Справа № 4124/11/2070
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2011-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

08 вересня 2011 р. № 2а- 4124/11/2070

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Зінченка А. В.,

суддів Чалого І.С., Шевченка О.В.

при секретарях Фоменко І.Є., Воронові М.А.

за участю представників сторін:

представника позивача ОСОБА_1

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду адміністративний позов Дочірнього підприємства «Автотрейдінг-Харків»до державної податкової інспекції у Дзержинському районі м.Харкова про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, Дочірнє підприємство «Автотрейдінг Харків», звернувся до суду з позовом до державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова, в якому просить суд скасувати податкові повідомлення-рішення № /0 від 08.09.2010 року, № 5/1 від 15.10.2010 року, № /2 від 31.12.2010 року, якими підприємству донараховано податок на додану вартість в розмірі 935996,90 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 467988,40 грн., на загальну суму 1403995,30 грн.

Свій позов позивач обґрунтував тим, що фахівцями державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова була проведена документальна невиїзна перевірка податкової декларації з податку на додану вартість за квітень 2010 року. За результатами цієї перевірки був складений акт від 26.08.2010 року за № 8738/2305/31941457.

Актом перевірки зафіксовано порушення пп. 7.2.3 п. 7.2 ст. 7, пп.. 7.4.1 п. 7.4. ст. 7 Закону «Про ПДВ», в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 935996,86 грн., у тому числі за квітень 2010 року - 935996,86 грн.

31.08.2010 року позивачем було надано заперечення на ОСОБА_2 перевірки та 09.09.2011 року було отримано відповідь за заперечення, якою вимоги підприємства задоволено не було.

На підставі акту перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення № /0 від 08.09.2010 року, яким підприємству донараховано податок на додану вартість в розмірі 935996,90 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 467988,40 грн., на загальну суму 1403995,30 грн.

Позивач не погодився з винесеним рішенням та оскаржив його до ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова, до ДПА у Харківській області та до ДПА України .

За результатами розгляду скарг вказане рішення залишено без змін, а скарги підприємства - без задоволення.

Позивач вважає вказані податкові повідомлення-рішення незаконними, необґрунтованими та просить їх скасувати.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, з посиланням на обставини викладені в позовній заяві.

В судовому засіданні представники відповідача проти позову заперечували, просили у його задоволенні відмовити, надавши суду свої письмові заперечення та зазначив, що зазначені податкові повідомлення рішення відповідають вимогам діючого податкового законодавства, є обґрунтованими та законними.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, встановив наступні обставини справи.

Фахівцями державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова була проведена документальна невиїзна перевірка податкової декларації з податку на додану вартість за квітень 2010 року.

За результатами цієї перевірки був складений акт від 26.08.2010 року за № 8738/2305/31941457.

Актом перевірки зафіксовано порушення пп. 7.2.3 п. 7.2 ст. 7, пп.. 7.4.1 п. 7.4. ст. 7 Закону «Про ПДВ», в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 935996,86 грн., у тому числі за квітень 2010 року - 935996,86 грн.

31.08.2010 року позивачем було надано заперечення на ОСОБА_2 перевірки та 09.09.2011 року було отримано відповідь за заперечення, якою вимоги підприємства задоволено не було.

На підставі акту перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення № /0 від 08.09.2010 року , яким підприємству донараховано податок на додану вартість в розмірі 935996,90 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 467988,40 грн., на загальну суму 1403995,30 грн.

Позивач не погодився з винесеним рішення та оскаржив його до ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова, до ДПА у Харківській області та до ДПА України .

За результатами розгляду вказане рішення залишено без змін, а скарги підприємства - без задоволення.

Суд вказує, що відповідно до ч. 1 ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, згідно яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією га законами України.

Відповідно до п. 1.2 ст. 1 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»податкове зобовязання - зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України.

Також, пунктом 1.3 цієї ж статті передбачено, що податковий борг (недоїмка) - податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов'язання.

Пункт 1.11. цієї статті вказує, що податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - це документ, що подається платником податків до контролюючого органу у строки, встановлені законодавством, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податку, збору (обов'язкового платежу).

В судовому засіданні представник відповідача зазначив, що позивачем безпідставно віднесено до складу податкового кредиту накладні отримані від ТОВ «Слобожанська Торгова Компанія»у квітні 2010 року.

В обґрунтування відповідач вказав, що відповідно до баз даних ДПС та податкової звітності на ТОВ «Слобожанська Торгова Компанія»відсутні трудові ресурси, складські приміщення, виробничі потужності для здійснення будь-якого виду діяльності, вбачається проведення транзитних фінансових потоків, спрямованих на здійснення операцій надання податкової вигоди переважно з контрагентами, які не виконують свої податкові зобов»язання, зокрема, у випадках, коли операції здійснюються через посередників з метою штучного формування валових витрат та податкового кредиту, не мають реального товарного характеру.

Таким чином, на думку відповідача, у звязку з тим, що у ТОВ «Слобожанська Торгова Компанія»відсутні необхідні умови для ведення господарської діяльності, відсутні основні фонди, технічний персонал, виробничі активи, складські приміщення. Транспортні засоби, зазначена угода між позивачем та його контрагентом має ознаки нікчемності.

Суд вважає за необхідним зазначити, що відповідно до підпункту 7.2.3. п. 7.2. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг).

Для операцій, що оподатковуються і звільнені від оподаткування, складаються окремі податкові накладні. Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом.

Податкова накладна виписується на кожну повну або часткову поставку товарів (робіт, послуг). У разі коли частка товару (робіт, послуг) не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом державної податкової служби України, та враховується у визначенні загальних податкових зобов'язань.

Матеріалами справи підтверджено, що надані до ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова податкові накладні відповідають всім вимогам законодавства.

Суд вказує, що відповідно до п. 3.4. Порядку заповнення і подання податкової декларації з податку на додану вартість, затвердженого Наказом ДПА України № 166 від 30.05.1997 р., платник податку самостійно обчислює суму податкового зобов'язання, яку зазначає в декларації. Дані, наведені в декларації, мають відповідати даним бухгалтерського та податкового обліку платника, достовірність даних підтверджується: підписом платника,якщо платник - фізична особа, в інших випадках (особа, яка визначена як платник податку на додану вартість, крім фізичних осіб) - підписами відповідальних посадових осіб керівника , головного бухгалтера) та печаткою, а в разі подання декларації в електронній формі - електронним підписом осіб (які підписують декларацію), зареєстрованим у порядку, визначеному законодавством.

Підпунктом 7.4.1. п. 7.4. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо говірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих «сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з мстою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.7.5. Закону України «Про податок на додану вартість»датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається: 7.5.1. дата здійснення першої з подій:або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг);

Згідно п.п. 7.4.5. вищезазначеного Закону не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Відповідно до п.п. 7.2.6 п.7.2. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»передбачено, що тільки податкова накладна, видана платником податку, який надає товари (послуги) є підставою для нарахування податкового кредиту, оскільки містить відомості про продавця товару, про проданий товар, його вартість, суму ПДВ.

Правила формування податкового кредиту платниками податку на додану вартість визначені статтею 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Згідно з цими правилами формування податкового кредиту залежить від наступних факторів: документальне підтвердження нарахування (сплати) податку; напрямок використання придбаних товарів (послуг).

Суд зазначає, що відповідно до підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість»датою виникнення права на податковий кредит є дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата втримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

При цьому, відповідно до пункту 7.2.3 пункт 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках, оригінал якої надається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг).

Відтак, суд приходить до висновку, що достатніми підставами для виникнення у позивача права на податковий кредит є факт підписання актів здачі-приймання виконаних робіт та отримання податкових накладних від контрагентів.

Також судом встановлено, що як на момент здійснення правовідносин між позивачем та його контрагентом, так і по теперішній час ТОВ «Слобожанська Торгова Компанія»знаходиться в єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб- підприємців та його статутні документи не визнані не дійсними.

