Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2015-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" листопада 2015 р. м. Київ К/9991/26523/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого - судді суддів:Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Міністерства охорони навколишнього природного середовища України, Державної екологічної інспекції з охорони довкілля Північно-Західного регіону Чорного моря про поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за касаційними скаргами ОСОБА_4 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2012 року та Міністерства охорони навколишнього природного середовища України на ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2012 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2007 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Міністерства охорони навколишнього природного середовища України про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Постановою Київського районного суду міста Одеси від 25 червня 2007 року, залишеною без ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2008 року, позов задоволено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25 травня 2011 року постанову Київського районного суду міста Одеси від 25 червня 2007 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2008 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

18 жовтня 2011 року від позивача до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій заявлено вимоги до Міністерства охорони навколишнього природного середовища України про зобов'язання поновити ОСОБА_4 на посаді заступника начальника Державної екологічної інспекції з охорони довкілля Північно-Західного регіону Чорного моря, яка є правонаступником Державної інспекції охорони Чорного моря.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2011 року до участі у справі в якості другого відповідача залучено Державну екологічну інспекцію з охорони довкілля Північно-Західного регіону Чорного моря.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2011 року позивачу відмовлено у задоволенні позову.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2012 року постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2011 року скасовано, а провадження у справі закрито.

Посилаючись у касаційних скаргах на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_4 просить скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2012 року та постановити нове судове рішення про задоволення позовних вимог, а Міністерство охорони навколишнього природного середовища України - скасувати ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2012 року та залишити в силі постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2011 року.

Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційних скарг та правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судами, наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України № 156-О від 26 квітня 2004 року ОСОБА_4 звільнено з посади заступника начальника Державної інспекції охорони Чорного моря - заступника Головного державного інспектора охорони навколишнього природного середовища Чорного моря.

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 12 серпня 2004 року по справі № 2-4602/2004 наказ Міністерства охорони навколишнього природного середовища України № 156-О від 26 квітня 2004 року визнано неправомірним та скасовано. ОСОБА_4 поновлено на посаді заступника начальника Державної інспекції охорони Чорного моря і на його користь з відповідача стягнуто заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 3 192,39 грн.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 20 вересня 2005 року, яке набрало законної сили, рішення Київського районного суду міста Одеси від 12 серпня 2004 року змінено в частині розміру стягнення заробітку за час вимушеного прогулу.

Міністерство охорони навколишнього природного середовища України на виконання рішення суду перерахувало позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26 квітня 2004 року по 12 серпня 2004 року в сумі 2960 грн., проте рішення суду про поновлення позивача на роботі у добровільному порядку не виконало.

Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 26 липня 2004 року № 280 Державну інспекцію охорони Чорного моря було ліквідовано, а з 01 листопада 2004 року - виключено з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Оскільки рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 серпня 2004 року про поновлення ОСОБА_4 на посаді заступника начальника Державної інспекції охорони Чорного моря не виконане, позивач 30 березня 2007 року звернувся з позовом, в якому, після збільшення позовних вимог, просив стягнути з Міністерства охорони навколишнього природного середовища України заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 12 серпня 2004 року по 01 квітня 2007 року в розмірі 27695,83 грн. та зобов'язати Міністерство охорони навколишнього природного середовища України поновити його на посаді заступника начальника Державної екологічної інспекції з охорони довкілля Північно-Західного регіону Чорного моря, яка є правонаступником Державної інспекції охорони Чорного моря.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач не перебував у трудових відносинах з Державною екологічною інспекцією з охорони довкілля Північно-Західного регіону Чорного моря, яка була створена 31 серпня 2004 року, тому підстави для зобов'язання Міністерства охорони навколишнього природного середовища України поновити позивача на посаді у вказаній установі відсутні. При цьому, звернувшись до суду з новим позовом про стягнення з Міністерства охорони навколишнього природного середовища України заробітної плати за час вимушеного прогулу у розмірі 27695,83 грн. та про зобов'язання поновити ОСОБА_4 на посаді заступника начальника Державної екологічної інспекції з охорони довкілля Північно-Західного регіону Чорного моря, позивач обрав невірний спосіб захисту порушених прав.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та закриваючи провадження у справі, апеляційний суд виходив з того, що трудовий спір, який є предметом розгляду у даній справі, вже вирішений по суті Київським районним судом м. Одеси, про що 12 серпня 2004 року постановлено відповідне рішення, яке набрало законної сили. Питання ж про виплату позивачу середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки має вирішуватися шляхом постановлення ухвали в одному провадженні з первісними вимогами про поновлення на роботі.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду апеляційної інстанції не можна.

Згідно зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом наведеної статті рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається судове рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи чи для вирішення певного процесуального питання, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються належними і допустимими доказами.

Оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції вказаним вимогам процесуального закону відповідає не в повній мірі.

Згідно із частиною 1 статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Відповідно до частин 4 та 5 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Як вбачається з матеріалів справи, 18 жовтня 2011 року від позивача до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій заявлено вимоги до Міністерства охорони навколишнього природного середовища України про зобов'язання поновити ОСОБА_4 на посаді заступника начальника Державної екологічної інспекції з охорони довкілля Північно-Західного регіону Чорного моря, яка є правонаступником Державної інспекції охорони Чорного моря.

В силу частини 1 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Пунктом 4 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду з того самого спору і між тими самими сторонами.

Відповідно до статей 206, 207 Кодексу адміністративного судочинства України в описовій і мотивувальній частинах ухвали (постанови) суду апеляційної інстанції зазначається: короткий зміст позовних вимог, вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції; узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу; встановлені судом першої інстанції обставини; встановлені судом апеляційної інстанції обставини із посиланням на докази, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали (постанови), і положення закону, яким він керувався, в резолютивній частині - висновок суду апеляційної інстанції по суті вимог апеляційної скарги і позовних вимог.

Не виконавши вимоги наведених положень процесуального закону, Одеський апеляційний адміністративний суд скасовуючи постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2011 року та закриваючи провадження у справі з підстав існування судового рішення, яким позивача поновлено на посаді заступника начальника Державної інспекції охорони Чорного моря, невірно визначив предмет і нормативно-правове регулювання даного спору, який стосується поновлення ОСОБА_4 на посаді заступника начальника Державної екологічної інспекції з охорони довкілля Північно-Західного регіону Чорного моря та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Таким чином, суд апеляційної інстанції не перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо встановлення ним фактичних обставин та застосування норм матеріального і процесуального права у справі за позовом ОСОБА_4 про поновлення його на посаді заступника начальника Державної екологічної інспекції з охорони довкілля Північно-Західного регіону Чорного моря та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Крім того, не було враховано висновки та мотиви Вищого адміністративного суду України, викладені в ухвалі від 25 травня 2011 року, з яких було скасовано судові рішення, зокрема, щодо необхідності дослідження обставин невиконання судового рішення про поновлення на роботі з часу його ухвалення й до ліквідації Державної інспекції охорони Чорного моря, встановлення кількості робочих днів вимушеного прогулу і розрахунків середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Частиною 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, оскільки судом апеляційної інстанції допущено порушення норм процесуального права, зокрема, статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, судове рішення апеляційної інстанції підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час нового судового розгляду справи суду апеляційної інстанції необхідно врахувати викладене, повно та об'єктивно дослідити обставини справи, дати їм належну юридичну оцінку, в залежності від встановленого, правильно застосувати до спірних правовідносин норми матеріального права та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_4 та Міністерства охорони навколишнього природного середовища України задовольнити частково.

Ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2012 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: Я.Л. Іваненко М.І. Мойсюк В.В. Тракало