Справа № 524/7691/15-а
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2015-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2015 р.Справа № 524/7691/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Русанової В.Б.

Суддів: Присяжнюк О.В. , Курило Л.В.

за участю секретаря судового засідання Дудка О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24.09.2015р. по справі № 524/7691/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Кременчуцької міської ради

про визнання нечинним та скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулася до Автозаводського районного суду м. Кременчука з позовом в якому просила:

визнати нечинним та скасувати рішення Кременчуцької міської ради від 23.12.2014р. « Про надання дозволу на розроблення технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення ) меж земельних ділянок юридичним та фізичним особам в м. Кременчуці» щодо відведення ОСОБА_2 земельної ділянки площею 392 кв.м. для будівництва і обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 29.09.2015р. відмовлено в відкритті провадження у адміністративній справі.

ОСОБА_1 не погодившись з рішенням суду першої інстанції подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука від 29.09.2015р., справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, оскільки зазначений спір належить вирішувати в порядку адміністративного судочинства.

В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не прибули, про дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином.

Згідно ч.1 ст. 41 КАС України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.4 ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи

Колегія суддів, вислухав суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в відкритті провадження суд першої інстанції виходив з того, що предметом спору є рішення органу місцевого самоврядування щодо надання дозволу на розроблення технічної документації на земельну ділянку, вирішення якого є необхідним для набуття і реалізації права на землю, а тому даний спір виникає з земельних відносин і , має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з наступних підстав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановленийзаконом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Позивач в позові зазначає про оскарження рішення Кременчуцької міської ради від 23.12.2014р. . проте такого рішення до заяви не надано.

Судом встановлено, що 25.11.2014р. Кременчуцькою міською радою прийнято рішення «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у м. Кременчуці» зокрема щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 орієнтовною площею 0,0494 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.80 ЗК України суб'єктами права власності на землю є, зокрема територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

За змістом ст.ст.2,5 Земельного Кодексу України міська рада при здійснені повноважень власника землі є рівноправним суб'єктом земельних відносин.

У даній справі міська рада, реалізуючі право розпорядження земельною ділянкою, відповідно до ст.5 ЗК України має рівні права з громадянами та юридичними особами, з якими вона вступає у земельні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею, тобто є рівноправним суб'єктом земельних відносин.

Отже спори , предметом яких є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав на неї , розгляду за правилами КАС не підлягає. У разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 17.02.2015р.

Відповідно до ст.244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладеній у його постанові , прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п.1 та 2 ч. 1 ст.237 КАС України , є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень , які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норми права, викладеній у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальною юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що зазначена справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а тому суд першої інстанції правомірно відмовив в відкритті провадження у справі.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, як прийняту з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Враховуючи, що судове рішення прийнято не на користь позивача, та сплата судового збору була відстрочена ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 22.10.205р., до ухвалення судового рішення по цій справи, колегія суддів, відповідно до ст.94 КАС України стягує з ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1218 грн. в дохід Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24.09.2015р. по справі № 524/7691/15-а залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Держаного Бюджету України судовий збір за подання апеляційної скарги до апеляційного суду в розмірі 1218 грн. (одна тисяча двісті вісімнадцять гривень) .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Русанова В.Б.
Судді Присяжнюк О.В. Курило Л.В.
Повний текст ухвали виготовлений 09.11.2015 р.