Справа № 2а-2202/10/0970
Суддя: Шумей М.В.
Дата ухвалення: 2010-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2010 р. Справа № 2a-2202/10/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Шумея М.В.,

при секретарі Третяк В.Р.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1,

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Івано-Франківську справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Державної податкової інспекції в Косівському районі про визнання податкових повідомлень-рішень № /0 та № /0 від 02.04.2008 року нечинними,

в с т а н о в и в:

07.04.2008 року фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернулася з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції в Косівському районі про визнання податкових повідомлень-рішень № /0 та № /0 від 02.04.2008 року нечинними. Позовні вимоги мотивувала тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та такими, що винесені з порушенням норм матеріального права України.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що фізична особа підприємець ОСОБА_4 не погоджується із висновками, викладеними в акті перевірки та прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, оскільки останні винесені з порушенням норм матеріального права. Зазначив, що відповідачем неправомірно нараховано позивачу податок з доходів фізичних осіб в сумі 8 609,61 грн. та податок на додану вартість в сумі 162 355,10 грн., з яких 107 216,73 грн. - основний платіж та 55 138,37 грн. штрафні фінансові санкції, так як ОСОБА_4 перебувала на спрощеній системі оподаткування. Вказав, що остання здійснювала господарську діяльність згідно договору комісії № К-2 від 30.10.2006 року, за що отримувала комісійну винагороду. При цьому наголосив, що кошти від продажу комісійного товару поступали на розрахунковий рахунок позивача та в подальшому перераховувалися комітенту згідно договору доручення, укладеного нею з банком. За умовами договору комісії право власності на отриманий позивачем (комісіонером) товар належить комітенту Товариству з обмеженою відповідальністю «Гостинний дім». А тому отримані позивачем кошти від реалізації комісійного товару не можуть бути включені до складу виручки. Однак дана обставина не була врахована відповідачем при проведенні перевірки і, як наслідок ним винесено необґрунтовані податкові повідомлення-рішення № /0 та № /0 від 02.04.2008 року, які слід визнати нечинними. Просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали, суду пояснили, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення ґрунтуються на висновках проведеної перевірки та прийняті у відповідності до положень чинного законодавства. Зазначили, що позивач згідно банківської виписки про рух коштів по розрахунковому рахунку отримала виручку від реалізації товарів у 1-му кварталі 2007 року в сумі 712 852,00 грн., тобто перевищила встановлений Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва»розмір 500 000,00 грн. та в порушення ст.5 даного Указу не перейшла на загальну систему оподаткування, обліку та звітності з 2-го кварталу. В звязку з наведеним, Державною податковою інспекцією в Косівському районі правомірно було донараховано позивачу 8 609,61 грн. податку з доходів фізичних осіб, 107 216,73 грн. податку на додану вартість в сумі 162 355,10 грн. та 55 138,37 грн. штрафних (фінансових) санкцій. Наголосили, що сума виручки платника єдиного податку-комісіонера від продажу товарів, що передані йому на реалізацію комітентом, у повному обсязі зараховується до складу виручки такого платника-комісіонера та враховується при визначенні граничного обсягу виручки, а тому вважають позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними. Просили в задоволенні позову відмовити.

Вислухавши представника позивача, представників відповідача, дослідивши подані докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Судом встановлено, що з 06.03.2008 року по 20.03.2008 року Державною податковою інспекцією в Косівському районі було проведено виїзну планову документальну перевірку фінансово-господарської діяльності приватного підприємця ОСОБА_4 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 05.07.2005 року по 31.12.2007 року.

За результатами перевірки складено акт за № 209/17-0/НОМЕР_1 від 20.03.2008 року, в якому зафіксовано наступні порушення:

- ст.1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва», в частині перевищення виручки в сумі 500 000 грн., ст.7, п.п.9.12.2 п.9.12 ст.9, п.19.1 ст.19 ЗУ «Про податок з доходів фізичних осіб»;

- абзацу другого п.9 Наказу ДПА України №599 від 29.10.1999 року, в частині несвоєчасного подання звітів платника єдиного податку;

- п.п.2.3.1 п.2.3 ст.2, п.п.7.2.8 п.7.2, п.п.7.3.1 п.7.3 ст.7, п.9.4 ст.9 ЗУ «Про податок на додану вартість», в результаті чого донараховано податку на додану вартість за період з 21.04.2007 року по 31.12.2007 року в сумі 107 216,73 грн.;

- п.п9.12.2 п. 9.12 ст.9 ЗУ «Про податок з доходів фізичних осіб» в сумі 8 609,61 грн.;

- п.1 ст.9 ЗУ «Про систему оподаткування», п.п. «а, в»п.19.1 ст.19 ЗУ «Про податок з доходів фізичних осіб»та ст.4 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва» в частині неналежного ведення книги обліку доходів та витрат та не подано декларацію про дохід за 2007 рік.