Щодо твердження відповідача про факт неподання ТОВ «Слобожанська Торгова Компанія»декларації з податку на прибуток та декларації з ПДВ за квітень 2010 року, суд зазначає, що до матеріалів справи додані вказані декларації, які підприємство подала в електронному вигляді у строки встановлені положеннями діючого законодавства. Підтвердженням прийняття вказаних декларацій є надходження від ДПІ 18.05.2010 року на адресу ТОВ «Слобожанська торгова компанія»першої і другої квитанції (№, №, № НОМЕР_1), які підтверджують факт прийняття декларацій в повному обсязі без зауважень з боку ДПІ.

Також, до матеріалів справи надані копії банківських виписок по рахунку позивача про сплату грошей ТОВ «Слобожанська торгова компанія», платіжні доручення, копія договору купівлі-продажу між позивачем та його контрагентом від 14.04.2010 року та копія специфікації до договору, видаткова накладна, рахунок фактура, які підтверджують реальний товарний характер вказаної вище угоди.

Частиною 3 ст.2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З положень наведеної норми процесуального закону слідує, що адміністративному суду при вирішенні адміністративного спору належить перевірити, зокрема, обґрунтованість саме тих висновків, стосовно обставин спірних правовідносин, які покладені субєктом владних повноважень в основу спірного рішення. Перевірка судом інших обставин спірних правовідносин виходить за межі предмету доказування в адміністративній справі і має своїм фактичним наслідком перебирання судом на себе функцій субєкта владних повноважень, а правовим мотивування спірного рішення додатковими фактичними підставами, що не відповідає запровадженому ст. 6 Конституції України принципу розподілу державної влади та запровадженому ст.8 Конституції України принципу верховенства права.

Несплата податку продавцем або постачальником продавця (у тому числі у разі ухилення від сплати) при фактичному здійсненні господарської операції не впливає на податковий кредит покупця (позивача).

Зменшення суми податкового кредиту та застосування штрафних санкцій є одним з видів юридичної відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 61 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії (ч. 3 ст. 8 Конституції України), юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Тому відповідач не мав підстав для притягнення до юридичної відповідальності позивача шляхом зменшення йому суми податкового кредиту у звязку з тим, що постачальники позивача не подали у встановлені строки декларацій з ПДВ чи допустили інше порушення податкового законодавства.

Крім того у відповідності до ст. 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року Україна визнає джерелом права рішення Європейського суду з прав людини, а також юрисдикцію цього суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Рішення Європейського суду є частиною національного законодавства і є обов'язковими для правозастосування органами правосуддя.

Європейський суд з прав людини в ухвалених Рішеннях, а саме у справі БУЛВЕС АД проти Болгарії (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобовязань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

При зазначених обставинах, суд вважає вимоги позивача правомірними та такими, що ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, належним чином обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі, а заперечення відповідача суд відхиляє як безпідставні і такі, що суперечать діючому законодавству та фактичним обставинам справи.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що рішення ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова про донарахування податку на додану вартість та застосування штрафних (фінансових) санкцій всього на суму 1403995,30 грн. є таким, що підлягає скасуванню.

Судові витрати підлягають розподілу згідно ст. 94 КАС України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 2, 11, 69-71, 94, 160-163, 167, 254 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Дочірнього підприємства «Автотрейдінг-Харків»до державної податкової інспекції у Дзержинському районі м.Харкова про скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Скасувати податкові повідомлення-рішення №/0 від 08.09.2010 року, №/1 від 15.10.2010 року та №/2 від 31.12.2010 року винесені державною податковою інспекцією у Дзержинському районі м.Харкова.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Дочірнього підприємства «Автотрейдінг-Харків»понесені ним судові витрати у розмірі 3 грн. 40 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня отримання копії постанови апеляційної скарги.

Постанова в повному обсязі виготовлена 09 вересня 2011 року.

Головуючий суддя А.В. Зінченко

Судді І.С. Чалий

ОСОБА_4