Справа № 344/20081/14-а
Суддя: Польська М. В.
Дата ухвалення: 2015-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/344/126/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Польської М.В.,

секретаря Дзюбак Х.Б.,

з участю позивача 1 ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до Івано-Франківської міської ради визнання незаконними та скасування рішення Івано-Франківської міської ради та зобовязання повторно розглянути заяви позивачів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулась в суд з адміністративним позовом до Івано-Франківської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення від 21.03.2014р. №1383-43 про відмову у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок по вул.Целевича, 8 в м.Івано-Франківську, зобовязання повторно розглянути заяви щодо приватизації позивачами земельних ділянок площею 0.10га для будівництва та обслуговування житлового будинку та площею 0.1548га і 0.1547га для ведення особистого селянського господарства які перебувають в їх користуванні.

В судовому засіданні позивач 1 та представник позивача 1 вимоги адміністративного позову підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити. Позивач 2 в судове засідання не зявилася, причини неявки суду не повідомила, однак подала заяву від 27.07.2015р. про розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги позову заперечив, з підстав зазначених в запереченні, вважає, що рішення суду про розгляд заяви виконано, але вирішення питання задоволення чи відмову у задоволенні звернення щодо надання земель є повноваженнями колегіального органу, який правомірно відмовив в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою.

Заслухавши пояснення сторін, всебічно, повно та обєктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що Івано-Франківським окружним адміністративним судом було видано 20.01.2014р. виконавчий лист №2а-2285/08/0970 про зобовязання Івано-Франківську міську раду на черговій сесії розглянути заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_3 щодо приватизації земельних ділянок площею 0.10га для будівництва та обслуговування житлового будинку та площею 0.1548га і 0.1547га для ведення особистого селянського господарства що знаходяться по вул. Целевича, 8 в м.Івано-Франківську. Даний виконавчий лист видано на підставі постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.11.2013р., яка залишена без змін ухвалою ВАСУ від 18.09.2014р. (а.с. 115-117, 82-84, 85-87). При цьому судом апеляційної інстанції встановлено те, що земельні ділянки по вул.Целевича,8 відносяться до земель житлової та громадської забудови і не належать до земель сільськогосподарського призначення, окрім того суд касаційної інстанції вважав що апеляційний суд безпідставно давав обґрунтування щодо наявності прав позивачів на певні розміри земельних ділянок, оскільки відповідачем не приймалося рішення щодо приватизації земельної ділянки та її розмірів.

06.02.2014р. відділом ДВС відкрито виконавче провадження ВП №41867075 (стягувач Антонюк), ВП №41865473 (стягувач ОСОБА_3) та надано боржнику строк для виконання виконавчого листа (а.с.18-19).

Рішенням Івано-Франківської міської ради від 21.03.2014р. №1383-43 (п.29) було відмовлено ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 0.10га для будівництва та обслуговування житлового будинку та площею 0.1548га і 0.1547га для ведення особистого селянського господарства що знаходяться по вул.Целевича, 8 в м.Івано-Франківську, у звязку з відсутності документів передбачених ст..118 ЗК України (а.с.20), про що було повідомлено органи ДВС та закінчено виконавче провадження (а.с.56-64)

Як слідує з вимог Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення (ст..1). Статтею 5 цього ж закону зазначено, що звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань. У зверненні має бути зазначено прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати.

За вимогами ст..7, 15, 19 Закону України «Про звернення громадян» звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду. Органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Однак дані правовідносини щодо земельних питань регулюються, окрім вищезгаданого закону, і нормами ЗК України.

Так, за вимогами ст..116 ЗК України ( в редакції на час звернення позивачів до міської ради 11.12.2007р.) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами регулюється нормами ст..118 ЗК України.

Так, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання.

Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність.

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Судом встановлено, що 11.12.2007 р., (а попередньо 18.04.2006р. без долучення будь-якої документації на земельні ділянки (а.с.113), до міської ради були подані заяви від: 1) ОСОБА_3 (а.с.31, 35-36) щодо приватизації земельної ділянки площею 0.10га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та площею 0.1548 га для ведення особистого селянського господарства по вул.Целевича, 8, що перебуває в користуванні заявника. До заяви 2007 року долучено викопіювання з генерального плану, копія свідоцтва про право на спадщину та реєстрація права власності на 1/2 частину житлового будинку, документи що посвідчують особу; 2) ОСОБА_1 (а.с.32-34) щодо приватизації земельної ділянки площею 0.10га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0.1548 га для ведення особистого селянського господарства по вул.Целевича, 8, що перебуває в користуванні заявника. До заяви долучено викопіювання з генерального плану, копія свідоцтва про право на спадщину та реєстрація права власності на 1/2 частину житлового будинку, документи що посвідчують особу.

При цьому суд відхиляє доводи представника позивача 1 про те, що до заяви в 2007 році до відповідача були надані і плани кожної земельної ділянки, які він долучив до матеріалів адміністративної справи (а.с.120-132), оскільки в переліку додатку до заяви до відповідача такі документи відсутні, а долучені матеріали не адресовані відповідачу та не містять дату їх виконання (щодо плану та акту встановлення меж).

В матеріалах справи є також наявною інформація ДПІ міста від 12.12.2006р. про те, що за ОСОБА_3 рахується земельна ділянка площею 0.05 га (житловий фонд) та 0.2048 га (рілля), за ОСОБА_1 рахується земельна ділянка площею 0.05 га (житловий фонд) та 0.2048 га (рілля) (а.с.37)

Позивачами також долучено документи видані ОБТІ з технічної документації: план на земельну ділянку площею 5095 м.кв. 1959р. із зазначенням лишків землі із загальною площею - а саме: пл.. 2365 м.кв. на прізвище ОСОБА_4 (з виправленнями) (а.с.38), висновок на право користування землею площею 2730 м.кв. згідно норми, з виправленням невідомо ким на 5095 м.кв. за ОСОБА_5 та ОСОБА_6, при цьому під будинком - 100.06 м.кв. (а.с.39), договір купівлі і продажі від 20.06.1933р. покупцями в якому зазначено ОСОБА_4 Й і ОСОБА_7 щодо будівельної ділянки №103 (без зазначення площі) та земельних №319 та 321 (без зазначення площі) (а.с.40), та копія з реєстрової книги №33 отриманого позивачами в ОБТІ, в якій під №4867 зазначено про наявність у ОСОБА_5 та ОСОБА_6 всього земельної ділянки (на 1959р.) - 2730 м.кв. і в примітці лишки 2365 м.кв. (а.с.65-67).

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є спадкоємцями житлового будинку та господарських споруд в рівних долях (по 1/2) по вул.Целевича, 8 в м.Івано-Франківську після смерті ОСОБА_8 (сина ОСОБА_5 та ОСОБА_6М.).

Отже, згідно одних наданих доказів, земельна ділянка 0.2548га (0.05+0.2048га) знаходиться в користуванні ОСОБА_1 (за даними ДПІ на певний рік), а згідно інших доказів, зазначених вище, ця площа становить 1365 м.кв. (1/2 частки від 2730 м.кв.), та в користуванні ОСОБА_3 площа земельної ділянки 0.2547га (0.05+0.2047га) (за даними ДПІ), а згідно інших доказів ця площа становить 1365 м.кв. (1/2 частки від 2730 м.кв.). Звертаючись до міської ради заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_3, від імені яких діяв представник ОСОБА_2, самостійно зазначили інше цільове призначення земель, яких просять передати у власність шляхом приватизації, збільшивши площу щодо земельної ділянки під обслуговуванням житлового будинку (до 0.10га з 0.05га), та визначивши іншу площу ділянки для ведення особистого селянського господарства.

За вимогами ст..120 ЗК України, в редакції на час звернення до відповідача, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких вона належала попередньому власнику. При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. При переході права власності на будівлю або споруду до громадян або юридичних осіб, які не можуть мати у власності земельні ділянки, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля чи споруда.

А тому, оскільки позивачами не дотримано вимог вищевказаних норм законодавства при подачі заяви та наявності фактусамостійного визначення площ земельних ділянок на їх приватизацію, окрім того, в порушення ст..118 ч.1 ЗК України до заяви не надано технічні матеріали та документи, що підтверджують розмір земельної ділянки, виготовлених у встановленому законодавством порядку, відповідач правомірно оскаржуваним рішенням відмовив позивачам (при цьому що при зміні площі та цільового призначення земель виготовлено проекти землеустрою), тому вимоги позивачів в частині визнання протиправним та скасування рішення міської ради від 21.03.2014р. не підлягають до задоволення, з врахуванням і наступного.

Також, слід зазначити, що норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам врегульовані також ст..121 ЗК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень визначених законом приймають рішення, які є обовязковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності органів місцевого самоврядування та їх виконавчих органів визначені Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Як встановлено судом, рішенням Івано-Франківської міської ради від 21.03.2014р. №1383-43 (п.29), що оскаржується, було відмовлено ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 0.10га для будівництва та обслуговування житлового будинку та площею 0.1548га і 0.1547га для ведення особистого селянського господарства що знаходяться по вул.Целевича, 8 в м.Івано-Франківську, у звязку з відсутності документів передбачених ст..118 ЗК України. Суд приходить до висновку про правомірність дій відповідача, так як відсутня належна до заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_3 документація для прийняття рішення ради, про що вказано вище. При цьому, судове рішення про самий розгляд заяв виконано, хоча представник позивача 1 в поясненнях стверджував протилежне, але такі пояснення в цій частині, суд не вважає обґрунтованими. Проте, оскільки як встановлено судом про дане рішення відповідача позивачі дізналися пізніше, то поновлення строку звернення до суду підлягає задоволенню.

Окрім того, яке слідує з матеріалів справи, земельна ділянка (їх частина) яка була включена позивачами в площу на приватизацію, перебуває в користуванні іншої особи. Так, предметом оскарження за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до Івано-Франківської міської ради, виконкому міської ради, підприємця ОСОБА_9, було: рішення виконкому про погодження розташування земельної ділянки та дозволу на проект відведення земельної ділянки підприємцю ОСОБА_10 за адресою Целевича 6-8, рішення про передачу в оренду даної земельної ділянки підприємцю ОСОБА_10, договір оренди даної земельної ділянки 2004 року та угоди до договору оренди землі. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 26.02.2010 року, яке набрало законної сили 09.03.2010 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було відмовлено (а.с.95-96). Також предметом судового розгляду було і укладення додаткової угоди про поновлення дії договору оренди землі (а.с.97-103). На даній земельній ділянці площею 1.4002 га є збудовані обєкти та подані замовником будівництва. Декларації про готовність обєкта до експлуатації будівництва групи багатоквартирних житлових будинків (а.с.104-110).

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень. Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Що стосується вимоги зобовязати відповідача повторно розглянути на сесії заяви позивачів, то дана вимога також не підлягає до задоволення, так як наслідком задоволення першої позовної вимоги та в разі скасування рішення, є зобовязання повязане з другою вимогою, тобто друга вимога є похідною від задоволення першої.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає що позовні вимоги не є обгрунтованими, оскільки відповідач подане звернення позивачами розглянув, рішення щодо цього є правомірним та законним.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 19, 144 ч.1 Конституції України, ст. 1, 5, 7, 15, 19, 20 Закону України «Про звернення громадян», ст..116, 118, 121 ЗК України статтями 2, 7, 8, 9, 11, 71, 158, 159, 160, 161, 162, 163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області,суд,

П О С Т А Н О В И В :

Поновити строк зверненпня до суду.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до Івано-Франківської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення від 21.03.2014р. №1383-43 щодо відмови у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок по вул.Целевича, 8 в м.Івано-Франківську, зобовязання повторно розглянути заяви щодо приватизації позивачами земельних ділянок площею 0.10га для будівництва та обслуговування житлового будинку та площею 0.1548га і 0.1547га для ведення особистого селянського господарства які перебувають в їх користуванні відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, але якщо апеляційна скарга не була подана в строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається через Івано-Франківський міський суд протягом 10 днів з дня її проголошення, а у разі прийняття постанови в письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Довідка: повний текст постанови виготовлено 09 жовтня 2015 року.

Суддя Польська М.В.