Справа № 2-а-355/1-2010
Суддя: Метелешко О. В.
Дата ухвалення: 2010-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-355/10
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2010 року Дніпровський районний суд м. Києва у складі

головуючого Метелешко О.В.

при секретарі Паєті О.В.

за участю

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києві адміністративний позов ОСОБА_2 до Деснянської районної у місті Києві ради про визнання протиправними дії та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправними рішення постійної депутатської комісії Деснянської районної у місті Києві ради з питань приватизації та управління комунальною власністю від 09.07.2009 року щодо недоцільності звернення до суду із позовом про визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 15.08.2003 року та дарування від 08.09.2003 року, які вчинилися відносно квартири за адресою: АДРЕСА_1 про визнання протиправними дії та зобовязання вчинити певні дії та зобовязати відповідача скасувати його. Зокрема, просить зобовязати відповідача подати позови до суду про визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 15.08.2003 року та дарування від 08.09.2003 року квартири за адресою: АДРЕСА_1; визнати протиправними дії Деснянської районної у місті Києві ради щодо ненадання позивачу відповіді на його заяву від 27.09.2009 року та зобовязати відповідача ознайомити ОСОБА_2 з матеріалами перевірки його заяв, скарг від 12.07.2009 року, скарги від 24.07.2009 року та заяви від 27.09.2009 року та зобовязати Деснянську районну раду у м. Києві притягнути до відповідальності посадових осіб, винних у порушенні вимог статей 15, 16, 18, 19, 20 Закону України «Про звернення громадян».

Свої вимоги мотивує тим, що 03 січня 2009 року він звернувся до Київської міської державної адміністрації України з відомостями щодо факту незаконної приватизації ОСОБА_3 однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1.

КМДА доручила провести перевірку викладених позивачем відомостей Деснянській районній у місті Києві державній адміністрації.

26травня 2009 року позивачем отримана відповідь від Деснянської РДА, де зазначено, що розпорядження відділу приватизації державного житлового фонду Деснянської РДА від 20.05.2009 року № 1917-32/А скасована приватизація квартири АДРЕСА_2 на імя ОСОБА_3.

02 червня 2009 року позивач звернувся до Деснянської РДА з проханням вжити всіх заходів для повернення до державного житлового фонду незаконно приватизованої, а потім проданої і дарованої квартири за адресою: АДРЕСА_1.

06 липня 2009 року позивачем отримана відповідь від Деснянської РДА, де зазначено, що відповідно до ст. 5 Житловому кодексу УРСР державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих рад, міністерств, відомств. Будинок № 12 по вул. Беретті у м. Києві перебуває у віданні Деснянської районної у м. Києві ради, тому позов про визнання договорів недійсними може бути поданий районною радою.

12 липня 2009 року позивач звернувся до відповідача з проханням вжити всіх заходів для повернення до державного житлового фонду незаконно приватизованої, а потім проданої і дарованої квартири за адресою: АДРЕСА_1.

23липня 2009 року позивачем отримана відповідь від відповідача, де зазначено, з посиланням на рішення постійної депутатської комісії відповідача з питань приватизації та управління комунальною власністю від 09.07.2009 року, що було прийнято рішення про недоцільність звернення до суду із позовом про визнання недійсними зазначених вище правочинів.

Нехтуючи вимогами статті 19 Закону України «Про звернення громадян» щодо обовязку органу місцевого самоврядування невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням, постійна депутатська комісія відповідача з питань приватизації та управління комунальною власністю прийняла протиправне рішення.

24липня 2009 року позивач звернувся до відповідача зі скаргою на рішення постійної депутатської комісії відповідача з питань приватизації та управління комунальною власністю від 09.07.2009 року, яке затверджене протоколом № 9. У цій скарзі він просив скасувати рішення постійної депутатської комісії відповідача з питань приватизації та управління комунальною власністю від 09.07.2009 року щодо недоцільності звернення до суду із позовами про визнання недійсними договорів купівлі- продажу від 15.08.2003 року та дарування від 08.09.2003 року, які вчинялись відносно квартири за адресою: АДРЕСА_1; подати до суду позови про визнання недійсними вищезазначених договорів з метою повернення згаданої квартири до державного житлового фонду; притягнути до відповідальності осіб, винних у прийнятті незаконного рішення.

05 серпня 2009 року позивачем отримана відповідь від відповідача, де зазначено, що Голова районної у місті ради не уповноважений скасувати рішення депутатських комісій. Однак питання щодо скасування протиправного рішення постійної депутатської комісії Деснянської районної у місті Києві ради з питань приватизації та управління комунальною власністю від 09.07.2009 року щодо недоцільності звернення до суду із позовами про визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 15.08.2003 року та дарування від 08.09.2003 року, які вчинялись відносно квартири за адресою: АДРЕСА_1, необхідно було винести на розгляд сесії відповідача, чого зроблено не було.

27 вересня 2009 року позивач звернувся до відповідача з проханням надати йому можливість ознайомитися з матеріалами перевірки його заяви від 12.07.2009 року та скарги від 24.07.2009 року. Станом на 21.01.2010 року відповіді позивач не отримав, що є порушенням вимог ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», у звязку з чим просить зобовязати відповідача притягнути до відповідальності осіб, винних у порушенні вимог статей 15, 16, 18, 19, 20 зазначеного Закону.

Таким чином, відповідно до ст. 19 Конституції України, позивач просить невідкладно вжити заходів до припинення неправомірних дій відповідачем.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 надав заяву про збільшення позовних вимог, а саме змінив пункт 4 позовної заяви, у якому просить зобовязати Деснянську районну у місті Києві раду подати позов до суду про стягнення з громадянки ОСОБА_3 на користь держави в особі Деснянської районної у місті Києві ради коштів за незаконно продану квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, надав свої заперечення проти позову.

