Справа № 368/1945/15-а
Суддя: Шевченко І. І.
Дата ухвалення: 2015-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Кагарлицький районний суд Київської області
Справа № 368/1945/15-а
провадження № 2-а/368/56/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2015 року Кагарлицький районний суд Київської області під головуванням судді Шевченко І.І., при секретарі Гребеневич А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кагарлик справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора ДПС взводу ДПС ВДАІ м. Білої Церкви Київської області Шосталя Олександра Васильовича, третя особа: ДПС ВДАІ м. Білої Церкви про визнання незаконною постанови та її скасування, -

встановив:

позивач просить суд визнати незаконною та скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 532231 від 14.10.2015 року відносно ОСОБА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 р. н., закрити провадження в даній адміністративній справі, посилаючись на те, що 14.10.2015 р. він рухався транспортним засобом ВАЗ 21124, д.н.з. НОМЕР_1 в напрямку м. Біла Церква.

Близько 10 год. 50 хв. його зупинив відповідач, який склав протокол у справі про адміністративне правопорушення серії АП1 № 944309 від 14.10.2015 р.

Згідно постанови серія ПС2 № 532231 від 14.10.2015 р. у справі про адміністративне правопорушення, його було притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення, у зв'язку з чим відповідач наклав на нього адміністративне стягнення в сумі 510

З такою мірою адміністративної відповідальності він не погоджується з наступних підстав.

По - перше, відповідачем не було роз'яснено йому, як учаснику дорожнього руху, його законних прав та обов'язків, так як це передбачено статтею 268 КУпАП, оскільки, відповідачем не було проставлено жодних відміток в протоколі про роз'яснення йому змісту статті 268 КУпАП, яка регламентує наявність його прав, обов'язків та інтересів в ході розгляду адміністративної справи. Разом з цим, у відповідача був обов'язок під час розгляду даної адміністративної справи, роз'яснити йому його права, так як цього вимагає частина 4 статті 256 КУпАП.

По-друге, відповідач ДАІ при несенні служби, для визначення швидкості руху використовував прилад ТгиСаm.

Отже, на його вимогу пред'явити сертифікат відповідності на цей прилад, відповідач його йому не пред'явив. Проте у адміністративному протоколі, відповідач зробив запис про № свідоцтва, нібито на цей прилад, а саме: свідоцтво 22-2/2454649 до 19.01.2016 р.

Слід зазначити про те, що механізм технічного захисту вимірювача швидкості ТгиСаm відповідає вимогам нормативних документів системи захисту інформації в Україні. Відтак, він не є сертифікатом відповідності і не може таким бути.

Відповідно до положень пункту 1 статті 14 Декрету Кабінету Міністрів України від 10.05.1993 № 46-93 «Про стандартизацію і сертифікацію», центральний орган виконавчої влади з питань технічного регулювання - національний орган України з сертифікації затверджує переліки продукції, що підлягає обов'язковій сертифікації, та визначає терміни її запровадження.

На виконання вказаних вимог цього нормативного акта наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 01.02.2005 № 28 затверджено Перелік продукції, що підлягає обов'язковій сертифікації в Україні. Прилади для вимірювання швидкості транспортних засобів, до яких належить ТгиСаm LТІ 20/20, до цього Переліку не включено, отже вони не підлягають обов'язковій сертифікації на відповідність.

Разом з цим, відповідно до інструкції з експлуатації підприємства-виробника лазерний вимірювач швидкості ТгиСаm LТІ 20/20 є засобом вимірювальної техніки.

Тобто, він підпадає під дію статті 19 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», як об'єкт метрологічного контролю і нагляду.

Так, прилад ТгиСаm LТІ 20/20 не підлягає сертифікації, а від так не є засобом для вимірювання швидкості руху.

Позивач в судове засідання не з'явився, подавши до суду заяву, в якій просить слухати справу у його відсутність. Позовні вимоги свої підтримує, подавши до суду письмові пояснення та просить суд їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений завчасно, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, причини неявки в суд не повідомив, а тому суд вважає, що відповідач в засідання суду не з'явився без поважних причин і ухвалює постанову на підставі наявних в справі матеріалів.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений завчасно, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, причини неявки в суд не повідомив, а тому суд вважає, що відповідач в засідання суду не з'явився без поважних причин і ухвалює постанову на підставі наявних в справі матеріалів.

Згідно ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне заявлений позов задовольнити.

В судовому засіданні суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно п.3 ч.1 ст.288 КУпАП постанова іншого органу / посадової особи/ про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржена у вищестоящий орган / вищестоящій посадовій особі/ або в районний, районний в місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Згідно ч.2 ст.283 КУпАП постанова про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу /посадової особи/, який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин. встановлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Згідно ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом»якшують і обтяжують відповідальність.

Згідно ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні два місяці з дня його виявлення.

Згідно ст. 293 КУпАП суд за наслідками розгляду справи приймає одне з таких рішень : залишає постанову без зміни, а позов без задоволення; скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; скасовує постанову і закриває справу; змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено. Якщо буде встановлено, що постанову винесено органом / посадовою особою/, неправомочним вирішувати цю справу, то така постанова скасовується і справа надсилається на розгляд компетентного органу / посадової особи/.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно ст. 71 ч. 2 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 532231 від 14.10.2015 року, що був складений відносно позивача - ОСОБА_1, то у протоколі зазначено, що 14.10.2015 року о 10 год. 42 хв. в м. Узин по вул. Свободи, керував автомобілем ВАЗ - 21124, державний номерний знак НОМЕР_1, перевищив швидкість на 24 км/год., рухався зі швидкістю 84 км/год., за що передбачено відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

З постанови по справі про адміністративне правопорушення встановлено, що відповідач, розглянувши матеріали відносно позивача, притягнув його до адміністративної відповідальності по ч. 1 ст. 122 КУпАП за вищеописане у протоколі адміністративне правопорушення та наклав стягнення у виді штрафу розміром 255 грн.

Постанова про притягнення фізичних осіб до адміністративної відповідальності є правовим актом індивідуальної дії (п. 3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №2 від 06.03.2008 року).

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Згідно приписів частини 1 статті 122 КУпАП, відповідальність настає за перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Враховуючи вимоги ст. ст. 222, 255 КУпАП та те, що відповідач обіймає посаду інспектора ДПС і має спеціальне звання ст.. лейтенанта міліції, він є уповноваженою посадовою особою складати протокол про адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП та розглядати справи даної категорії.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, крім даних, визначених частинами другою і третьою цієї статті, повинна містити відомості про адресу веб-сайта в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності.

У п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз'яснено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст.11 ЗУ «Про міліцію» працівникам міліції дозволяється використовувати технічні засоби для виявлення та фіксування порушень правил дорожнього руху, лише ті, що передбачені нормативно-правовими актами.

Відповідно до п.19.2. Інструкції з питань діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС, затвердженої наказом МВС №111 від 27.03.2009 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.06.2009 року за №576/16592, - працівники підрозділів ДПС, яким видані технічні засоби та прилади, персонально відповідають за їх цілісність та працездатність. Забороняється застосування технічних засобів та приладів, які не сертифіковані, не сертифіковані в Україні у разі якщо вони підлягають сертифікації відповідно до чинного законодавства та які не пройшли метрологічної повірки або мають свідоцтво про таку повірку, термін дії якого минув, а також передавати такі прилади для користування безпосередньо на маршруті патрулювання без здійснення контролю командиром підрозділу результатів роботи приладу за зміну.

Згідно ст.10 ЗУ «Про метрологію і метрологічну діяльність», результати вимірювань можуть бути використані за умови, якщо відомі відповідні характеристики погрішностей або невизначеності вимірювань.

На вимірювання в сфері, в якій їх результати можуть бути використані як доказ в справі, розповсюджується державний метрологічний нагляд. За таких умов кожен засіб вимірювальної техніки повинен бути укомплектований документами про допуск даного типу засобів вимірювальної техніки до використання в Україні і перевірку даного типу засобів вимірювальної техніки. Про такі документи в постанові не зазначено.

Згідно ст.11 вищезгаданого Закону засоби вимірювальної техніки можуть застосовуватися, якщо вони відповідають вимогам щодо точності, встановленим для цих засобів, в певних умовах їх експлуатації.

Засоби вимірювальної техніки, на які поширюється державний метрологічний нагляд, дозволяється застосовувати, випускати з виробництва, ремонту та у продаж і видавати напрокат лише за умови, якщо вони пройшли повірку або державну метрологічну атестацію.

Враховуючи викладені обставини та досліджені в судовому засіданні докази судом встановлено, що оскаржувана постанова винесена з порушенням вимог ст.283 КУпАП, зокрема у ній немає відомостей про сертифікат на лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів «TruCAM LTI 20/20», зав. № ТС000757, яким здійснювалося вимірювання швидкості транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1, та технічний паспорт на зазначений прилад.

Крім того в матеріалах адміністративної справи відносно ОСОБА_1 відсутні докази, які б свідчили, що швидкість 84 км/год. зафіксовано і що на вказаному відрізку дороги встановлено обмеження швидкості 60 км/год.

Протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.251 КУпАП є лише одним із доказів, який повинен оцінюватись в сукупності з іншими доказами.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, на думку суду, є недоведеним.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку враховуючи викладене та відсутність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, суд вважає за можливе позов задовольнити повністю.

Враховуючи викладене, керуючись ст.. 158, 159, 160, 161, 162, 163, 167 КАС України, «Інструкції з організації провадження та діловодства у правах про адміністративні порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху», затвердженої Наказом Міністерства Внутрішніх справ України, Правила дорожнього руху України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, суд, -

постановив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до інспектора ДПС взводу ДПС ВДАІ м. Білої Церкви Київської області Шосталя Олександра Васильовича, третя особа: ДПС ВДАІ м. Білої Церкви про визнання незаконною постанови та її скасування - задовольнити.

Постанову ПС2 № 532231 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. скасувати та провадження по справі закрити.

Рішення суду є остаточним і оскарженню не підлягає.

Суддя І.І. Шевченко