Справа № 750/9894/15-а
Суддя: Рахманкулова І. П.
Дата ухвалення: 2015-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 750/9894/15-а
Провадження № 2-а/750/810/15
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2015 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

головуючого судді Рахманкулової І.П.,

із секретарем Разумейко К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові про визнання неправомірними дій, зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

позивач звернулася до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові, в якому просить визнати неправомірною відмову Управління Пенсійного фонду України в місті Чернігові у переведенні її на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 84 % грошового утримання судді відповідно до ч.З ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453 - VI від 07.07.2010 року, з часу досягнення нею 65 річного віку. Також позивач просить зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в місті Чернігові поновити її порушене право на виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 84 % грошового утримання судді відповідно до ч.З ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453 - VI від 07.07.2010 року, з часу досягнення нею 65 річного віку, тобто з 19 лютого 2015 року.

Обгрунтувала позивач свої вимоги тим, що з урахуванням стажу роботи в органах прокуратури і в суді, який станом на 09.06.2009 року становив 20 років, наказом голови Апеляційного суду Чернігівської області № 60-ос від 10 червня 2009 року їй було встановлено щомісячне грошове утримання у розмірі 80% заробітної плати, яке позивач одержувала, починаючи з 09 червня 2009 року.

У зв'язку із збільшенням стажу роботи на посаді судді, розмір щомісячного грошового утримання позивача був збільшений до 82 %, починаючи з 04 червня 2010 року, про що свідчить наказ голови Апеляційного суду Чернігівської області № 59-ос від 04.06. 2010 року.

Починаючи з 05 травня 2011 року, розмір щомісячного грошового утримання позивача складав 84%, про що був виданий наказ головою Апеляційного суду Чернігівської області від 05 травня 2011 року № 44-ос.

В подальшому, у зв'язку з досягненням граничного віку перебування на посаді судді, а саме 65 років, позивач 30 грудня 2014 року та 12 січня 2015 року звернулася до Верховної Ради України та до Вищої ради юстиції України з відповідними заявами про відставку.

Постановою Верховної Ради України № 636 - VI11 від 16 липня 2015 року позивача було звільнено з посади судді Апеляційного суду Чернігівської області.

На виконання постанови Верховної Ради України № 636 -VIII від 16 липня 2015 року, наказом голови Апеляційного суду Чернігівської області № 129-ос/а від 31 липня 2015 року позивача було звільнено з посади судді Апеляційного суду Чернігівської області.

Станом на 31 липня 2015 року стаж роботи позивача, що давав право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання судді, становив 27 років 5 місяців 1 день.

03 серпня 2015 року позивач звернулася до Управління Пенсійного фонду України в місті Чернігові із заявою про призначення їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Листом Управління № 19961/07 від 27 серпня 2015 року позивачу було відмовлено у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді, оскільки з 01 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про судоустрій і статус суддів», не призначаються.

Позивач вважає таку відмову незаконною, оскільки тривалий період, протягом якого не вирішувалося питання про звільнення її з посади судді у відставку, жодним чином не залежав від її волі, а тому й не повинен впливати на вирішення питання про нарахування та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за законодавством, чинним на час подання заяви про відставку та досягнення граничного віку перебування на посаді судді.

Крім того, жодний новий Закон не може позбавити права на отримання відповідного щомісячного довічного грошового утримання судді у зв'язку з відставкою, оскільки таке право є гарантованим Конституцією України, яка є Законом найвищої юридичної сили і усі інші закони, як діючі, так і нові повинні їй відповідати.

Позивач в судове засідання подала заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що позов підтримує та просить суд його задовольнити.

Представник відповідача також подав заяву про розгляд справи без його участі, просив відмовити позивачу у задоволенні позову, врахувавши подане раніше заперечення.

У запереченні на позов представник відповідача зазначив, що відповідно до п.5 прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213 у разі не прийняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії, щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів, Положення про помічника-консультанта народного депутата України. Тобто з 01.06.2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених вищезазначеними законами, не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються, що мало б обов'язково стати предметом судового розгляду.

Дослідивши матеріали справи, суд знаходить підстави для задоволення позову, виходячи з наступного.

Встановлено, що Указом Президента України Л.Кучми № 474/99 від 05 травня 1999 року ОСОБА_1 була призначена на посаду судді Деснянського районного суду міста Чернігова строком на п'ять років.

Постановою Верховної Ради України № 1856-IV від 24 червня 2004 року позивача було обрано на посаду судді Апеляційного суду Чернігівської області безстроково.

До призначення на посаду судді позивач працювала на різних посадах в органах прокуратури Чернігівської області, який при визначенні щомісячного грошового утримання був зарахований у її стаж.

