Справа № 2а/2570/476/12
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2015-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2015 року м. Київ К/9991/67971/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Головуючого судді Малиніна В.В.,
суддів Ситникова О.Ф., Швеця В.В.
розглянувши у порядку письмового провадження касаційні скарги Чернігівської міжрайонної державної податкової інспекції Чернігівської області та ОСОБА_4 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Чернігівської міжрайонної державної податкової інспекції Чернігівської області про визнання незаконною бездіяльності та стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом (не раз уточненим у ході розгляду справи) до начальника Чернігівської міжрайонної державної податкової інспекції Яковенка Володимира Віталійовича, Чернігівської міжрайонної державної податкової інспекції про визнання незаконною бездіяльності начальника Чернігівської міжрайонної державної податкової інспекції Яковенка Володимира Віталійовича щодо невчасної видачі грошового авансу на відрядження перед від'їздом у відрядження 20.01.2008 року, визнання неправомірною бездіяльність Чернігівської МДПІ щодо нездійснення виплати доплат, передбаченої ст. ст. 39, 41 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» при відрядженнях до смт. Ріпки та м. Корюківка, стягнення з Чернігівської МДПІ доплати, що передбачена ст. ст. 39, 41 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за відрядження до зони посиленого радіоекологічного контролю (смт. Ріпки та місто Корюківка) протягом 2005-2008 років в сумі 1 011,29 грн.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2012 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2012 року, позов задоволено частково. Визнано неправомірною бездіяльність Чернігівської міжрайонної державної податкової інспекції, що полягала в незабезпеченні позивачу оплати праці, з урахуванням доплати, передбаченої ст. ст. 39, 41 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» при відрядженнях до смт. Ріпки та м. Корюківка. Стягнуто з Чернігівської міжрайонної державної податкової інспекції на користь позивача доплату, що передбачена ст. ст. 39, 41 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за відрядження до зони посиленого радіоекологічного контролю (смт. Ріпки та місто Корюківка) протягом 2005, 2007, 2008 років в сумі 380 грн. 32 коп.

Вважаючи, що рішення судів прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач та відповідач звернулись до Вищого адміністративного суду України із касаційними скаргами, в яких просять їх скасувати: позивач - в частині відмови в задоволенні позову; відповідач - в частині задоволення позову.

Відповідач та позивач у письмових запереченнях на касаційні скарги один одного, які надійшли до Вищого адміністративного суду України просять їх залишити без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційні скарги заявників не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що позивача наказом начальника 17.01.2008 року № 29-к Чернігівської МДПІ відряджено для супроводження перевезень спирту з ДП «Новоборовицький спиртовий завод» до ЗАТ «Луганський лікеро-горілчаний завод» терміном на п'ять днів, з 20.01.2008 року по 24.01.2008 року до с. Нові Боровичі Щорського району та м. Луганськ, у зв'язку з чим, він цього ж дня звернувся з рапортом до начальника Чернігівської МДПІ Яковенка В.В., у якому просив забезпечити видачу авансу або відправити у відрядження після отримання авансу.

18.01.2008 року (п'ятниця) фінансовим відділом Чернігівської МДПІ було подано заявку до відділення ГУДКУ в Чернігівській області щодо перерахування коштів на відрядження. Відповідно до платіжного доручення №13 від 21.01.2008 року кошти в розмірі 200,00 грн. було перераховано на картковий рахунок позивача.

Водночас, позивач 20.01.2008 року не з'явився на ДП «Новоборовицький спиртовий завод», а тому згідно наказу Чернігівської МДПІ від 21.01.2008 року №39-к у відрядження було направлено помічника оперуповноваженого ВПМ Чернігівської МДПІ прапорщика Шарпило О.В.

Вважаючи, що відповідач допустив бездіяльність в частині не вчасної невиплати авансових коштів для можливості його вибуття у відрядження, що позбавило його можливості виконати вказаний наказ від 17.01.2008 року та невиплати належних йому сум коштів у відповідності до вимог статтей 39, 41 Закону України «Про статус в соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», звернувся з цим позовом до суду.