З даного акту перевірки вбачається, що ОСОБА_4 30.06.2005 року зареєстрована Косівською районною адміністрацією як фізична особа - підприємець та 05.07.2005 року взята на податковий облік як платник податків Державною податковою інспекцією в Косівському районі. На підставі поданої заяви 29.12.2006 року позивача переведено на спрощену систему оподаткування та видано свідоцтво платника єдиного податку.

Фізична особа підприємець ОСОБА_4, з 05.07.2005 року по 31.12.2007 року перебувала на спрощеній системі оподаткування. В період з 05.07.2005 року по 31.10.2006 року здійснювала торгівельну діяльність квітами та вазонами в кіоску в м. Косів, а з 01.11.2006 року по 31.12.2007 року здійснювала господарську діяльність по реалізації товару згідно договору комісії № К-2 від 30.12.2006 року, укладеного між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гостинний дім».

У відповідності до звіту від 05.04.2007 року, поданого позивачем до Державної податкової інспекції в Косівському районі за І квартал 2007 року, обсяг виручки від наданих послуг з реалізації комісійного товару становив 108 097 грн. Однак згідно банківських виписок про рух коштів по розрахунковому рахунку ОСОБА_4 за вказаний період значилось 712 852,00 грн., тобто більше 500 000 грн.

Як зазначено в акті перевірки, ОСОБА_4 у відповідності до ст.6 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва», починаючи з наступного періоду (кварталу) повинна була перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, а також відповідно до п.п.2.3.1 п.2.3 ст.2, п.9.4 ст.9 ЗУ «Про податок на додану вартість»повинна була зареєструватися як платник ПДВ. Однак до кінця року вона перебувала на спрощеній системі оподаткування та не подавала при цьому до ДПІ в Косівському районі декларації з податку на додану вартість за період з квітня по січень 2007 року.

На підставі вищевказаного акту перевірки Державною податковою інспекцією в Косівському районі винесено податкові повідомлення-рішення № /0/3700 та № /0/3700 від 02.04.2008 року, якими позивачу визначено суму податкового зобовязання відповідно зі сплати податку з доходів фізичних осіб в сумі 8 609,61 грн., та податку на додану вартість в сумі 162 355,10 грн., в тому числі 107 216,73 грн. за основним платежем та 55 138,37 грн. за штрафними фінансовими санкціями.

Щодо правомірності винесених оскаржуваних податкових повідомлень-рішень суд зазначає наступне.

Згідно ст.1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва» спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 000,00 грн.

Згідно ст.6 Указу у разі порушення вимог, встановлених статтею 1 цього Закону, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5, перебуваючи на спрощеній системі оподаткування, в 2007 році згідно виписок про рух коштів на розрахунковому рахунку в 1-му кварталі досягла дохід від здійснення операцій з продажу комісійних товарів 712 852 грн. На кредит поточного розрахункового рахунку №260039612 ВАТ «ОСОБА_6 Аваль»Центрального Калушського відділення, МФО 336462 поступали кошти, отримані від реалізації товарів згідно договору комісії № К-2 від 30.12.2006 року. На кредит карткового розрахункового рахунку №260551132 ВАТ «ОСОБА_6 Аваль»Центрального Калушського відділення, МФО 336462 відповідно до п.1.3 Договору доручення за № 03/20-29/36291/1 від 31.10.2006 року перераховувались кошти за реалізований товар комітента Товариства з обмеженою відповідальністю «Гостинний дім».

Пунктом 4 ст.1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва»передбачено, що під терміном виручка від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) слід вважати суму, яка фактично отримана субєктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт. послуг).

Оскільки кошти від реалізації комісійного товару поступили на поточний розрахунковий рахунок фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, то такі кошти і є виручкою в розумінні п.4 ст.1 даного Указу.

Тому кошти від реалізації комісійного товару враховуються при визначенні граничного обсягу виручки, при перевищенні якого субєкт малого підприємництва втрачає право перебувати на спрощеній системі оподаткування. Такий висновок суду отримав своє підтвердження і в постанові Вищого адміністративного суду України за № 21-483во10 № 10/46 від 13.04.2010 року.

Так як фізична особа підприємець ОСОБА_4 за перший квартал 2007 року від здійснення операцій з продажу продукції, в тому числі й від реалізації товару згідно договору комісії, отримала виручку в сумі 712 852,54 грн. у відповідності до ч.1 ст.5 Указу, позивач повинна була перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивач у передбачений даним Указом строк, тобто з 01.04.2007 року, не перейшла на загальну систему оподаткування.

Встановлений нормативним актом обовязок платника єдиного податку перейти на загальну систему оподаткування в зазначених випадках означає, що з настанням такого обовязку він втрачає право на сплату єдиного податку та зобовязаний сплачувати податки, збори (обовязкові платежі) в загальному порядку.

В період перевищення доходу ПП ОСОБА_4 з 27.02.2007 року на поточний рахунок Комісіонера поступила виручка в сумі 910 702,61 грн. за реалізований товар комітента, за що згідно п.п.6.1.2 п. 6 Договору та на підставі виписки банку про рух коштів на картковому розрахунковому рахунку №260551132 ВАТ «ОСОБА_6 Аваль»Комісіонер отримав винагороду в сумі 89 496,33 грн. До валового доходу добавляються відсотки банку за залишок на рахунку в сумі 34,52 грн. та дохід, заявлений у звіті платника єдиного податку за 4-квартал, в сумі 5 840 грн. При цьому в загальному позивач отримала виручку в період перевищення 500 000 грн. в сумі 1 006 073,46 грн.

ОСОБА_4, починаючи з 2-кварталу 2007 року, фактично була позбавлена права сплати єдиного податку, доходи, отримані не за правилами встановленими спеціальним законодавством, а саме згідно Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва», повинні були оподатковуватись за загальними підставами встановленими п.п.9.12.2 п.9.12. ст.9 ЗУ «Про податок з доходів фізичних осіб». На підставі п.п.4.2.8 п.4.2 ст.4, п.п.8.1.3 п.8.1 ст.8 та ст.ст.18, 19 вказаного Закону суму доходу 1 006 073,46 грн. позивач повинна була включати до складу загального річного оподатковуваного доходу та сплачувати податок з доходів фізичних осіб. Враховуючи отриману виручку в період перевищення 500 000 грн. та понесені валові витрати в сумі 948 676,08 грн., позивач, виходячи із розміру оподатковуваного доходу - 57 397,38 грн., зобовязана була сплатити податок з доходів фізичних осіб в сумі 8 609,61 грн.

Крім того, в порушення п.1 ст.9 ЗУ «Про систему оподаткування», п.п. «в» п.19.1 ст.19 ЗУ «Про податок з доходів фізичних осіб»підприємець не подавала декларацію про доходи фізичних осіб.

Разом з тим, в порушення вимог п.п.2.3.1 п.2.3 ст.2, п.9.4 ст.9 ЗУ «Про податок на додану вартість», позивач не надіслала податковому органу заяву про реєстрацію платником ПДВ протягом двадцяти календарних днів, наступних за звітним податковим періодом.

Особа, що не надсилає таку заяву у таких випадках та у строки, несе відповідальність за не нарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного.

Відповідно до абзацу 2 п.4.7 ст.4 ЗУ «Про податок на додану вартість»у випадках, коли платник податку здійснює діяльність з поставки товарів, отриманих у межах договорів комісії (консигнації), поруки, доручення, довірчого управління, інших цивільно-правових договорів, що уповноважують такого платника податку (далі - комісіонера) здійснювати поставку товарів від імені та за дорученням іншої особи (далі - комітента) без передання права власності на такі товари, базою оподаткування є продажна вартість цих товарів, визначена у порядку, встановленому цим Законом. Датою збільшення податкових зобов'язань комісіонера є дата, визначена за правилами, встановленими пунктом 7.3 цього Закону, тобто датою виникнення податкових зобовязань з поставки товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці, а у разі поставки товарів (робіт, послуг) за готівкові грошові кошти - дата їх оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої - дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника податку.

Як було встановлено в судовому засіданні, із другого кварталу 2007 року позивач повинна була перейти на загальну систему оподаткування та зареєструватися платником податку на додану вартість. Відповідно до п.9.4 ст.9 ЗУ «Про податок на додану вартість»поступлення платежів на розрахунковий рахунок до 20.04.2007 року не беруться в розрахунок податку на додану вартість. Слід зазначити, що позивач звітувалася до ДПІ в Косівському районі про отриманий дохід в 3-му та 4-му кварталах. Згідно книги обліку доходів та витрат ОСОБА_4 в жовтні 2007 року отримала дохід в сумі 2840 грн., в листопаді 1600 грн., в грудні 1 400 грн.

Відповідно до п.п.4.1.4 п.4.1 ст.4 ЗУ «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетом та державним цільовими фондами»базовим податковим періодом платника податків є календарний місяць.

Згідно п.п. 7.7.1 п.7.7 ст.7 даного Закону: сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобовязання звітного податного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

Як було встановлено в судовому засіданні та вбачається з виписок банку, в період з квітня по грудень 2007 року ОСОБА_4 отримала дохід в сумі 536 083,65 грн., а тому зобовязана була сплати податок на додану вартість в сумі 107 216,73 грн., однак даний податок нею не утримувався.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що Державною податковою інспекцією в Косівському районі згідно податкових повідомлень-рішень № /0/3700 та № /0/3700 від 02.04.2008 року правомірно визначено суму податкового зобовязання відповідно зі сплати податку з доходів фізичних осіб в сумі 8 609,61 грн. та податку на додану вартість в сумі 162 355,10 грн., в тому числі 107 216,73 грн. за основним платежем та 55 138,37 грн. за штрафними фінансовими санкціями.

За таких обставин позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.11, 71, 86, ч.3 ст.160, ст.162 КАС України, суд

п о с т а н о в и в:

в задоволенні позову відмовити

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова в повному обсязі складена 12.10.2010 року.

Суддя Шумей М.В.