Справа № 826/8196/15
Суддя: Межевич М.В.
Дата ухвалення: 2015-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/8196/15 Головуючий у 1-й інстанції: Гарник К.Ю.
Суддя-доповідач: Межевич М.В.
У Х В А Л А

Іменем України

04 листопада 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Межевича М.В., суддів Земляної Г.В. та Сорочка Є.О., за участю секретаря судового засідання Кучкарової Я.Д., позивача ОСОБА_2, представника позивача та третьої особи ОСОБА_3, розглянувши у відкритому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 серпня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіної Марини Анатоліївни треті особи - Відділ Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_5 про визнання незаконними дій, зобов'язання вчинити невиконані дії, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 серпня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою позов задовольнити, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, прийнятим з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися в судове засідання, розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 30.01.2013 між позивачем та Публічним акціонерним товариством Всеукраїнський Акціонерний Банк (далі - ВАТ «ВіЕйБі Банк») укладено комплексний договір банківського вкладу у банківських металах № 523890/2013 (без фізичної поставки) (а.с. 14-15).

Предметом договору відповідно до п. 1.1 є розміщення в Банку іменного строкового накопичувального банківського вкладу фізичної особи в банківських металах з особливими умовами (без фізичної поставки) на строк 12 місяців, з дня укладення договору, з виплатою процентів із спливом строку дії вкладу, надалі - строковий вклад.

Для обліку Строкового вкладу Банк відкриває на ім'я вкладника вкладний рахунок №НОМЕР_1 (надалі - Рахунок № 1).

В якості рахунка-кореспондента до Рахунку № 1 Банк відкриває на ім'я Вкладника за вкладом на вимогу «Для виплат» вкладний рахунок в гривні № НОМЕР_3, (далі - Рахунок №2), для безготівкового перерахування на нього процентів, нарахованих за Строковим вкладом за кожен строк дії такого Вкладу або на момент припинення дії Комплексного договору банківського вкладу. Крім того, відкривається вкладний рахунок в банківських металах № НОМЕР_4 (далі - Рахунок № 3), для безготівкового перерахування на нього не витребуваного у строк Строкового Вкладу після спливу строку дії Договору у випадках, передбачених договором або законодавством (п. 1.2).

Пунктом 1.3 вказаного договору передбачено, що в межах договору під словами «Строковий вклад» розуміються банківські метали, що обліковуються на рахунку № 1. Під словами «Вклад на вимогу» розуміються грошові кошти, що надійшли в безготівковій формі і обліковуються на рахунку № 2.

Дата вимоги Вкладником Строкового вкладу - 30.01.2014 (п.1.7).

20.11.2014 на підставі постанови Правління Національного банку України № 733 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.11.2014 № 123 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк», згідно з яким з 21.11.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «ВіЕйБі Банк».

Тимчасову адміністрацію в ПАТ «ВіЕйБі Банк» запроваджено строком на три місяці з 21.11.2014 по 20.02.2015.

08.12.2014 між позивачем (дружина) та ОСОБА_5 (чоловік) укладено Договір подружжя про сплату дружиною аліментів на утримання чоловіка, який посвідчений нотаріально. Договором встановлюється обов'язок дружини утримувати чоловіка, сплачуючи йому аліменти в розмірі, в строки і на умовах, визначених даним договором. Зазначено, що шлюб зареєстровано 28.01.2000 і що чоловік є непрацездатним згідно пенсійного посвідчення від 07.10.2011. У пункті 4 договору зазначено, що дружина може надавати матеріальну допомогу. На утримання чоловіку передбачено 7 666 грн. щомісячно. Згідно з умовами пункту 6 цього договору подружжя домовились про те, що у зв'язку з необхідністю проведення екстреного лікування чоловіка, дружина виплачує аліменти наперед у сумі 460 000 грн., що є еквівалентом виплати аліментів за період 60 календарних місяців з дати підписання договору. Пунктом 7 договору передбачено, що дружина добровільно виплачує чоловіку суму аліментів, вказану у пункті 7 цього договору аліменти у строк 10 календарних днів з дати підписання цього договору. Виплата здійснюється готівкою. Факт одержання аліментів у повній сумі, визначеній у пункті 7 цього Договору, підтверджується нотаріально посвідченою заявою (а.с. 10).