Справа вирішується, відповідно до ст. 138 КАС України, на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України у судовому засіданні 07.09.2010 проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови виготовлена 14.09.2010 року.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Так, 03 січня 2009 року позивач звернувся до Київської міської державної адміністрації України з відомостями щодо факту незаконної приватизації ОСОБА_3 однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 5), у свою чергу КМДА доручила провести перевірку викладених відомостей Деснянській районній у місті Києві державній адміністрації та 26 травня 2009 року позивачем отримана відповідь від Деснянської РДА, де зазначено, що розпорядження відділу приватизації державного житлового фонду Деснянської РДА від 20.05.2009 року № 1917-32/А скасована приватизація квартири АДРЕСА_2 на імя ОСОБА_3,Василівни (а.с. 6). 02 червня 2009 року позивач звернувся до Деснянської РДА з проханням вжити всіх заходів для повернення до державного житлового фонду незаконно приватизованої, а потім проданої і дарованої квартири за адресою: АДРЕСА_1, а 06 липня 2009 року отримана відповідь від відповідача, де зазначено, що відповідно до ст. 5 Житлового кодексу УРСР державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих рад, міністерств, відомств. Будинок № 12 по вул. Беретті у м. Києві перебуває у віданні Деснянської районної у м. Києві ради, тому позов про визнання договорів недійсними може бути поданий районною радою (а.с. 7-8). Позивач 12 липня 2009 року повторно звернувся до відповідача з вище зазначеного питання з проханням вжити всіх заходів для повернення до державного житлового фонду незаконно приватизованої, а потім проданої і дарованої квартири за адресою: АДРЕСА_1, але 23 липня 2009 року ним отримана відповідь від відповідача, де зазначено, з посиланням на рішення постійної депутатської комісії відповідача з питань приватизації та управління комунальною власністю від 09.07.2009 року, що було прийнято рішення про недоцільність звернення до суду із позовом про визнання недійсними зазначених вище правочинів (а.с. 9-10).

24липня 2009 року позивач звернувся до відповідача зі скаргою на рішення постійної депутатської комісії відповідача з питань приватизації та управління комунальною власністю від 09.07.2009 року, яке затверджене протоколом № 9, де просив скасувати рішення постійної депутатської комісії відповідача з питань приватизації та управління комунальною власністю від 09.07.2009 року щодо недоцільності звернення до суду із позовами про визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 15.08.2003 року та дарування від 08.09.2003 року, які вчинялись відносно квартири за адресою: АДРЕСА_1; подати до суду позови про визнання недійсними вищезазначених договорів з метою повернення згаданої квартири до державного житлового фонду; притягнути до відповідальності осіб, винних у прийнятті незаконного рішення (а.с. 17). 05 серпня 2009 року позивачем отримана відповідь від відповідача, де зазначено, що Голова районної у місті ради не уповноважений скасувати рішення депутатських комісій. (а.с. 18).

27вересня 2009 року позивач звернувся до відповідача з проханням надати йому можливість ознайомитися з матеріалами перевірки його заяви від 12.07.2009 року та скарги від 24.07.2009 року (а.с. 19). Станом на 21.01.2010 року відповіді позивач не отримав, що є порушенням вимог ст. 20 Закону України «Про звернення громадян»

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх часткове задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 КАС України, кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним і неупередженим судом, тобто кожний має право на звернення до суду і примушувати будь-кого звернутися до суду з позовом є порушенням конституційних норм. Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тому, у цій частині вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулюється Законом України «Про звернення громадян» № 393/96 від 02.10.1996 (далі - Закон). Відповідно до ст. 3 цього Закон, громадяни мають звернутися до зазначених вище органів в письмовій або усній формі з пропозиціями (зауваженнями), заявами (клопотаннями) або скаргами. Заява (клопотання) - це звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), згідно з частиною 1, 3 ст. 15 Закону «Про звернення громадян», передбачено, що, зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону, має право знайомитися з матеріалами перевірки, а в ч. 1 ст. 20 Закону зазначені терміни розгляду таких звернень громадян. Так, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Враховуючи, що відповідачем у встановлені законодавством строки, позивачу не надані відповіді на його звернення та не надавались матеріали перевірок для ознайомлення, суд вважає позовні вимоги в даній частині обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується позовної вимоги з приводу зобовязання відповідача притягнути до відповідальності посадових осіб, винних у порушені вимог Закону України «Про звернення громадян», суд вважає, що в задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити, так як дана вимога суперечить за своїм змістом положенням ст. ст. 3, 105, 162 КАС України щодо захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин та не відноситься до повноважень суду при вирішенні справи.

У разі задоволення адміністративного позову частково, відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 6, 9, 11, 14, 69, 70, 71, 158, 159, 160, 161-163 КАС У країни,

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Деснянської районної у місті Києві ради про визнання протиправними дії та зобовязання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Деснянської районної у місті Києві ради щодо ненадання відповіді ОСОБА_2 на його заяву від 27.09.2009 року.

Зобовязати Деснянську районну у місті Києві раду надати ОСОБА_2 для ознайомлення матеріали перевірки за його заявою від 12.07.2009 року.

Зобовязати Деснянську районну у місті Києві раду надати ОСОБА_2 для ознайомлення матеріали перевірки за його скаргою від 24.07.2009 року.

Зобовязати Деснянську районну у місті Києві раду надати ОСОБА_2 для ознайомлення матеріали перевірки за його заявою від 27.09.2009 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судові витрати в сумі 1,70 грн. стягнути на користь ОСОБА_2 з Державного бюджету України.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів

з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Суддя: