Справа № 2-а/489/157/14
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2015-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" листопада 2015 р. м. Київ К/800/10541/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддівТракало В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 9 вересня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 3 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва про визнання неправомірними дій щодо відмови у призначенні пенсії на пільгових умовах та зобов'язання призначити, нарахувати та виплачувати йому з 17 січня 2014 року пенсію на пільгових умовах.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що відсутність уточнюючих довідок щодо особливого характеру роботи та не проведення атестації робочих місць, на яких він працював, не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 9 вересня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 3 лютого 2015 року, позов задоволено. Визнано неправомірними дії відповідача щодо відмови ОСОБА_4 у призначенні пенсії на пільгових умовах. Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва зарахувати позивачу до спеціального стажу, що дає право на пенсію на пільгових умовах, періоди роботи на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість на яких повний робочий день дає право на пенсію за віком пільгових умовах, а саме: з 17 липня 1975 року по 23 квітня 1977 року - електрогазозварником у тресті «Одессільбуд»; з 22 січня 1980 року по 2 липня 1980 року - газорізником на заводі «Кузнечно-пресового обладнання»; з 12 серпня 1980 року по 26 жовтня 1990 року - електрогазозварником у тресті «Південтранстехмонтаж»; з 14 листопада 1990 року по 1 вересня 2000 року - електрогазозварником в БМП 5021 тресту «Одестрансбуд»; з 1 вересня 2000 року по 7 листопада 2000 року - газоелектрозварником в ДП будівельного управління № 5 ВАТ транспортного будівництва «Одестрансбуд»; з 11 січня 2001 року по 1 листопада 2001року - електрогазозварником в приватному підприємстві «ПАН АКСИ ММ»; з 1 листопада 2001 року по 25 листопада 2003 року - електрогазозварником в ТОВ виробничо-комерційній фірмі «ПАН АКСИ». Зобов'язано відповідача призначити, нарахувати та виплачувати ОСОБА_4 пенсію на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 17 січня 2014 року.

У касаційній скарзі ставиться питання про скасування судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій з підстав порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги та правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач працював: з 17 липня 1975 року по 23 квітня 1977 року - електрогазозварником у тресті «Одессільбуд»; з 22 січня 1980 року по 2 липня 1980 року - газорізником на заводі «Кузнечно-пресового обладнання»; з 12 серпня 1980 року по 26 жовтня 1990 року - електрогазозварником у тресті «Південтранстехмонтаж»; з 14 листопада 1990 року по 1 вересня 2000 року - електрогазозварником в БМП 502 тресту «Одестрансбуд»; з 1 вересня 2000 року по 7 листопада 2000 року - газоелектрозварником в ДП будівельного управління № 5 ВАТ Транспортного будівництва «Одестрансбуд»; з 11 січня 2001 року по 1 листопада 2001 року - електрогазозварником в приватному підприємстві «ПАН АКСИ ММ»; з 1 листопада 2001 року по 25 листопада 2003 року - електрогазозварником в ТОВ виробничо-комерційній фірмі «ПАН АКСИ».

17 січня 2014 року ОСОБА_4 звернувся до відповідача із заявою про призначенням пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Однак, у призначенні вказаної пенсії йому було відмовлено у зв'язку з неможливістю підтвердження особливого характеру роботи заявника через відсутність уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій та результатів атестації робочих місць.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відсутність відомостей про особливий характер роботи та відсутність результатів атестації робочих місць не позбавляє позивача права на призначення пенсії на пільгових умовах, а згідно записів у трудовій книжці ОСОБА_4 має необхідний стаж, який дає право на призначення вказаної пенсії.

Проте повністю погодитися з такими висновками судів не можна.

Згідно ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Всупереч вищенаведеній нормі закону висновки судів першої та апеляційної інстанцій зроблені без повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, до того ж, не ґрунтуються на законі.

Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» мають право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року № 442 (далі - Порядок), та розробленими на виконання цієї постанови Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 1 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно п. 4 Порядку та підп. 1.5 п. 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Відповідно до положень Порядку відомості про результати атестації робочих місць заносяться до картки умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров'я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Комплексний аналіз норм Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Порядку дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списку № 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Відсутність підтвердження вищезгаданих обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься у постановах Верховного Суду України від 10 вересня 2013 року та від 25 листопада 2014 року (справи № № 21-183а13, 21-519а14).

Проте, суди першої та апеляційної інстанцій вищенаведених вимог не врахували. Дійшовши висновку про те, що відсутність відомостей про особливий характер роботи позивача та відсутність результатів атестації робочих місць, на яких працював позивач, не є підставою для відмови у призначенні пенсії на пільгових умовах, в порушення вимог ст. 159 КАС України належним чином не з'ясували чи проводилася після 21 серпня 1992 року атестація робочих місць, на яких працював позивач, за умовами праці, та чи віднесені посади, на яких працював позивач, до списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, які були чинними на час виконання цих робіт.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно ч. 2 ст. 227 цього Кодексу підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, коли судами першої та апеляційної інстанцій допущено порушення вищенаведених норм процесуального права, зокрема статей 79, 86, 159 КАС України, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а суд касаційної інстанцій в силу положень ст. 220 КАС України не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не можуть залишатися без змін і підлягають скасуванню на підставі ч. 2 ст. 227 КАС України з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 9 вересня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 3 лютого 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.В. Тракало

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк