункті, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України.
Виходячи з цієї норми, для надання особі статусу ветерана війни слід довести наявність в сукупності кількох обставин: 1) бути військовослужбовцем Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу чи військовослужбовцем Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників) або працівником відповідних категорій за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР; 2) проходити службу, працювати чи перебувати у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії; 3) брати участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).
Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 року № 63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» затверджено Перелік держав і періодів бойових дій на їх території, яким надавалася допомога за участю військовослужбовців Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки та осіб рядового, начальницького складу і військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ, військовослужбовців Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, і періодів бойових дій на їх території, де в примітці 6 зазначено: " Генеральним штабом Збройних Сил колишнього Союзу РСР і після 1979 року направлялися військові фахівці в країни, на території яких велися бойові дії, але Генеральний штаб Збройних Сил України не володіє такою інформацією. Військовим фахівцям у таких випадках пільги надавалися на підставі довідок 10 Головного управління Генерального штабу Збройних Сил СРСР про їх особисту участь у бойових діях.
Суду не надано доказів того, що ОСОБА_1 направлявся до Азербайджанської РСР Генеральним штабом Збройних Сил колишнього Союзу РСР як військовий спеціаліст.
Крім того, у відповідності до вимог постанови КМ України від 08.02.1994 року № 63" Про організаційні заходи щодо застосування Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та Переліку держав і періодів бойових дій на їх території, що є додатком до даної постанови № 63, п. "інші країни - після грудня 1979 року - 6", на думку суду, не може бути застосованим, оскільки Азербайджанська РСР, на час перебування позивача на її території, перебувала в складі СРСР, а тому не може вважатися іншою окремою країною.
Відповідно до п. 7 Положення про комісії з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 08.04.2009 року № 158, на Комісії військового комісаріату Автономної Республіки Крим, обласних та Київського міського військових комісаріатів покладається вирішення питань про визначення учасників бойових дій відповідно до статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з числа осіб, звільнених зі Збройних Сил, колишніх партизанів та підпільників - за місцем їх реєстрації.
Колегія суддів при вирішенні спору виходить з того, що відповідно до Переліку республіки Закавказзя не визнаються державами, яким надавалась допомога за участю військовослужбовців Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, служби безпеки,служби зовнішньої розвідки.
З огляду на вищезазначене, висновок Комісії при ГУ МВС України у Львівській області з питань розгляду матеріалів про визнання учасників бойових дій про відсутність даних, які підтверджують участь ОСОБА_1 у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ на території Азербайджанської РСР, як того вимагають зазначений вище Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та постанова Кабінету Міністрів України, є правомірним.
Тому, колегія суддів апеляційного суду вважає відмову комісії при ГУ МВС України у Львівській області з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій у Збройних Силах України правомірною, а постанову суду першої інстанції законною і обґрунтованою.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, оскільки позивачем (апелянтом) не підтверджений факт безпосередньої участі у бойових діях, відсутністю доказів його перебування в іншій країні, доказів направлення його Генеральним штабом Збройних Сил колишнього Союзу РСР у країни, на території яких велися бойові дії та доказів того, що він є військовим фахівцем.
Таким чином, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи, належно оцінив всі надані докази та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.41, 160, 195, 196, 198 п.1, 200, 205 ч.1 п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 3 жовтня 2013 року у справі №813/6503/13-а без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.
На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Д.М. Старунський

Судді В.М. Багрій

А.І. Рибачук