Справа № 826/147/13а
Суддя: Приходько І.В.
Дата ухвалення: 2015-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2015 року м. Київ К/800/17735/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Приходько І.В.
Бухтіярової І.О. Костенка М.І.

при секретарі судового засідання Бовкуні В.В.,

за участю представників сторін: від позивача - не з'явився,

від відповідача-1 - Петричук І.М.,

від відповідача-2 - Петричук І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу підприємства з іноземними інвестиціями «МакДональдз Юкрейн ЛТД»

на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.02.2013 р.

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20.03.2013 р.

у справі № 826/147/13-а

за позовом підприємства з іноземними інвестиціями «МакДональдз Юкрейн ЛТД»

до 1) Державної податкової інспекції у м. Сумах Сумської області Державної податкової служби, 2) Державної податкової служби України

про скасування податкового повідомлення-рішення та рішення про результати розгляду скарги, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2012 року підприємство з іноземними інвестиціями «МакДональдз Юкрейн ЛТД» (далі - позивач, ПІІ «МакДональдз Юкрейн ЛТД») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у м. Сумах Сумської області Державної податкової служби (далі - відповідач-1, ДПІ у м. Сумах) та Державної податкової служби України (далі - відповідач-2, ДПС України), в якому просило суд скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Сумах від 08.10.2012 р. № /49419 та рішення ДПС України від 17.12.2012 р. № 14033/6/10-2215 про результати розгляду скарги.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.02.2013 р., яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.03.2013 р., в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.02.2013 р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20.03.2013 р. і прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Відповідачі в судовому засіданні проти доводів касаційної скарги заперечували, вважають оскаржувані судові рішення законними, обґрунтованими та прийнятими у відповідності до норм діючого законодавства, а тому просив суд касаційну скаргу позивача залишити без задоволення, рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем до ДПІ у м. Сумах було подано податкову декларацію з плати за землю за 2012 рік, в якій задекларовано суму податкового зобов'язання з орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, що підлягає сплаті, у розмірі 67 031,19 грн. за рік (в тому числі щомісячно з січня 2012 року по грудень 2012 року по 5 585,93 грн.).

Згідно додатку 1 «Відомості про наявні земельні ділянки» в користуванні позивача на підставі Договору знаходиться земельна ділянка площею 3 456 м2, цільове призначення, якої - будівництво та подальша експлуатація тимчасово літнього майданчика біля існуючого кафе, нормативна грошова оцінка одиниці площі земельної ділянки з коефіцієнтом індексації складає 12 930 400 грн.

18.09.2012 р., на підставі пунктів 1, 3 статті 10 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», статей 75, 76, 86 Податкового кодексу України, посадовою особою ДПІ у м. Сумах було проведено камеральну перевірку податкової декларації з плати за землю (орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2012 рік (вхідний № від 31.01.2012 р.) ПІІ «МакДональдз Юкрейн ЛТД», за результатами якої складено акт від 18.09.2012 р. № 2746/152/23744453 та встановлено, що розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності за липень 2012 року, визначений позивачем в своїй податковій декларації за 2012 рік, є меншим, ніж визначено за результатами камеральної перевірки, оскільки визначене зобов'язання по орендній платі за земельні ділянки державної та комунальної власності за липень 2012 року становить 1,5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що призвело до заниження податкового зобов'язання по орендній платі на суму 5 585,94 грн., чим порушено вимоги підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України, яким встановлено мінімальний річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності для всіх категорій земель, крім сільськогосподарського призначення, на рівні трикратного розміру відповідного земельного податку.

На підставі вказаного акта перевірки відповідачем-1 08.10.2012 р. було винесене податкове повідомлення-рішення № /49419, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності з юридичних осіб у загальному розмірі 8 378,91 грн., з яких 5 585,94 грн. - за основним платежем та 2 792,97 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Не погоджуючись із винесеним податковим повідомленням-рішенням від 08.10.2012 р. № /49419, позивач, в порядку адміністративного оскарження, 19.10.2012 р. звернувся зі скаргою до ДПС України. Рішенням відповідача-2 № 16546/10/10-105-347 від 13.11.2012 р., податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а первинну скаргу позивача на рішення відповідача-1 - без задоволення.

