Справа № 808/905/15
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2015-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 жовтня 2015 рокусправа № 808/905/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.

суддів: Нагорної Л.М. Юхименка О.В.

за участю секретаря судового засідання: Лащенка Р.В..

за участю:

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: Морозової Я.В..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 21.05.2015 року у справі №808/905/15 за адміністративним позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ :

Фізична особа підприємець ОСОБА_3 звернувсь до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення від 03.02.2015 року №.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки прийняте на підставі висновків акту перевірки, що не відповідають суті спірних відносин. Позивач зазначає, що правомірність формування податку на додану вартість за наслідками господарських відносин з ТОВ «Золоте Руно 2013» підтверджено складеними належним чином документів первинного бухгалтерського обліку. Доводи відповідача з приводу порушення позивачем приписів норм податкового законодавства з огляду на діяльність його контрагента є неспроможними в силу Закону.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 21.05.2015 року адміністративний позов було задоволено, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення рішення Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області від 03.02.2015 року №.

Державна податкова інспекція у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 21.05.2015 року скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що під час перевірки податковим органом з'ясовано неможливість здійснення господарських операцій на підставі яких позивачем сформовано податкову звітність з податку на додану вартість та податкових кредит за перевіряємий період, оскільки ТОВ «Золоте Руно 2013» не має відповідних технічних та виробничих потужностей для здійснення господарських відносин з приводу поставки товару, в свою чергу, відповідач зазначає, що надані позивачем до перевірки документи бухгалтерського обліку не можуть вважатись первинними для цілей оподаткування за фактичної відсутності господарської операції.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального права, надану правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що посадовими особами ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя була проведена документальна позапланова виїзна перевірка суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_3 (ід.н. НОМЕР_1) з питання дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарських операцій з фермерським господарством «Золоте Руно 2013» (код за ) за квітень та травень 2014 року.

За результатами перевірки податковий орган дійшов висновку про порушення Позивачем:

- п.п.14.1.181, п.14.1 ст.14, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1 ст.200, п.15 підрозділу 2 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (зі змінами та доповненнями) в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету в травні 2014 року на загальну суму 594584.00 грн.

На підставі зазначеного акту документальної перевірки, податковим органом було винесено податкове повідомлення-рішення від 03.02.2015 року №, яким Позивачу було збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 891876.00 грн., у тому числі 594584.00 грн. основного платежу та 297292.00 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Не погодившись з обґрунтованістю винесення зазначеного податкового-повідомлення рішення, Позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

Правомірність винесення податкового повідомлення рішення від 03.02.2015 року № є предметом спору, переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Позивач не допускав порушення норм Податкового законодавства України під час відображення у податковому обліку господарських операцій з ФГ «Золоте Руно 2013» у квітні та травні 2014 року, у зв'язку з чим податкове зобов'язання, відображене у оскаржуваному податковому повідомленні рішенні не ґрунтується на реальних обставинах справи.

Суд апеляційної інстанції погоджується із зазначеною позицією суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.

Відповідно до п.п 14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно із п. 198.1. ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) в необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п.198.2 ст.198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

У відповідності з п.198.6 ст.198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що до підстав формування платником податків податкового кредиту віднесено: наявність господарської операції, сплата податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг), факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними, використання придбаних товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Як вбачається з матеріалів справи, основним видом діяльності ФОП ОСОБА_3 за КВЕД є виробництво олії та тваринних жирів.

Так, з метою здійснення господарською діяльності, 28.04.2014 року ФОП ОСОБА_3 був укладений з Фермерським господарством «Золоте Руно 2013» договір поставки №37.

Відповідно до п.п.1.2, 2.1 Договору, Постачальник зобов'язується поставити та передати у власність Покупця, в порядку та на умовах, зазначених у Договорі, соняшник (далі - Товар), а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити його. Поставка товару здійснюється постачальником на умовах EXW, згідно вимог міжнародних правил тлумачення термінів «Інкотермс-2000».