12.01.2015 приватним нотаріусом Мойсеєнко Т.О. вчинено виконавчий напис (зареєстровано в реєстрі за № 2) про стягнення з боржника - ОСОБА_2 суми 460 000 грн., як аліменти на утримання чоловіка згідно п.п. 6, 7, 8 вищезгаданого договору подружжя (а.с. 11).

16.01.2015 державним виконавцем ВДВС ухвалено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 46013082 на підставі вищезгаданого виконавчого напису про стягнення коштів в розмірі 460 000 грн., як аліментів на утримання чоловіка. Згідно з постановою боржнику (позивачу) запропоновано самостійно виконати рішення в семиденний строк з моменту винесення постанови (а.с. 12). Копію постанови отримано позивачем 17.01.2015.

23.01.2015, як вбачається з вимоги кредитора від 27.03.2015 (а.с. 31), позивач направила до Банку вимогу про повернення їй вкладу за договором № 523890/2013 від 30.01.2013 та нарахованих процентів, зазначивши про відсутність можливості пролонгації договору, що вбачається з листа позивачки від 27.03.2015 (а.с. 31). Листом від 11.02.2015 № 15-9-1992 у виплаті вкладу було відмовлено з тих підстав, що виплата по депозитам у банківських металах не здійснюється, оскільки згідно з постановою Правління НБУ від 20.11.2014 № 733/БТ виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 20.11.2014 прийнято рішення № 123 про запровадження з 21.11.2014 тимчасової адміністрації у Банку. Варто зауважити, що вказані дії Уповноваженої особи не є предметом оскарження у даній справі.

03.02.2015 на офіційному веб-сайті Фонду розміщено оголошення про початок виплат вкладникам ПАТ «ВіЕйБі Банк» за договорами банківського вкладу, строк дії яких закінчився по 21 листопада 2014 року включно, та за договорами банківського рахунку. Зокрема, зазначено, що з 04 лютого 2015 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» розпочинає виплати коштів вкладникам за договорами банківського вкладу, строк дії яких закінчився до 21 листопада 2014 року включно, та за договорами банківського рахунку (поточні та карткові рахунки). В цілому, як зазначено в оголошенні, виплати коштів будуть здійснюватися протягом терміну дії тимчасової адміністрації до 20 лютого 2015 року включно.

17.02.2015 виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення № 35 про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк» до 20.03.2015 включно та продовження повноважень уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіної Марини Анатоліївни до 20.03.2015 включно.

19.02.2015 на веб-сайті Фонду розміщено оголошення про здійснення виплат вкладникам ПАТ «ВіЕйБі Банк» за договорами банківського вкладу, строк дії яких закінчився у період з 21 листопада 2014 року по 09 лютого 2015 року включно. Зазначено, що ПАТ «ВіЕйБі Банк» здійснює виплати коштів вкладникам за договорами банківського вкладу, строк дії яких закінчився у період з 21 листопада 2014 року по 09 лютого 2015 року включно, а також продовжуються виплати коштів вкладникам за договорами банківського вкладу, строк дії яких закінчився раніше, та за договорами банківського рахунку (поточні та карткові рахунки).

22.02.2015 позивачем до ВДВС подано заяву-повідомлення в якій зазначено, що 30.01.2013 нею укладено договір банківського вкладу у банківських металах № 523890/2013 з ПАБ «Всеукраїнський акціонерний банк». Зазначено, що сума вкладу становить 24 тройських унцій банківського металу золота. Крім того, у заяві зазначається, що згідно з п. 1.7. договору датою повернення вкладу мало стати 30.01.2014. Проте, вклад не було витребувано 30.01.2014, а тому договір було пролонговано на підставі п. 1.7. договору. Таким чином, як зазначено у заяві, позивач володіє депозитом, на який може бути звернено стягнення. Посилаючись на ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» позивачка просила в першу чергу накласти стягнення на цінності та кошти, які знаходяться на рахунку № НОМЕР_2 та на рахунку № НОМЕР_1 в ПАБ «Всеукраїнський акціонерний банк», які були відкриті згідно договору банківського вкладу у банківських металах № 523890/2013 від 30.01.2013 (а.с. 13).

05.03.2015 державним виконавцем сформовано платіжні вимоги № 421/22 на суму 24 тройських унцій банківського металу золота (а.с. 52-53), в яких зазначено про доручення на примусове списання банківського металу золота, з подальшим її зарахуванням на мультивалютний рахунок ВДВС, а також зазначається про примусове виконання виконавчого документу № 2, виданого 12.01.2015 ПН КМНО про стягнення з позивача 460 000 грн. як аліменти на утримання чоловіка. Крім того, міститься посилання на договір № 523890/2013 банківського вкладу в банківських металах.

Згідно відмітки Уповноваженої особи Фонду від 13.03.2015 зазначено про повернення платіжної вимоги № 421/22 від 05.03.2015 без виконання на підставі ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у зв'язку із запровадженням з 21.11.2014 тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк» (а.с 52) та у зв'язку з відсутністю коштів на рахунку платника (а.с. 53).

Під час розгляду справи в суді першої інстанції не встановлено вжиття ВДВС відносно позивачки інших заходів примусового характеру, спрямованих на виконання виконавчого напису.

20.03.2015, на підставі постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славкіну Марину Анатоліївну строком на 1 рік з 20.03.2015 по 19.03.2016 включно.

27.03.2015 позивачем до відповідача подано «Вимогу кредитора» про визнання позивачки кредитором, в якій зазначено, що станом на дату прийняття рішення про ліквідацію Банку на рахунках позивачки знаходились наступні кошти:

- на рахунку № НОМЕР_1 - 24 тройських унцій банківського металу золота, як сума вкладу згідно договору № 523890/2013 від 30.01.2013.

- на рахунку № НОМЕР_2 - 1,23 тройських унції у гривневому еквіваленті, як сума нарахованих процентів згідно договору № 523890/2013.

У зв'язку невиконанням відповідачем згаданих платіжних вимог № 421/22 від 05.03.2015, позивач звернулася з позовом до суду, в якому просить:

- визнати незаконними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у ПАТ «ВіЕсБі Банк» Славкіної Марини Анатоліївни у частині відмови у списанні цінностей (24 тройських унцій банківського металу золота) з рахунку № НОМЕР_2 та з рахунку № НОМЕР_1, які належать ОСОБА_2 (згідно договору банківського вкладу у банківських металах № 523890/2013 від 30.01.2013) згідно платіжної вимоги № 421/22 від 05.03.2015 (реєстр платіжних вимог № дв-22 від 05 березня 2015 року) державного виконавця Шевченківської державної виконавчої служби районного управління юстиції у м. Києві Руденко Наталії Володимирівни;

- зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у ПАТ «ВіЕсБі Банк» Славкіну Марину Анатоліївну виконати не вчинені дії, а саме: здійснити списання цінностей (24 тройських унцій банківського металу золота) з рахунку № НОМЕР_2 та з рахунку № НОМЕР_1, які належать ОСОБА_2 (згідно договору банківського вкладу у банківських металах № 523890/2013 від 30.01.2013) на рахунок Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві (р/р № 138 у АТ «Укрсімбанк», код банку 322313), як виплату аліментів від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 згідно платіжної вимоги № 421/22 від 05.03.2015 (реєстр платіжних вимог № дв-22 від 05 березня 2015 року) державного виконавця Шевченківської державної виконавчої служби районного управління юстиції у м. Києві Руденко Наталії Володимирівни.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявлена до стягнення/повернення у вимозі сума за своєю правовою природою не може вважатися сумою аліментів; у Банку (Уповноваженої особи Фонду) були відсутні обов'язки щодо виплати цієї суми як аліментів та, відповідно, були відсутні підстави для виконання платіжних вимог державного виконавця; позивачкою не доведено порушення її прав та інтересів з боку Уповноваженої особи Фонду.

Вирішуючи спір, колегія суддів виходить з наступного.

За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 77 Сімейного кодексу України № 2947-III від 10.01.2002, утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою.

Аліменти сплачуються щомісячно. За взаємною згодою аліменти можуть бути сплачені наперед.

Частиною 1 ст. 78 Сімейного кодексу України № 2947-III від 10.01.2002 передбачено, що подружжя має право укласти договір про надання утримання одному з них, у якому визначити умови, розмір та строки виплати аліментів. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

З урахуванням викладених норм, 08.12.2014 між позивачем (дружина) та ОСОБА_5 (чоловік) укладено Договір подружжя про сплату дружиною аліментів на утримання чоловіка (а.с. 10), відповідно до п. 6 якого, зокрема, у зв'язку з необхідністю проведення екстреного лікування чоловіка, дружина виплачує аліменти наперед у сумі 460 000 грн., що є еквівалентом виплати аліментів за період 60 календарних місяців з дати підписання договору.

Згідно з ч. 2 ст. 78 Сімейного кодексу України № 2947-III від 10.01.2002, у разі невиконання одним із подружжя свого обов'язку за договором про надання утримання аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Так, 12.01.2015 приватним нотаріусом Мойсеєнко Т.О. вчинено виконавчий напис (зареєстровано в реєстрі за № 2) про стягнення з боржника - ОСОБА_2 суми 460 000 грн., як аліменти на утримання чоловіка згідно п.п. 6, 7, 8 вищезгаданого договору подружжя (а.с. 11).

Разом з цим, пунктом 7 вказаного договору подружжя передбачено, що дружина добровільно виплачує чоловіку суму аліментів, вказану у пункті 7 цього договору у строк 10 календарних днів з дати підписання цього договору.

З наведеного чітко вбачається, що вказаний пункт договору не встановлює строку сплати 460 000 грн. аліментів, визначених у п. 6, а тому строк виплати вказаних сум є невизначеним.

Разом з цим, виявивши вказану неточність, позивач звернулася до нотаріуса, який виправив допущену описку, у зв'язку з чим, п. 7 договору подружжя звучить як «дружина добровільно виплачує чоловіку суму аліментів, вказану у пункті 6 цього договору у строк 10 календарних днів з дати підписання цього договору».

Копію виправленого договору було долучено до матеріалів справи разом з апеляційною скаргою, а оригінал оглянуто колегією суддів в судовому засіданні. Разом з цим, виправлений примірник договору до суду першої інстанції не надавався, а тому суд першої інстанції оцінював відповідний договір у редакції, що існувала до внесення в нього виправлень.

Не заслуговують уваги твердження позивача про те, що суд першої інстанції неправомірно, без згоди на це сторін, розтлумачив умови договору, оскільки ч. 1 ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України № 2747-IV від 06.07.2005 (далі - КАС України) передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

У зв'язку з цим, колегія суддів наголошує на тому, що суд першої інстанції не приймав рішення про тлумачення умов договору, як то передбачено ч. 2 ст. 213 Цивільного кодексу України № 435-IV від 16.01.2003, а лише надав оцінку цьому договору як доказу по справі.

Частиною 1 та п. 4 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 (далі - Закон № 606-XIV) передбачено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: виконавчі написи нотаріусів.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 названого закону, Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Частиною 2 ст. 25 Закону № 606-XIV передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Так, постановою про відкриття виконавчого провадження від 16.01.2015 ВП № 46013082 державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві Руденко Н.В. відкрито виконавче провадження з виконання вище згаданого виконавчого напису нотаріуса, яку отримано позивачем 17.01.2015.

Наведеною постановою надано боржнику (позивачу) семиденний строк для самостійного виконання з моменту винесення постанови.

Як зазначає позивач, на виконання постанови про відкриття виконавчого провадження, вона звернулася до державного виконавця із заявою, в якій зазначила, що бажає добровільно виконати аліментний обов'язок перед чоловіком.

Разом з цим, матеріали справи не містять доказів добровільного виконання позивачем вимог державного виконавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону № 606-XIV, у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Так, не отримавши підтвердження сплати відповідних коштів, державним виконавцем розпочато примусове виконання рішення та направлено до відповідача платіжні вимоги від 05.03.2015 № 421/22 на суму 24 тройських унцій банківського металу золота кожна.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у державного виконавця на виконанні перебуває виконавчий напис зі стягнення гривневих коштів, однак предметом стягнення у платіжних вимогах є метал - тройські унції банківського золота. При цьому, не можливо встановити яким чином державний виконавець співвідніс відповідну кількість золота з їх гривневим еквівалентом.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» № 4452-VI від 23.02.2012 (далі - Закон № 4452-VI), під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Пунктом 4 ч. 6 наведеної статті передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати аліментів, пенсій, стипендій, інших соціальних, державних виплат, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, ушкодженням здоров'я або смертю тощо, що надійшли до банку з дня початку здійснення процедури виведення банку з ринку.

Згідно абз. 9 ч. 6 ст. ст. 36 Закону № 4452-VI (у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин), зобов'язання банку, передбачені пунктами 11 - 4 частини шостої цієї статті, виконуються банком у межах його фінансових можливостей у порядку, встановленому нормативно-правовими актами Фонду.

Таким чином, порядок виплати аліментів у період запровадження тимчасової адміністрації банку регулюється нормативно-правовими актами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Так, відповідно до абз. 2 п. 1.15 глави 1 розділу ІІІ Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 № 2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 вересня 2012 року за № 1581/21893 (далі - Положення № 1581/21893), Під час тимчасової адміністрації не здійснюються задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Згідно абз. 6 п. 1.16. глави 1 розділу ІІІ Положення № 1581/21893, обмеження, встановлені абзацом другим пункту 1.15 цієї глави, не поширюються на зобов'язання банку щодо виплати аліментів, пенсій, стипендій, інших соціальних, державних виплат, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, ушкодженням здоров'я або смертю, тощо.

Відповідно до абз. 9 п. 1.16. глави 1 розділу ІІІ Положення № 1581/21893, зобов'язання банку перед юридичними та фізичними особами, передбачені абзацами шостим - восьмим цього пункту, виконуються банком протягом тимчасової адміністрації в межах суми коштів, що надійшли на рахунки таких юридичних та фізичних осіб з наступного дня після запровадження процедури тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку.

20.11.2014 на підставі постанови Правління Національного банку України від № 733 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.11.2014 № 123 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк», згідно з яким з 21.11.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «ВіЕйБі Банк».

Таким чином, відповідач міг виконати платіжні вимоги державного виконавця лише у в межах коштів, які були зараховані на рахунки позивача після 21.11.2014.

Разом з цим, матеріали справи не містять доказів того, що рахунки позивача, з яких здійснюється стягнення, згідно платіжних вимог поповнювалися. З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що з моменту запровадження тимчасової адміністрації, кошти на відповідні рахунки позивача не надходили, а тому відповідач не мав підстав для виконання платіжних вимог державного виконавця.

Апеляційний суд вважає за необхідне також зазначити, що Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, затверджене Постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 № 216 у даному випадку застосовується як загальний нормативний акт по відношенню до Положення № 1581/21893, яке містить спеціальні норми, що врегульовують питання виведення неплатоспроможного банку з ринку, а також виплати таким банком відповідних коштів.

Також, узагальнюючи ситуацію, що склалася, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що позивач самостійно (добровільно) не сплачуючи кошти чоловіку за договором, намагається в судовому порядку стягнути кошти зі свого ж рахунку, відкритому у неплатоспроможному банку, при цьому розуміючи, що вказані кошти не відшкодовуватимуться Фондом гарантування вкладів, а їх повернення можливе лише в порядку черговості у випадку достатності коштів за результатами ліквідації банку.

Поведінка позивача у ситуації, що склалася є суперечливою, оскільки з одного боку вона не виконала умови договору зі сплати аліментів, що призвело до звернення її чоловіка до виконавчої служби, не виконала вимоги державного виконавця, що призвело до початку процедури примусового виконання рішення, з іншого боку позивач говорить про свою добросовісність та фактично просить допомогти державному виконавцю у здійсненні примусового виконання рішення.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що дії позивача спрямовані на отримання відповідних сум банківського вкладу в обхід ст. 52 Закону № 4452-VI (черговість задоволення вимог кредиторів) та не стосуються добросовісного виконання умов договору подружжя зі сплати аліментів.

Крім того, звернення позивача до відповідача із заявою про визнання кредитором та виконання платіжних вимог державного виконавця призведе до дублювання стягнення відповідних сум.

Колегія суддів не бере до уваги твердження позивача в апеляційній скарзі про те, що в рамках виконавчого провадження з неї буде стягнуто виконавчий збір, оскільки це не стосується предмету розгляду даної справи.

Враховуючи викладені обставини у своїй сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову є обґрунтованим та правомірним, а отже скасуванню не підлягає.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Статтею 200 КАС передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 серпня 2015 року - без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя М.В. Межевич

Суддя Г.В. Земляна

Суддя Є.О. Сорочко

Повний текст ухвали виготовлений 09 листопада 2015 року.

Головуючий суддя: Межевич М.В.

Судді: Земляна Г.В.

Сорочко Є.О.