Справа № 2-а-142/10
Суддя: Заруцька Г. М.
Дата ухвалення: 2010-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2«а»-142/2010
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2010 року Красноармійський міськрайсуд Донецької області

у складі: головуючого судді Заруцької Г.М.

при секретарі Марченко Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 9 в м. Красноармійську адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Красноармійську Донецької області про визнання дій неправомірними та зобовязання здійснити розрахунок та виплату пенсії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, 13 січня 2010 року звернувся до Красноармійського міськрайонного суду до відповідача ОСОБА_2 Пенсійного Фонду України в м. Красноармійську Донецької області про визнання дій протиправними та проведення перерахунку та виплату пенсії по інвалідності за період з 01.11.2006 року по 30.09.2008 рік, в обґрунтування якого вказав, що відповідно до довідки № 131724 Донецької обласної медико-соціальної експертної комісії від 29.11.2000 року він визнай інвалідом третьої групи, захворювання та інвалідність якого пов'язано з виконанням обов'язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС безстроково.

Відповідно посвідченню серії ААБ № 020814 та вкладки № 133082 від 14.02.2001 року йому присвоєна 1 категорія постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи безстроково, і він перебуває на обліку.

Він звернувся до Управління Пенсійного Фонду України у м. Красноармійську Донецької області з проханням провести перерахунок пенсії.

Але йому було відмовлено в нарахуванні та виплаті пенсії відповідно до чинного законодавства України.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, постраждалих в результаті Чорнобильської катастрофи» пенсії особам, віднесеним до категорій І, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії, б) додаткову пенсію за шкоду, спричинену здоровю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ч.4 ст.54 Закону України №796-ХІІ передбачено, що «…що у всіх випадках пенсія інвалідам II групи, щодо яких встановлено зв'язок із Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими восьми мінімальних пенсій за віком».

Згідно ст. 50 зазначеного Закону, особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами Ш групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої, мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

У відповідності з ч.3 ст. 42 Закону України №1058-ІУ при збільшенні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлений Законом України, збільшується розмір пенсії. Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Ст .65 Закону України «Про державний бюджет України на 2006р.» затверджено прожитковий мінімум для осіб, втративших працездатність: з 01.01 350,00грн., з 01.04 359,00грн., з 01.10 366,00грн.

Ст.62 Закону України «Про державний бюджет України на 2007рік» затверджено прожитковий мінімум для осіб, втративших працездатність: з 01.01-380,00грн., з 01.04-406,00грн., з 01.10-411,00грн.

Відповідно до Закону України №231-У від 05.10.2006р. «Про внесення змін в ОСОБА_3 України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали в результаті Чорнобильської Катастрофи», який набрав чинності з 31.10.2006р.(Голос України), він звернувся в УПФ України в м. Красноармійську з проханням про перерахунок та виплату пенсії, як того вимагає закон.

У заяві він вимагав від УПФ України щоб нарахували та сплатили йому пенсію за період з листопада 2006р. по листопад 2007р. у розмірі який відповідає законодавству. Але, УПФ України в м. Красноармійськ відмовило у нарахуванні зазначеної пенсії у повному обсязі та не сплатило, тим самим скоїли неправомірну бездіяльність, чим порушили його законні права та інтереси.

Вважає, що дії УПФ України м. Красноармійська носять неправомірний характер по наступним причинам.

Управління ПФ відмовило у перерахунку пенсії, посилаючись на постанову КМУ №530 від 28.05.2008р., не зважаючи на те, що постановою КМУ не встановлюється розмір мінімальної пенсії за віком це не відповідає Рішенням Конституційного Суду України №6-рп/2007 від 09.07.2007р. та №10-рп від 22.05.2008р., п.2 Постанови Верховної Ради «Про введення в дію закону України «Про внесення змін та доповнень до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, постраждалих у наслідок Чорнобильської катастрофи» від 06.06.1996р. №230/96 ВР та ст.ст.62,71 Закону України № 796-ХІІ.