За результатом здійснення зазначеної господарської операції, Позивачем був оформлений податковий кредит у розмірі 594584.00 грн.

Однак, на думку податкового органу, зазначений правочин укладено без мети реального настання правових наслідків обумовлених ним та спрямований на надання податкової вигоди Позивачу, що свідчить про необґрунтованість формування останнім податкового кредиту.

Суд апеляційної інстанції погоджується із зазначеними доводами Відповідача та враховуючи принцип адміністративного судочинства - офіційне з'ясування обставин справи, встановив суть, зміст та обсяг господарських операцій, які на думку позивача мали місце між ним та Фермерським господарством «Золоте Руно 2013».

Як вбачається з наданих до матеріалів справи документів, предметом договірних відносин Позивача з Фермерським господарством «Золоте Руно 2013» була поставка соняшника.

На підтвердження виконання умов договору №37 від 28.04.2014 року та здійснення господарських операцій, позивачем було надано податкові накладні №1228/2 від 28.04.2014 року, №245/2 від 15.05.2014 року, №246/2 від 19.05.2014 року, №247/2 від 23.05.2014 року, №252/2 від 23.05.2014 року, №253/2 від 23.05.2014 року, №254/2 від 23.05.2014 року, №271/2 від 30.05.2014 року та видаткові накладні №РН-0000325 від 01.07.2014 року, №РН-0000324 від 27.06.2014 року, №РН-0000323 від 26.06.2014 року, №РН-0000322 від 14.06.2014 року, №РН-0000321, №РН-0000320 від 05.06.2014 року, № Рн-00245/3 від 02.06.2014 року, №РН-00245/2 від 30.05.2014 року, № РН-00245/1 від 29.05.2014 року, РН-0000245 від 22.05.2014 року, №228/1 від 06.05.2014 року, №1228 від 05.05.2014 року,

Також, на підтвердження розрахунків за отриманий товар Позивач надав платіжні доручення №146 від 30.05.2014 року, №133 від 23.05.2014 року, №132 від 23.05.2014 року, №130 від 23.05.2014 року, №129 від 23.05.2014 року, №123 від 19.05.2014 року, №120 від 15.05.2014 року, №115 від 15.05.2014 року, №89 від 28.04.2014 року,

В свою чергу, на підтвердження транспортування товару позивачем надано ТТН №2706/1 від 27.06.2014 року, №2706/2 від 27.06.2014 року, №2606/1 від 26.06.2014 року, №2606/2 від 26.06.2014 року, №2406/2 від 24.06.2014 року, №2406/1 від 24.06.2014 року, №2306 від 23.06.2014 року, №0506/1 від 05.06.2014 року, від 05.06.2014 року від 05.06.2014 року, №0206/1 від 02.06.2014 року, №0206/2 від 02.06.2014 року, №0206/3 від 02.06.2014 року, №3005/3 від 30.05.2014 року, №3005/2 від 30.05.2014 року, №3005/1 від 30.05.2014 року, №2905/1 від 29.05.2014 року, №2905/2 від 29.05.2014 року, №2905/3 від 29.05.2014 року, №2205/1 від 22.05.2014 року, №06/1 від 06.05.2014 року, №06/2 від 06.05.2014 року, №05/2 від 05.05.2014 року, №05/1 від 05.05.2014 року.

Підтверджуючи наявність транспортних засобів позивач надав договори оренди транспортних засобів (а.с.19).

На підтвердження виконання господарської операції, Позивачем також були надані журнали реєстрації зважування вантажу автомобільних вагах (т.2, а.с.21).

Проте, досліджуючи надані позивачем документи в їх сукупності, суд дійшов висновку про їх невідповідність вимогам чинного законодавства, а отже, вказані документи не визнаються судом апеляційної інстанції як первинні з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

У відповідності до ч.2 ст.9 означеного Закону первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань платників здійснюється на підставі первинних документів, у яких міститься інформація саме про господарські операції (результати їх здійснення).

В свою чергу, документи бухгалтерського обліку мають силу первинних лише у разі, якщо фіксують господарську операцію, яку було реально здійснено, у тому числі в обсязі та суб'єктному складі осіб, обумовлених укладеним договором.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було,

відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Аналізовані документи бухгалтерського обліку надані позивачем до перевірки позивачем виписані на адресу позивача ФГ "Золоте Руно 2013", вказані документи на думку відповідача є безперечним доказом на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій з поставки зерна та правомірності формування позивачем податку на додану вартість за перевіряємий період.

Однак, суд апеляційної інстанції не приймає зазначені документи в якості належного підтвердження здійснення господарських операцій з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи поставка товару ТОВ «Золоте Руно 2013» на користь позивача було здійснено на складі ТОВ «Зачепилівське хліборобне підприємство», на підтвердження чого надано додаткові угоди, накладні - вимоги на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів. На підтвердження розміщення на складі товару позивачем було також надано копії з журналу реєстрації зважування вантажів на автомобільних вагах за 20.05.2014 року - 15.01.2015 року.

Так, у відповідності до ЗУ "Про зерно та ринок зерна в Україні" зерно це плоди зернових, зернобобових та олійних культур, які використовуються для харчових, насіннєвих, кормових та технічних цілей.

Інструкцією про ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки на хлібоприймальних та зернопереробних підприємствах, затвердженою Наказом Міністерства Аграрної політики України від 13.10.2008 року №661, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 18.11.2008 року за № 111/15802 (далі по тексту Інструкція) детально врегульовано права та обов'язки зернового складу, при прийнятті на зберігання зерна та олійних культур від власника зерна або його постачальників.

Так, згідно п.2.3, 2.4 Інструкції, оформлення документів при надходженні зерна проводиться за його кількістю та якістю щодо кожного поклажодавця.

Кожна партія зерна (крім упакованої у мішки стандартною масою), що надійшла на підприємство, приймається матеріально відповідальною особою за масою, встановленою на повірених вагах у присутності особи, що доставила зерно, та за якістю, визначеною виробничою технологічною лабораторією підприємства (далі - ВТЛ) чи представником Державної інспекції сільського господарства в Автономній Республіці Крим, області, містах Києві та Севастополі (далі - Держсільгоспінспекція).

У відповідності до п.2.7 Інструкції, при доставці зерна автомобільним транспортом поклажодавця товарно-транспортні накладні виписуються ним на кожну партію в трьох примірниках, з яких перший примірник залишається на підприємстві, другий і третій примірники повертаються власнику. При перевезенні зерна поклажодавця автомашинами транспортного перевізника на підставі договору товарно-транспортна накладна виписується в чотирьох примірниках, з яких перший примірник залишається на підприємстві, другий примірник повертається поклажодавцю, третій і четвертий примірники направляються через водія перевізника для розрахунків з клієнтом за доставку вантажу згідно з договором (наказ Міністерства транспорту України від 14.10.97 N 363 "Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні", зареєстрований в Міністерстві юстиції України 20.02.98 за N 128/2568).

Отже, Інструкцією, крім інших документів первинного бухгалтерського обліку, передбачено обов'язкову наявність документів, таких як акти зважування товару, товарно - транспортні накладі на поставку товару, акти перевірки якості товару на ВТЛ або повноважною, особою Сільськогосподарської інспекції, для підтвердження факту здійснення господарської операції з поставки зерна.

Позивачем, як вже зазначалося, було надано суду примірники товарно-транспортних накладних та акти зважування на автомобільних вагах, проте актів перевірки якості товару, здійснених ВТЛ або в присутності представника відповідного територіального управління Сільськогосподарської інспекції України позивачем не надано.

Суд зазначає, що за відсутності актів визначення якості поставленого товару складених за наслідками перевірки ВТЛ або в присутності представника відповідного територіального управління Сільськогосподарської інспекції України надані позивачем акти зважування товару та ТТН не можуть вважатись достатнім підтвердженням дійсності поставки зерна в розумінні Закону.

Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що факт виконання господарської операції з поставки зерна, підлягає перевірці в судовому порядку, з урахуванням специфічних умов його подальшого зберігання та оприбуткування, використання в господарській діяльності. Позивач зазначено, що поставлене на його адресу зерно від ТОВ «Золоте Руно 2013» отримане на підставі накладних - вимог було використане в господарській діяльності із посилання на вид діяльності: виготовлення олії та тваринних жирів.

Матеріали справи не містять документів на підтвердження подальшого зберігання зерна на складі ТОВ «Зачипілівське хліборобне підприємство» від імені поклажодавця - ФОП ОСОБА_3 або інших документів на підтвердження зберігання товару на іншому складі.

З цього приводу суд зазначає, що у відповідності до ЗУ «Про ринок зерна в Україні», власники зерна мають право укладати договори складського зберігання зерна на зберігання зерна у зернових складах з отриманням складських документів на зерно, а також зберігати зерно у власних зерносховищах.

Регламент зберігання зерна та продуктів його переробки затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики.

Зерновий склад зобов'язаний вживати усіх заходів, передбачених цим Законом, нормативно-правовими актами, договором складського зберігання зерна, для забезпечення схоронності зерна, переданого йому на зберігання.

Зернові склади зобов'язані вести реєстр зерна, прийнятого на зберігання.

Зерновий склад на підтвердження прийняття зерна видає один із таких документів:

подвійне складське свідоцтво;

просте складське свідоцтво;

складську квитанцію.

Складський документ на зерно виписується після передачі зерна на зберігання не пізніше наступного робочого дня.

Так, зернові склади ведуть реєстр складських документів на зерно. Вимоги до реєстру складських документів на зерно та порядок його ведення визначаються Кабінетом Міністрів України.

Зерновий склад зобов'язаний виписувати окремо складські документи на зерно для партій зерна, що належать різним товарним класам, відповідно до державних стандартів.

Форма бланків складських документів на зерно, порядок їх випуску, передачі, продажу зерновим складам встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Слід зазначити, що порядок та документи обліку ТМЦ щодо реалізації та придбання зернових культур, в тому числі і соняшника, в Україні повинні відповідати вимогам Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні", а також іншим нормативно - правовим актам України, в частині, що не суперечить цьому Закону.

Позивачем до суду не надано документів, що свідчили б про здійснення повірки якості придбаного товару здійсненої в рамках передачі ТМЦ на зерновий склад, з якого відбувалось фактичне отримання товару. Також позивачем не надано документів на подальше зберігання товару до використання в своїй господарській діяльності, доробки зерна з метою належного зберігання, зважування в разі здавання до зернового складу, повірки якості зерна та її відповідності товаросупровідним документам.

В свою чергу, обсяг поставленого товару свідчить про неможливість його одномоментного використання в господарській діяльності позивача, зокрема, шляхом переробки в олію та її реалізацію.

Отже, з урахуванням встановлених обставин справи, суд апеляційної інстанції зазначає, що наявні в матеріалах справи документи бухгалтерського обліку стосовно господарських відносин ФОП «Маркова» з ФГ "Золоте Руно 2013 " у перевіряємий період не можуть бути визнані первинними для цілей оподаткування, та не визнаються судом належним підтвердженням реальності здійснення господарських відносин з підстав відсутності у позивача спеціальних документів первинного обліку з поставки зерна відповідно до правових норм, що регулюють обіг зерна в Україні.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження доводи позивача, стосовно правомірності формування податку на додану вартість за перевіряємий період за рахунок сум ПДВ сплачених у складі ціни за товар, позивачем не було спростовано доводів відповідача, що свідчить про відсутність підстави для задоволення позовних вимог.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 21.05.2015 року у справі №808/905/15 слід скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.195, ст.196, ст.198, ст.202, ст.205, ст.207 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області - задовольнити.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 21.05.2015 року у справі №808/905/15 - скасувати та прийняти нову.

Відмовити у задоволенні позовних вимог фізичної особи - підприємця ОСОБА_3.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.О. Круговий

Суддя: Л.М. Нагорна

Суддя: О.В. Юхименко