Так, наказом голови Апеляційного суду Чернігівської області № 60-ос від 10 червня 2009 року позивачу було встановлено щомісячне грошове утримання у розмірі 80% заробітної плати, яке позивач одержувала, починаючи з 09 червня 2009 року.

У зв'язку із збільшенням стажу роботи на посаді судді, розмір щомісячного грошового утримання позивача був збільшений до 82 %, починаючи з 04 червня 2010 року, про що свідчить наказ голови Апеляційного суду Чернігівської області № 59-ос від 04.06. 2010 року.

Починаючи з 05 травня 2011 року, розмір щомісячного грошового утримання позивача складав 84%, про що був виданий наказ головою Апеляційного суду Чернігівської області від 05 травня 2011 року № 44-ос.

В подальшому, у зв'язку з досягненням граничного віку перебування на посаді судді, а саме 65 років, позивач 30 грудня 2014 року та 12 січня 2015 року звернулася до Верховної Ради України та до Вищої ради юстиції України з відповідними заявами про відставку.

Постановою Верховної Ради України № 636 - VI11 від 16 липня 2015 року позивача було звільнено з посади судді Апеляційного суду Чернігівської області.

На виконання постанови Верховної Ради України № 636 -VIII від 16 липня 2015 року, наказом голови Апеляційного суду Чернігівської області № 129-ос/а від 31 липня 2015 року позивача було звільнено з посади судді Апеляційного суду Чернігівської області.

Станом на 31 липня 2015 року стаж роботи позивача, що давав право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання судді, становив 27 років 5 місяців 1 день.

03 серпня 2015 року позивач звернулася до Управління Пенсійного фонду України в місті Чернігові із заявою про призначення їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Листом Управління № 19961/07 від 27 серпня 2015 року позивачу було відмовлено у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді, оскільки з 01 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про судоустрій і статус суддів», не призначаються.

Проте, суд не може погодитися з такими доводами відповідача, виходячи з наступного.

Згідно п.п.2, 9 ч.4 ст. 126 Конституції України суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив, у разі подання суддею заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням, досягнення суддею 65 років.

При цьому звільнення судді відбувається за наявності в судді відповідного стажу роботи, який визначено в частині першій ст. 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-У1 ( в редакції чинній на момент досягнення позивачем 65 річного віку та реалізованого ним права на відставку).

Наведені положення закону знайшли свою деталізацію у рішенні Конституційного Суду України від 19.11.2013 року № 10-рп/2013 у справі щодо відповідності Конституції України статей 103,109,131,132,135,136,137, п.п.1 п. 2 розділу XI1 «Прикінцеві положення» Закону України № 2453-V1.

Зокрема, Конституційний Суд України зазначив, що положення розділу VIII Конституції України та Закону України № 2453-V1 дає підстави для висновку, що відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді, що нетотожне призначенню та виплаті пенсії громадянам на загальних підставах.

Наслідком відставки є припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання.

Позивач звернулася до компетентного органу - Вищої ради юстиції із заявою про відставку 12 січня 2015 року. Заява позивача була розглянута і лише 18 червня 2015 року згідно рішенням останньої внесено подання до Верховної Ради України про звільнення позивача з посади судді Апеляційного суду Чернігівської області.

Постановою Верховної Ради України № 636 - VI11 від 16 липня 2015 року позивача було звільнено з посади судді Апеляційного суду Чернігівської області.

Таким чином, тривалий період, протягом якого не вирішувалося питання про звільнення позивача з посади судді у відставку, жодним чином не залежав від її волі, а тому й не повинен впливати на вирішення питання про нарахування та виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за законодавством, чинним на час подання заяви про відставку та досягнення граничного віку перебування на посаді судді.

Статтею 22 Конституції України передбачено, що при прийнятті законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

У рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 року № 3- рп/2013 (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ст. 2, абз.2 п.2 розділу 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці), зазначено, що суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання, і така незалежність судді забезпечується, його належним матеріальним та соціальним забезпеченням.

Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці.

У цьому ж рішенні Конституційний Суд України зазначив, що законодавець, маючи дискреційні повноваження щодо визначення умов, порядку та розміру матеріального забезпечення, повинен враховувати, що не може запроваджуватися правове регулювання, за якого особа, реалізуючи одне конституційне право, позбавляється можливості реалізувати інше право (гарантію). Зокрема, суддя після виходу на пенсію або у відставку, використовуючи конституційне право на працю, визначене ст. 43 Основного Закону України, не може бути при цьому позбавлений гарантій незалежності суддів, включаючи заходи їх правового захисту, матеріального і соціального забезпечення.

Таким чином, належне матеріальне та соціальне забезпечення суддів, в тому числі й виплата щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, забезпечення гідного статусу життєвого рівня суддів є обов'язком держави, оскільки суддя відповідно до ст. 127 Конституції України, а також статті 53 Закону України № 2453 -VI, обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу.