Відповідно до діючого законодавства розмір мінімальної пенсії за віком визначається тільки за правилами передбаченими ч. 1 ст. 28 ЗУ №1058-ІУ, іншого нормативно-правового акту, яким би визначався мінімальний розмір або встановлювався інший розмір пенсії за віком немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України №1058-ІУ розповсюджується на нарахування його пенсії у відповідності з п.2 Прикінцевого положення Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 2291 від 23.12.2004р.

Закон України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999р. №966-ХІУ, у відповідності зі ст.46 ОСОБА_4 України визначає прожитковий мінімум, закладає правову основу для його встановлення, затвердження та рахунку при реалізації державної гарантії громадян на достатній життєвий рівень. ОСОБА_3 України №966-ІУ є конституційним, конкретизує положення ст.46 Основного Закону України. Відповідно до ст. 1 Закону України №966-ІУ: прожитковий мінімум встановлює окремо, тільки для наступних основних соціальних та демографічних груп населення:

-дітей віком до 6 років;

-дітей віком від 6 до 18 років;

-працездатних осіб;

-осіб, втративших працездатність;

Законом не визначається в окрему категорію осіб, яким пенсія зазначена відповідно до закону України №1058-ІУ.

Ст. 62 Закону України №796-ХІІ пояснює, що порядок сплати пенсії за інвалідністю визначається КМУ, в результаті чого відповідач обґрунтував свою позицію постановами КМУ, що є неправомірним та спрощуються п.п.1,6 ст.92 ОСОБА_4 України, ст.71 спеціального закону України №796-ХІІ, відповідно якому дії положень в цьому Законі не може призупинятися іншими законами, окрім законів про внесення змін в діючий закон. Кабінету Міністрів України Законом дозволено визначати порядок виплати пенсії, але не визначає розмір пенсії. КМУ має право встановлювати такий порядок нарахування пенсії за інвалідністю, який би не порушував положення Закону.

Ст. 46 ОСОБА_4 України трактується наступним чином: «Громадяни України мають право на соціальний захист «пенсії та інші види соціальних виплат» не нижче прожиткового мінімуму встановленого Законом». Відповідно до Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» №2017-ІІІ від 05.10.2000р. розділ 1 ст.1 п.2, ст.ст.2,17,19: державні соціальні гарантії встановлені законами мінімальні розміри оплати праці, доходів громадян пенсіонного забезпечення, соціальної допомоги, розміри інших видів соціальних виплат встановлені законами та іншими нормативно-правовими актами, які забезпечують рівень життя не нижче прожиткового мінімуму. Державні соціальні гарантії є обовязковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, незалежно від форм власності, а відповідно до ст.75 ОСОБА_4 України: «Єдиним органом законодавчої влади в Україні є Верховна Рада України». Такім чином, розмір мінімальної пенсії за віком встановлюється Верховною Радою України, а не Кабінетом Міністрів України. Законодавством не передбачено встановлення мінімального розміру пенсії за віком нормативно правовими актами Кабінету Міністрів України.

Ст.24 передбачено: «Громадяни мають рівні конституційні права та свободи та є рівними перед законом». Відповідно до цієї статті не може бути ніяких обмежень між громадянами України, для однієї категорії громадян мінімальної пенсії за віком встановлюється у розмірі не нижче прожиткового мінімуму, а для інших розрахунковою.

Відповідно ОСОБА_4 та Законів України відокремлюються категорії громадян, яким необхідні додаткові гарантії соціального захисту з боку держави. Для такої категорії осіб передбачено порядок пенсійного забезпечення з урахуванням їх правового статусу, професійних обовязків, обмежень та інших особливостей, повязаних з ризиком для життя та здоровя, що обумовило встановити додаткові гарантії соціального забезпечення таких осіб. Обмеження цих гарантій не відповідає ст.3,22,48 ОСОБА_4 України. У відповідності до ст.8 ОСОБА_4 України, в Україні визнається та діє принцип верховенства права. ОСОБА_4 України має вищу юридичну силу. Закони та інші нормативно - правові акти повинні відповідати їй. ОСОБА_4 України є нормами прямої дії.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005р. №8-рп/2005р. справа № 1-21/2005р. встановлено: ОСОБА_3 України «Про статус та соціальний захист громадян, постраждалих в наслідок Чорнобильської катастрофи» визначає основні положення по реалізації конституційного права громадян, постраждали в результаті Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя та здоровя, оскільки у відповідності зі ст. 50 ОСОБА_4 України, кожний має право на безпеку для життя та здоровя оточуючу середу та на оточуючу середу та на відшкодування шкоди, спричиненої порушенням цього права.

В рішенні від 14.12.2000р. №15-рп/2000р. Конституційний Суд України визначив, що «Рішення Конституційного Суду України мають пряму дію та для набрання чинності не потребують підтвердження з боку яких-небудь органів державної влади». Приймаючи рішення від 09.07.2007р. №6-рп/2007 Конституційний Суд України звернув увагу Верховної Ради України, Президента України, Кабінет Міністрів України необхідність виконання положень ст.ст.1,3,6,8,19,22,95,96 ОСОБА_4 України, ст.ст.4,27, ч.2ст.38 Бюджетного кодексу України при підготовці, прийняттю та введенню в дію закону про Державний бюджет України.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, повязану з реалізацією права на соціальний захист, недопустимість обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень та сформулював правову позицію, виходячи із принципів соціальної держави, які були ратифіковані Україною у міжнародних актах: Міжнародному пакті про економічні, соціальні та культурні права(995-042) 1966 року, Європейської соціальної хартії 1996р., Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950р., та рішеннях Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст.22 ОСОБА_4 України права та свободи людини і громадянина, закріплені цією ОСОБА_4, не є вичерпними. При прийнятті нових Законів або внесені змін в діючі Закони не допускається звуження змісту та обєму існуючих прав та свобод.

Відповідно до ст.4п.4 Цивільного кодексу України, якщо Постанова КМУ не відповідає цьому Кодексу чи іншому Закону, приймаються відповідні положення цього Кодексу чи іншого Закону. У випадку не відповідності правового акту закону України застосовується акт законодавства, який має вищу юридичну силу. Постановою ПВСУ №9 от 01.11.1996р. «Про застосування ОСОБА_4 України при здійсненні правосуддя» зазначено, що нормативно правові акти…які підлягають оцінці на відповідність як ОСОБА_4, так і Закону».

У Постанові Верховної Ради України від 04.06.2004р. №1756-4 вказано, що не виконуються вимоги ст.67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, постраждалих в наслідок Чорнобильської катастрофи» про підвищення розмірів доплат ,пенсій та компенсацій у відповідності із змінами індексу вартості життя та підвищенням мінімальної заробітної плати. Ряд нормативних актів Кабінету Міністрів України не відповідає вимогам Закону, в результаті чого розміри отримуваних постраждалими пільг та компенсацій значно менше встановлених законодавчими актами».

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008р. №10-рп «ОСОБА_4 України не дає Закону України «Про Державний бюджет» вищу юридичну силу відносно інших законів України».

У відповідності з п.5 Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007р. № 6-рп/07, п.6 Рішення Конституційного Суду України від 22.06.2008р. №10-рп «Рішення Конституційного Суду України по цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідношеннями, які виникли в результаті дії положення статей зазначених законів, які визнані неконституційними.

Виходячи з наведеного позивач просить суд визнати дії Красноармійського УПФУ м. Красноармійська неправомірними та зобовязання здійснити розрахунок і виплату пенсії, згідно норм діючого законодавства.

У судове засідання позивач надав письмову заяву, згідно якої підтримав доводи, викладені у позові, просить позов задовольнити у повному обсязі і розглядати справу в його відсутність (а.с. 19).

Представник відповідача позов не визнав, надав до суду заперечення, в якому пояснив, що в Управлінні Пенсійного Фонду України в м. Красноармійську Донецької області не має правових підстав для перерахунку та виплати позивачу державної пенсії у розмірі, який вказує позивач і просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову. Справу відповідач просить розглядати в його відсутність (а.с. 16-18, 20).

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до довідки №131724 Донецької обласної медико-соціальної експертної комісії від 29.11.2000 року визнай інвалідом третьої групи, захворювання та інвалідність якого пов'язано з виконанням обов'язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС безстроково (а.с. 14-15).

Відповідно посвідченню серії ААБ № 020814 та вкладки № 133082 від 01.06.1994 року позивачу присвоєна 1 категорія постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи безстроково і ОСОБА_5 перебуває на обліку в УПФУ м. Красноармійська (а.с. 14-15).

З 1 січня 2004 року набрав чинності ОСОБА_3 України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-4, який відповідно до його

преамбули визначає принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.

Абзацом другим преамбули цього Закону передбачено, що зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону. Частиною 3 статті 4 даного Закону передбачено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення.

Право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг визначене статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Розділ 8 Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачає правила призначення та виплати пенсій і компенсацій особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4. Стаття 49 цього розділу визначає пенсії особам, віднесеним до вказаних категорій у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Приписами зазначеної статті встановлено, що з 1 січня 2007 року максимальний розмір пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищені, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги та пенсій за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсій, встановлених законодавством), призначених (перерахованих) у 2006 - 2007 роках відповідно до цього Закону, не може перевищувати 12 мінімальних розмірів пенсії за віком, встановленої абзацом першим частини 1 статті 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", на місяць згідно із Законом № 489-5 від 19 грудня 2006 року. Такий самий граничний розмір визначений даною статтею для пенсій призначених у 2006 році відповідно до Закону №3235-15 від 20 грудня 2005 року.

Проаналізувавши норми даної статті суд зазначає, що ними визначений загальний граничний (максимальний) розмір пенсій, призначених (перерахованих) за нормами спеціального закону у 2006-2007 роках, а також граничний розмір пенсій призначених за спеціальним законом. ,

Стаття 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачає, що особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у відповідних розмірах, зокрема інвалідам Ш групи - 50 відсотків мінімальної пенсії за віком. Виплата зазначеної пенсії відповідно до статті 53 даного Закону здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Нормами статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначені підстави та умови призначення державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1 та у зв'язку з втратою годувальника. Зазначені норми розповсюджуються на позивача як віднесеного до категорії 1.

Згідно частини третьої ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» обчислення і призначення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсія у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи із заробітку за межами зони відчуження провадиться на загальних підставах відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Частина четверта, статті 54 цього Закону передбачає, що в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів Ш групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчим шести мінімальних пенсій за віком.

Суд зазначає, що даною нормою визначений для даної категорії нижчий розмір державних пенсій. Таким чином, якщо нормами статті 49 спеціального закону передбачений максимальний розмір, то частиною 4 статті 54 даного закону нижчий розмір державної пенсії для інвалідів, віднесених виключно до першої категорії, та у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Посилання відповідача на частину 5 статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою визначено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України, внаслідок чого відповідач керувався розміром 19 грн. 91 коп., що визначені постановою. Кабінету Міністрів України «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок державного бюджету» від 3 січня 2002 року № 1 (зі змінами внесеними постановою № 895 від 13 липня 2004 року), суд не приймає, оскільки ототожнювати порядок і розмір в силу різного правового навантаження цих значень неможливо.

Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівець, дає ОСОБА_3 України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року № 966-14, а також Законом України „Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 5 жовтня 2000 року № 2017-Ш, згідно статті 1 якого прожитковий мінімум використовується для визначення, у тому числі мінімального розміру пенсії за віком, який відповідно до статті 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Частиною 3 статті 4 даного Закону (в редакції Закону № 2505-4 від 25 березня 2005 року, що діє з 31 березня 2005 року) передбачено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Прожитковий мінімум на 2006 рік відповідно до статті 65 Закону України „Про Державний бюджет на 2006 рік" (газета „Урядовий кур'єр" від 30 грудня 2005 року) на одну особу, яка втратила працездатність в розрахунку на місяць складає: з 1 січня - 350 гривень, з 1 квітня - 359 гривень, з 1 жовтня - 36,6 гривень.