Частково задовольняючи позовні вимоги суди попередніх інстанцій прийшли до висновків, з якими погоджується колегія суддів Вищого адміністративного суду України, що оскільки позивач 20.01.2008 року не з'явився на ДП «Новоборовицький спиртовий завод» - пункт відправлення згідно з наказом про відрядження, а також беручи до уваги, що аванс був перерахований позивачу 21.08.2012 року, то і підстав для визнання незаконною бездіяльності Яковенка В.В. - начальника Чернігівської міжрайонної державної податкової інспекції, що полягала в незабезпеченні перед від'їздом у відрядження 20.08.2012 року видачі грошового авансу, немає. Разом з тим, судами визнано, що з боку Чернігівської МДПІ допущено неправомірну бездіяльність стосовно незабезпечення позивача оплатою праці, з урахуванням доплати, передбаченої ст. ст. 39, 41 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» при відрядженнях до смт. Ріпки та м. Корюківка, а тому стягнув на користь позивача доплати за відрядження до зони посиленого радіоекологічного контролю (смт. Ріпки та місто Корюківка) протягом 2005, 2007 (з 09.07.2007 року), 2008 років.

Згідно із положеннями Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженою Наказом Мінфіна № 59 від 13.03.1998 року (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Інструкція) службовим відрядженням вважається поїздка працівника за розпорядженням керівника підприємства, об'єднання, установи, організації (далі - підприємство) на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового доручення поза місцем його постійної роботи.

У тих випадках, коли філії, дільниці та інші підрозділи підприємства знаходяться в іншій місцевості, місцем постійної роботи вважається той підрозділ, робота в якому обумовлена трудовим договором (контрактом). Службові поїздки працівників, постійна робота яких проходить в дорозі або має роз'їзний (пересувний) характер, не вважаються відрядженнями, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором, трудовим договором (контрактом) між працівником і власником (або уповноваженою ним особою).

Підприємство, що відряджає працівника, здійснює реєстрацію особи, яка вибуває у відрядження, у спеціальному журналі за формою згідно з додатком 1 до цієї Інструкції.

Підприємство, що відряджає працівника, зобов'язане забезпечити його грошовими коштами (авансом) у розмірах, установлених нормативно-правовими актами про службові відрядження. Аванс відрядженому працівникові може видаватися готівкою або перераховуватися у безготівковій формі на відповідний рахунок для використання із застосуванням платіжних карток.

Підтверджуючими документами є розрахункові документи відповідно до Законів України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та «Про оподаткування прибутку підприємств».

Днем вибуття у відрядження вважається день відправлення поїзда, літака, автобуса або іншого транспортного засобу з місця постійної роботи відрядженого працівника, а днем прибуття із відрядження - день прибуття транспортного засобу до місця постійної роботи відрядженого працівника. При відправленні транспортного засобу до 24-ї години включно днем вибуття у відрядження вважається поточна доба, а з 0-ї години і пізніше - наступна доба. Якщо станція, пристань, аеропорт розташовані за межами населеного пункту, де працює відряджений, у строк відрядження зараховується час, який потрібний для проїзду до станції, пристані, аеропорту. Аналогічно визначається день прибуття відрядженого працівника до місця постійної роботи.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем на рапорт позивача були вчиненні відповідні дії по нарахуванню та виплати відповідних грошових коштів (аванс), необхідних останньому для вибуття у відрядження, що вказує на відсутність оскаржуваної бездіяльності, допущеної, на погляд позивача, керівником відповідача. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивач у визначене відповідачем відрядження не вибув, що слугує окремою підставою для не прийняттю рішення роботодавцем по нарахуванню йому відповідних авансових коштів.

Щодо висновків судів попередніх інстанції в частині правомірності проведення позивачу доплат за відрядження в зони радіоактивного забруднення лише за 2005 рік, 2007 рік (з 09.07.2007 року), 2008 рік, то вони узгоджуються, зокрема із позицією висловленою у Постанові Пленуму ВАСУ «Про судову практику вирішення адмінсудами спорів, що виникають у зв'язку із застосуванням статей 39, 48, 50, 52, 54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 16.03.12 №4, де зауважено, що дія статей 39, 41 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» була зупинена протягом 2006 року та з 01.01.2007 по 08.07.2007 року.

Отже, порушень судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не встановлено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційні скарги слід відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

Доводи, які містяться в касаційних скаргах, висновків судів та обставин справи не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційні скарги Чернігівської міжрайонної державної податкової інспекції Чернігівської області та ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Чернігівської міжрайонної державної податкової інспекції Чернігівської області про визнання незаконною бездіяльності та стягнення коштів, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.В. Малинін

Судді: О.Ф. Ситников

В.В. Швець