Підставою для отримання матеріального забезпечення судді після припинення його повноважень є виключно конституційно визначений статус професійного судді, при цьому не може виокремлюватися певна категорія суддів у відставці, які не мають права на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у зв'язку з виходом у відставку з підстав, не пов'язаних зі статусом судді та його професійною діяльністю щодо здійснення правосуддя.

Враховуючи, що за суддею, який перебуває у відставці, зберігається звання судді та такі ж гарантії недоторканності та соціального захисту, як і до виходу у відставку, скасування при виході у відставку гарантованого щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до ч.З ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обмеженням соціальних гарантій суддів, передбачених Конституцією України та іншими законами України, оскільки зміст та обсяг досягнутого суддями рівня матеріального забезпечення не може бути звужено або скасовано шляхом внесення змін до чинного законодавства.

У постанові Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 24 березня 2015 року в подібній адміністративній справі зазначено, що з моменту ухвалення Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 підлягає застосуванню частина третя статті 138 Закону України № 2453-VI в редакції до змін, внесених Законом України № 3668-VI: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання».

Також, аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 09.06.2015 у справі № 21-472а15.

Згідно до ч. 2 ст. 161 КАС України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Також, викладене вище відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

У Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки від 17 листопада 2010 року № (2010)12 зазначено: «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці» (пункт 54).

Крім того, положення статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI, як до змін, так і після них, не тільки не встановлюють заборони перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а навпаки ставлять у залежність його розмір від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Отже, суд вважає, що позивач має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 84 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, оскільки позивач є суддею у відставці, наділена державою певним правовим статусом, який включає в себе й право на основні елементи соціального захисту.

Більш того, згідно з пунктами 3 і 4 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 № 384/2011, пунктами 2.1 і 2.2 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.04.2002 № 8-2 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 25.02.2008 № 5-5), серед основних завдань і функцій Пенсійного фонду України та його органів на місцях є призначення (перерахунок) пенсій, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці та підготовка документів для їх виплати.

Додатком № 2 до Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 № 3-1, встановлена форма довідки про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, в якій зазначаються відомості про заробітну плату судді, яка враховується при призначенні (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці.

Право на відставку та на щомісячне грошове утримання судді позивач отримала ще у 2009 році, яке реалізувала, шляхом одержання поряд із заробітною платою щомісячного грошового утримання, яке їй виплачувалося, починаючи з червня 2009 року по 31 грудня 2011 року. Розмір грошового утримання позивача спочатку складав 80 %, проте, позивач продовжувала працювати на посаді судді Апеляційного суду Чернігівської області і розмір щомісячного грошового утримання відповідно збільшився на 4% і загалом становив 84% заробітної плати, тобто право на вказаний розмір грошового утримання позивач набула ще до внесення відповідних змін у законодавстві, зокрема, до прийняття положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213, на які посилається відповідач у своєму запереченні.

Право на відставку позивачем реалізоване до набрання чинності як Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» № 192- VIII від 12.02.2015 року, яким Закон України «Про судоустрій і статус суддів» викладений у новій редакції, так і Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213 -VIII від 02.03.2015 року. Відповідно до ч.3 статті 141 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213 -VIII від 02.03.2015 року звужено розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці порівняно зі ст. 138 Закону України № 2453 - VI від 07.07.2010 року, тому наявні всі правові підстави для нарахування та виплати позивачу щомісячного грошового утримання судді у відставці в розмірі 84 % заробітної плати судді відповідно до ч.З ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453 - VI від 07.07.2010 року, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з часу досягнення позивачем 65 річного віку та реалізованого права на відставку, тобто з 19 лютого 2015 року.

Відповідно до ч.2 ст.11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

З часу закінчення граничного віку перебування на посаді судді, позивач не могла виконувати функції судді, своєчасно подала заяву про відставку, яка не була розглянута в місячний термін з незалежних від неї причин, що потягло зменшення заробітної плати, а відповідно і відобразиться на розмірі щомісячного довічного грошового утримання, що є порушенням конституційних гарантій судді у відставці і є підставою для задоволення вимог позивача.

Керуючись статтями 2, 3, 94, 158 - 163, 186 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові про визнання неправомірними дій, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати незаконними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові щодо відмови у нарахуванні ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 84% грошового утримання судді відповідно до ч.3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453- VI від 07.07.2010 року, з часу досягнення нею 65 річного віку, тобто з 19 лютого 2015 року.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові провести нарахування ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 84% грошового утримання судді відповідно до ч.3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453- VI від 07.07.2010 року, з часу досягнення нею 65 річного віку, тобто з 19 лютого 2015 року та провести відповідні доплати з урахуванням вже виплачених сум.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 487 грн. 20 коп. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня її проголошення, в порядку встановленому статтею 186 КАС України.

Суддя І.П. Рахманкулова