Статтею 62 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік" від 19 грудня 2006 року № 489-5, що набрав чинності з 1 січня 2007 року, був затверджений прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність з 1 січня - 380 гривень, з 1 квітня - 387 гривень, з 1 жовтня - 395 грн.

Зазначена стаття була змінена Законом України від 15 березня 2007 року № 749-5 та існує в новій редакції з 28 березня 2007 року, якою прожитковий мінімум для особи, яка втратила працездатність, визначений з 1 січня - 380 гривень, з 1 квітня - 406 гривень, з 1 жовтня - 411 гривень. При цьому, зазначена стаття доповнена абзацом, яким передбачено встановити, що для визначення мінімального розміру пенсії за віком відповідно до абзацу першого частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 1 квітня та з 1 жовтня 2007 року застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, визначений абзацом п'ятим частини першої цієї статті, збільшений на 1 відсоток, що складає відповідно 410 грн. 06 коп.; 415 грн. 11 коп.

Таким чином, для позивача як інвалідів Ш групи, особі, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, 1 категорії, нижчий розмір державної та додаткової пенсії повинен розраховуватися, виходячи із наведених розмірів.

Позиція Управління ґрунтується виключно на постановах Кабінету Міністрів України, огляд яких не підтверджує доводи відповідача стосовно того, що будь-якою із них визначений мінімальний розмір пенсії за віком для встановлення нижчого рівня пенсії, у тому числі інвалідам, внаслідок захворювання від аварії на ЧАЕС.

Суд не приймає доводи відповідача, як з огляду на недоведеність приписів зазначених постанов до спірних відносин, так і з огляду на положення принципу законності, визначених пунктами 2-4 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему (про що зокрема зазначено у рішенні № 8-рп/2005 від 11 жовтня 2005 року по справі № 1-21/2005), пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою ОСОБА_4 та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 ОСОБА_4 України не допускається,

Вирішуючи цей позов суд виходить з того, що конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачені статтями 1, 3, частиною 2 статті 6, статтею 8, частиною 2 статті 19, статтями 22, 23, частиною 1 статті 24 ОСОБА_4 України, набуте у сфері пенсійного забезпечення, не може бути скасоване, звужене. Правовою гарантією забезпечення державою даного права є виконання прийнятих на себе зобов'язань, виходячи з положень принципу верховенства права, закріпленого як статтею 8 ОСОБА_4 України, так і статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд вважає, що дії Управління щодо виплати пенсій позивачу (державної та додаткової) у розмірах менших від шести мінімальних пенсій за віком є неправомірними, оскільки не відповідають вимогам частини 4 статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

При цьому суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача здійснити перерахунок пенсії позивачу, починаючи з 01.11.2006 року, оскільки ОСОБА_3 України №231 від 05.10.2006 року "Про внесення змін до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яким ст. 67 Закону № 796 доповнена новими частинами другою і третьою, набрав чинності з 01.11.2006 року, тобто з часу публікації в газеті "Урядовий кур'єр" №205.

Крім того, суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача у справі провести перерахунок пенсії у відповідності до статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до ч.2 ст. 19 ОСОБА_4 України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_4 та законами України.

Статтею 15 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб", в редакції, що діяла до 04.04.2006 р. було встановлено, що особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького 1 рядового складу органів внутрішніх справ, які є ветеранами війни, та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", пенсії за вислугу років підвищуються в таких розмірах:

а) на 400 процентів мінімальної пенсії за віком - інвалідам війни І групи;

б) на 350 процентів мінімальної пенсії за віком - інвалідам війни II групи;

в) на 200 процентів мінімальної пенсії за віком - інвалідам війни III групи;

г) на 150 процентів мінімальної пенсії за віком - учасникам бойових дій, членам сімей, зазначеним у пункті 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а також дружинам (чоловікам) померлих інвалідів Великої Вітчизняної війни, які не одружилися вдруге;

д) на 75 процентів мінімальної пенсії за віком - учасникам війни, нагородженим орденами і медалями колишнього Союзу РСР за самовіддану працю і бездоганну військову службу в тилу в роки Великої Вітчизняної війни; на 50 процентів мінімальної пенсії; за, віком - іншим учасникам війни та дружинам (чоловікам) померлих учасників війни і бойових дій, партизанів і підпільників, визнаних за життя інвалідами від загального, захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге, батькам і дружинам (чоловікам), які не одружилися вдруге, військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які загинули, померли або пропали безвісти в період проходження служби.

Розмір, з якого обчислюється позивачу підвищення до пенсії за вислугу років як інваліду війни був встановлений постановою Кабінету Міністрів України № 831 від 26.07.1996 р. "Про підвищення розмірів пенсій, призначених до 1 серпня 1996 р., та порядок обчислення пенсій, що призначаються після 1 серпня 1996 року", постановою Кабінету Міністрів України № 1 від 3.01.2003 р. "Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету".

Зазначені постанови регулювали правовідносини, які виникли до 01.01.2006 р., 01.07.2006 р.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 квітня 2005 р. № 4 "Про окремі питання застосування судами України законодавства про пенсійне забезпечення військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби),, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб", зазначено, що підвищення пенсії відповідно до ст. 15 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу внутрішніх справ та деяких інших осіб" повинно провадитися виходячи з мінімального розміру пенсії за віком - 19,91 грн., встановленого вказаною постановою Кабінету Міністрів України № 1 від 3.01.2002 р.

Статтею 15 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців" (ОСОБА_3 № 3591 від 04.04.2006 р.) встановлено, що особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б" - "д" статті 1-2 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом і які є ветеранами війни, та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (3551-12), пенсії за вислугу років підвищуються в порядку і на умовах, передбачених зазначеним Законом.

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 05.10.2005 р. (№ 2939), ст. 13 ч.4 Закону №3551 викладена в редакції, відповідно до якої інвалідам війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються: інвалідам І групи - у розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, II групи - 40 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, Ш групи - 30 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. В цій частині закон набрав чинності з 01.01.2006 року.

Цим же Законом № 2939, ст. 15 ч.4 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" викладена у редакції, відповідно до якої членам сімей, зазначеним у пункті 1 статті 10 цього Закону, а також дружинам (чоловікам) померлих інвалідів Великої Вітчизняної війни, які не одружилися вдруге, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Дружинам (чоловікам) померлих учасників війни і бойових дій, партизанів і підпільників, визнаних за життя інвалідами від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 10 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. В цій частині ОСОБА_3 набрав чинності з 01.07.2006 р.

Таким чином, з урахуванням розміру мінімальної пенсії, з якого необхідно визначати розмір доплати до пенсії, встановленого постановою Кабінету Міністрів України № 1, Законом з 01.01.2006 р. та 01.07.2006 р. такий розмір було збільшено, що потягло збільшення розміру пільгових виплат позивачу.

Вказані Закони України не визнані неконституційними Конституційним Судом України.

Статтями 13 та 15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" встановлено, що доплата до пенсії інваліду війни, учаснику бойових дій є пільгою.

Ця пільга не є складовою основної пенсії, а тому суд вважає, що з боку відповідача не було порушень конституційного права позивача на належне соціальне забезпечення.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» і Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» 11, 17-20, 69-72, 86, 94, 99, 158-163, 167, 185, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Красноармійську щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01 листопада 2006 року по 30 вересня 2008 року відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, потерпілих в слідстві Чорнобильської катастрофи».

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м. Красноармійську здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії та виплатити йому , як інваліду третьої групи, захворювання та інвалідність якого пов'язано з виконанням обов'язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, згідно ст., ст. 49,50 ч.4, 54, 67,71 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 1 листопада 2006 року по 30 вересня 2008 року.

Заяву про апеляційне оскарження постанови суду може бути подано протягом десяти днів з дня складення постанови в повному обсязі до Донецького апеляційного адміністративного суду через Красноармійський міськрайонний суд.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Красноармійський міськрайонний суд протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання такої заяви.

Суддя: