Справа № 826/17369/14
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2015-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

03 листопада 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Зубрицькому Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Нові фінансові технології» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.06.2015 у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Нові фінансові технології» до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «Нові фінансові технології» звернулося до суду першої інстанції з позовом, в якому просило: визнати протиправним та скасувати або визнати нечинним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 02.07.2014 № .

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.06.2015 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою позивач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, як таку, що постановлена із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою позов задовольнити.

В судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що зазначена апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи на підставі наказу від 30.05.2014 № 1061, виданого ДПІ в Оболонському районі ГУ Міндоходів у місті Києві, у відповідності до підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78, статті 79 Податкового кодексу України відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Нові фінансові технології» () з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість за період з 01.01.2014 по 28.02.2014 при взаємовідносинах з ТОВ «Грант Тайм» () та ТОВ «БК «Гефест Альянс» (код за ЄЄРПОУ 37312719).

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено акт від 13.06.2014 № 623/26-54-22-02-10/37372034, у якому встановлено порушення позивачем вимог пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 17 133, 00 грн. за січень 2014 року.

На підставі вказаного акту перевірки ДПІ в Оболонському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 02.07.2014 № , яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на суму 21 416, 00 грн., в тому числі: за основним платежем - 17 133,00 грн., за штрафними санкціями - 4 283,00 грн.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України. Податкове повідомлення-рішення є обґрунтованим, оскільки у ході перевірки встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства, що свідчить про заниження позивачем податкових зобов'язань.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що відповідачем зроблено неправомірні висновки щодо нікчемності взаємовідносин між позивачем та контрагентами, оскільки податковий кредит сформовано на підставі належним чином оформлених первинних документів, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесене з порушенням вимог законодавства, у зв'язку з чим має бути скасоване.

Колегія суддів вважає доводи апелянта необґрунтованими та погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи 01.02.2013 між позивачем (замовник) та ТОВ «БК «Гефест Альянс» (виконавець) укладено договір № 01/02-1, предметом якого є ремонт, технічна модифікація, вузлів, блоків, запасних частин банкоматів та додаткового устаткування.

Пунктом 1.2. вказаного договору встановлено, що найменування робіт, кількісні характеристики, ціна робіт та порядок оплати вказуються в Специфікаціях, що підписується сторонами. Після підписання Специфікацій вони є додатками до даного договору і становлять його невід'ємну частину.

Згідно Специфікації № 19 від 28.01.2014 та заявки на надання послуг № 19 від 28.01.2014 позивачем замовлено наступні послуги: відновлення банкомату Diebold Opteva 562, відновлення банкомату Wincor 2000XE, відновлення банкомату NCR 5877 на загальну суму 32900,00 грн.

Сторонами укладено рахунок-фактуру від 28.01.2014 № СФ-28/01-2 та акт надання послуг № 233 від 28.01.2014.

ТОВ «Гефест Альянс» виписано на адресу позивача податкову накладну від 28.01.2014 № 233 на загальну суму 32 900,00 грн., в тому числі ПДВ - 5 483,33 грн.

Докази оплати за послуги відсутні в матеріалах справи.

Також, 19.11.2012 між позивачем (замовник) та ТОВ «Грант Тайм» (виконавець) укладено договір № 19/11-1, предметом якого є поставка блоків, модулів, вузлів до банкоматів та ремонт обладнання.

Відповідно до розділу 1 договору найменування обладнання, робіт, кількісні характеристики, ціна та порядок оплати узгоджуються сторонами в Специфікаціях (форма Специфікації - додаток №1 до даного договору), що підписуються сторонами. Після підписання Специфікацій вони є додатками до даного договору і становлять його невід'ємну частину.

Згідно додаткової угоди № 1 преамбулу договору викладено у наступній редакції: «ТОВ «Нові Фінансові Технології», надалі іменоване як «Замовник», в особі Заступника Директора Лень М.О., що діє на підставі Статуту, з однієї сторони, та ТОВ «Грант Тайм», надалі іменоване як «Виконавець», в особі директора Безвесільного К.В., з іншої сторони, надалі разом іменовані як «Сторони», а кожна окремо як «Сторона», уклали цей Договір про наступне:».

Відповідно до Специфікацій № 1/2014, № 2/2014 сторонами погоджено умови поставки наступного обладнання: ATM Wincor 2000 (був у використанні, потребує відновлення); касета діверт Diebold Opteva (була у використанні); комплект касет до банкомату Wincor 20** (були у використанні); монітор 15 (був у використанні); термопринтер, комплект касет (були у використанні); пластикові накладки (прозорі) на загальну суму 44000,00 грн. та 58800,00 грн. відповідно. Замовник виконує доставку обладнання за власний рахунок. Замовник перераховує 100% вартості обладнання на протязі 5-ти робочих днів з моменту підписання Сторонами дійсної специфікації та виставлення Виконавцем відповідного рахунку фактури.

Сторонами складені та підписані видаткові накладні № 376 від 28.01.2014, № 375 від 27.01.2014 та рахунки-фактури № СФ-28/01-1 від 28.01.2014 та № СФ-27/01-1 від 27.01.2014.

Також, ТОВ «Грант Тайм» виписано на адресу позивача податкові накладні № 376 від 28.01.2014, № 376 на суму 58800,00 грн., в тому числі сума ПДВ - 9800,00 грн., № 375 від 27.01.2014 на суму 44000,00 грн., в тому числі сума ПДВ - 7333,33 грн.

Згідно з п. 198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2 ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 199.1 ст.199 ПК України у разі якщо придбані та/або виготовлені товари/послуги частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково - ні, до сум податку, які платник має право віднести до податкового кредиту, включається та частка сплаченого (нарахованого) податку під час їх придбання або виготовлення, яка відповідає частці використання таких товарів/послуг в оподатковуваних операціях.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до п.198.6 ст. 198 ПК України не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Законом України «Про бухгалтерський обік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Таким чином, враховуючи викладені законодавчі норми, для підтвердження включення до складу податкового кредиту сум ПДВ, сплачених у складі ціни за придбаний товар (роботи, послуги), необхідні первинні документи (податкові накладні, видаткові накладні, акти здачі-прийняття товару тощо), оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».

Закон України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон) поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності, які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством (ст. 2).

Частиною 2 ст. 3 Закону визначено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ст. 1 Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ст. 9 Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до п. 2.15 та п. 2.16 вищевказаного Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».

Колегія суддів звертає увагу, що всупереч пункту 1.3 договору № 01/02-1 у наданій позивачем специфікації не зазначено причину ремонту обладнання. Також, докази оплати за послуги відсутні в матеріалах справи.

Крім того, договором № 01/02-1 передбачено, що роботи з ремонту чи модифікації обладнання виконуються за адресою, вказаною в відповідній заявці, однак, у заявці № 19 від 28.01.2014 відсутня будь-яка адреса, а тому встановити місце, де виконувались ремонт чи модифікація обладнання не вбачається можливим.

Згідно специфікації № 19 від 28.01.2014 строк виконання послуг складає 5 днів, в той час акт надання послуг укладений 28.01.2014.

Наявний у матеріалах справи акт надання послуг № 233 від 28.01.2014 не містить інформації про місце складання зазначеного документу, окрім зазначення «місто Київ».

Також, як встановлено під час перевірки, згідно даних АІС «Податковий блок» встановлено, що директором, головним бухгалтером та засновником ТОВ «Гефест Альянс» є ОСОБА_5. Разом з тим, договір від 01.02.2013 № 01/02-1, податкові та видаткові накладні підписані ОСОБА_6.

Що стосується договору № 19/11-1 колегія суддів звертає увагу, що будь-які докази на підтвердження доставки обладнання відсутні в матеріалах справи, як і відсутні копії довіреностей на отримання товару, товарно-транспортні накладні, тощо. Докази оплати за придане обладнання відсутні в матеріалах справи.

Більш того, наявні у матеріалах справи податкові накладні не містять інформації про посаду особи, яка їх підписала або іншої інформації, що дала б змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарських операції та наявність у неї відповідних повноважень, а тому в силу наведених вище правових норм такі документи не є належно оформленими первинними документами для підтвердження факту правомірності формування податкового кредиту з ПДВ.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України № 742/11/13-11 від 02.06.2011 судам необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-то: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

При цьому, позивачем не надано до суду документів, що підтверджують наявність власних офісних приміщень, що використовувались підприємством для здійснення фінансово-господарської діяльності; власних виробничих потужностей підприємства; наказів про призначення та звільнення, а також ідентифікаційні номери та паспортні дані посадових осіб підприємства; документів, які підтверджують формування статутного фонду.

Згідно постанови Верховного суду України від 08.09.2009 у справі № 21-737во09 про необґрунтованість податкової вигоди може свідчити відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, а також письмові заперечення посадових осіб контрагентів, що будь-яких документів, угод, платіжних доручень, банківських та господарських документів вони не підписували.

Колегія суддів вважає, що позивачем не доведено факт реального виконання умов договорів, що надало б йому право на формування податкового кредиту з огляду також і на наступне.

Згідно з ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Наведену норму слід застосовувати з урахуванням того, що відповідно до ст. 228 ЦК України правочин, учинений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, водночас є таким, що порушує публічний порядок, а отже, - нікчемним.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Такий правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (ч. 1 ст. 216).

Санкції застосовуються за вчинення правочину з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства. Разом із тим, за змістом частини 1 статті 208 ГК застосування цих санкцій можливе не за сам факт укладення зазначеної угоди, а лише в разі виконання правочину хоча б однією стороною. Санкції, встановлені частиною 1 статті 208 ГК, не можуть застосовуватися за сам факт несплати податків (зборів, інших обов'язкових платежів), зокрема однією зі сторін договору, що є самостійним правопорушенням. Для застосування санкцій, передбачених частиною 1 статті 208 цього Кодексу, необхідним є умисел на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Колегія суддів приходить до висновку, що укладені між позивачем та його контрагентами правочини (договори) є такими, що вчиненні без мети настання реальних наслідків, а тому недійсність договорів, укладених між ними, не потребує доведення в силу їх нікчемності.

Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 07.02.2012 № 21-425во10 наявність у позивача податкових накладних, виданих контрагентом, за умови встановлення судом факту нездійснення самої господарської операції, не є підставою для віднесення зазначених у цих накладних сум до податкового кредиту.

Таким чином, колегія суддів вважає, що податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 02.07.2014 № є правомірним, оскільки винесене з дотриманням норм чинного податкового законодавства.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 200 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Нові фінансові технології» залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.06.2015 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, встановлені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

.

Головуючий суддя Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В. В.

Шурко О.І.