21.11.2012 р. позивач звернувся із повторною скаргою вих. № 1375/03- NPA. Рішенням відповідача-2 № 14033/6/10-2215 від 17.12.2012 р. залишено без змін податкове повідомлення-рішення від 08.10.2012 р. № /49419, а скарга позивача - без задоволення.

Суди першої та апеляційної інстанцій вирішуючи спір по суті та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, з висновками яких погоджується колегія суддів касаційної інстанції, виходили з наступних мотивів.

Як слідує з матеріалів справи, 15.02.2001 р. між позивачем (Орендарем) та Сумською міською радою (Орендодавцем) було укладено нотаріально посвідчений договір від 15.01.2001 р. № б/н оренди землі терміном до 25.04.2024 р. (реєстраційний запис за № 371), відповідно до якого позивачу передано у строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 3456 м2, що розташована за адресою: м. Суми, Червона площа, 15а під розміщення ресторану (площею 289м2), належного Орендарю на підставі свідоцтва про право власності від 20.03.2000 р. Грошова оцінка земельної ділянки згідно довідки № 324 від 12.12.2000 р., виданої Сумським міським управлінням земельних ресурсів, становить 1 496 448 грн.

Пунктом 2.3 Договору передбачено, що орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі, а її розмір становить 1 870,56 грн. на місяць. Цим же пунктом договору передбачено, що розмір орендної плати переглядається у випадках і з моменту: зміни умов господарювання або цілі використання орендованої земельної ділянки, визначеної цим Договором; підвищення цін, тарифів, тощо, в тому числі внаслідок інфляційних процесів; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документально; у разі невиконання Орендодавцем обов'язку повідомити Орендарю про права третіх осіб на орендовану земельну ділянку; збільшення розмірів ставки земельного податку, в інших випадках, передбачених законодавством України.

Відповідно до вимог підпункту 9.1.10 пункту 9.1 статті 9 Податкового кодексу України плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів.

Згідно підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України плата за землю - загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Підпунктом 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України передбачено, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності - це обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Відповідно до вимог пункту 288.1 статті 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Згідно підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом.

Пунктом 288.7 статті 288 Податкового кодексу України передбачено, що податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

Згідно пункту 287.1 статті 287 Податкового кодексу України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Отже, з набранням чинності Податкового кодексу України річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.

При цьому, виходячи із принципу пріоритетності норм Податкового кодексу України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункту 5.2 статті 5 Податкового кодексу України, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України.

Зазначена позиція міститься також в постанові Верховного Суду України від 02.12.2014 р. у справі № 21-274а14.

За таких обставин, судами попередніх інстанцій вірно встановлено, що позивач за 2012 рік в порушення вимог вказаної вище норми Податкового кодексу України здійснював нарахування і сплату орендної плати по договору оренди землі в розмірах менших, ніж встановлено Податковим кодексом України - трикратного розміру земельного податку, а тому висновок податкового органу про заниження позивачем суми орендної плати за землю за вказаний період є законним та обґрунтованим.

Також судами попередніх інстанцій обґрунтовано відхилені вимоги позивача щодо скасування рішення ДПС України від 17.12.2012 р., оскільки ДПС України належним чином розглянуто скаргу позивача та надано відповідне рішення про результат розгляду скарги, без порушень норм Закону України «Про державну податкову службу в Україні» та Положення про порядок подання та розгляду скарг платників податків органами державної податкової служби, затвердженого ДПА України від 23.12.2010 р. № 1001, зокрема щодо строків та меж розгляду скарги платника податків.

Таким чином, беручи до уваги вищезазначені правові норми, встановлені фактичні обставини справи та з урахуванням вимог частини третьої статті 2, частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень, судами першої та апеляційної інстанцій були порушені норми матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності до норм матеріального права, постановлено обґрунтовані рішення, в яких повно відображені обставини, що мають значення для справи. Порушень норм матеріального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень судів попередніх інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу підприємства з іноземними інвестиціями «МакДональдз Юкрейн ЛТД» залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.02.2013 р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20.03.2013 р. у справі № 826/147/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки, що встановлені статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис) І.В. Приходько
Судді: (підпис) І.О. Бухтіярова
(підпис) М.І. Костенко