Справа № 808/1113/14
Суддя: Прокопчук Т.С.
Дата ухвалення: 2015-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

03 листопада 2015 рокусправа № 808/1113/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Прокопчук Т.С.

суддів: Божко Л.А. Лукманової О.М.

за участю секретаря судового засідання: Сонник А.В.,

розглянувши у відкритому судовому апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 22 липня 2014 року по справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Метизи» до Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Метизи» (далі - ТОВ «ТД «Метизи») звернулося до суду з позовом до відповідача Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області (далі - ДПІ у Заводському районі м. Запоріжжя), в якому з урахуванням уточнень просить визнати протиправними та скасувати прийняті відповідачем податкові повідомлення-рішення №, № від 19.04.2013 року, податкове повідомлення - рішення № від 20.04.2013 року, податкове повідомлення - рішення № від 30.07.2013 року.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 22.07.2014 року позов задоволено, визнані протиправними та скасовані прийняті ДПІ у Заводському районі м. Запоріжжя податкові повідомлення - рішення №, № від 19.04.2013 року, податкове повідомлення - рішення № від 20.04.2013 року, податкове повідомлення - рішення № від 30.07.2013 року, стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача судовий збір в розмірі 487,20 грн.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, ДПІ у Заводському районі м. Запоріжжя подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального права та правової оцінки обставин у справі, суд приходить до висновку що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що в період з 14.01.2013 року по 19.04.2013 року ДПІ у Заводському районі м. Запоріжжя проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ «ТД Метизи» з питання дотримання вимог діючого податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2010 року по 30.09.2012 року, за результатами якої складено акт №277/22-00/30958370 від 19.04.2013 року.

Відповідно до викладених в акті перевірки висновків позивачем порушено приписи п.36.1 ст. 36, п.38.1 ст.38, п. 44.1 ст.44 ПК України, в результаті чого ТОВ «ТД «Метизи» занижено суму податку на додану вартість на суму 45 353 грн. по періодам: лютий 2011 року на суму 12 522 грн., липень 2011 року - 8871 грн., вересень 2011 року - 23959 грн.;

в порушення п.200.1, п.200.3, п.200.4 ст. 200 ПК України завищено суму бюджетного відшкодування в сумі 7 534 142 грн. за березень, липень - жовтень 2011 року, жовтень, листопад 2012 року;

в порушення п. 44.1 ст. 44, пп. 139.1.9 ст. 139, п. 138.2 ст. 138 ПК України занижено податок на прибуток за 1 квартал 2011 року в сумі 502170 грн.

На підставі акту перевірки відповідачем винесені податкове повідомлення - рішення № від 19.04.2013 року, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 7817623 грн.;

податкове повідомлення - рішення № від 19.04.2013 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 56690 грн., із яких за основним платежем в сумі 45352 грн., штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 11338 грн.;

податкове повідомлення - рішення № від 20.04.2013 року, яким збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток в сумі 502 170 грн.

Не погодившись з податковими повідомленнями - рішеннями, позивач оскаржив їх в адміністративному порядку.

Рішенням Головного управління Міндоходів у Запорізькій області №2043/7/0801-10-07-20 від 24.07.2013 року залишені без змін податкові повідомлення-рішення № від 19.04.2013 року; податкове повідомлення - рішення № від 20.04.2013 року; скасовано податкове повідомлення-рішення № від 19.04.2013 року в частині надмірно нарахованих податкових зобов'язань з податку на додану вартість за лютий, вересень 2011 року на суму 13 522 грн., в частині штрафних (фінансових) санкцій на суму 3380,50 грн. , в іншій частині залишено без змін; зменшено на 12 522 грн. розмір бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за лютий 2011 року і збільшено на 1 грн. розмір штрафних (фінансових) санкцій на завищену суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість за лютий, березень 2011 року та на 1 748 370 грн. розмір штрафних (фінансових) санкцій на завищену суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість за липень, серпень, жовтень 2011 року, жовтень, листопад 2012 року.

На виконання даного рішення ДПІ у Заводському районі м. Запоріжжя винесено податкове повідомлення-рішення № від 30.07.2013 року, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на загальну суму 1 760 894 грн., із яких за основним платежем в сумі 12 522 грн., штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 1 748 372 грн.

Повторно оскаржені в адміністративному порядку податкові повідомлення - рішення рішенням Міністерства доходів і зборів України №9579/6/99-10-01-15 від 23.08.2013 року залишенні без змін, а скарга позивача без задоволення.

Позивач оскаржив податкові повідомлення - рішення в судовому порядку.

За приписами п. 46.1 ст. 46 ПК України, податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Митні декларації прирівнюються до податкових декларацій для цілей нарахування та/або сплати податкових зобов'язань.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 ПК України об'єктом оподаткування є операції платників податку з вивезення товарів за межі митної території України.

Згідно з п. 187.1 ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а)дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до п. 195.1 ст. 195 ПК України за нульовою ставкою оподатковуються операції з вивезення товарів за межі митної території України: а) у митному режимі експорту; б) у митному режимі реекспорту, якщо товари поміщені у такий режим відповідно до п. 5 ч.1 ст. 86 Митного кодексу України; в) у митному режимі безмитної торгівлі; г) у митному режимі вільної митної зони.

Відповідно до пп. 195.1.1 п. 195.1 ст. 195 ПК України, товари вважаються вивезеними за межі митної території України, якщо вивезення підтверджене в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, митною декларацією, оформленою відповідно до вимог Митного кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи вивезення товарів позивачем за межі митної території України відповідно до укладених договорів поставки з контрагентами підтверджено належним чином оформленими вантажними митними деклараціями, які є первинними документами в розумінні Закону України від 16.07.1999 р. № 996-XIV "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні" (далі Закон № 996-XIV),факт оформлення такої декларації митним органом є підтвердженням її відповідності вимогам діючому законодавству, та доказом наявності встановлених законом підстав для застосування позивачем нульової ставки податку на додану вартість.

Згідно приписів п.200.1.ст.200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п.200.3 ст.200 ПК України при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно п. 200.4 ст. 200 ПК України, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то по-перше, бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченні одержувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги одержувачем товарів, послуг; по-друге залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

В акті перевірки зазначено, що перевіркою показників довідки щодо залишку суми від'ємного значення попередніх податкових періодів, що залишається непогашеним після бюджетного відшкодування, отриманого у звітному податковому періоді, та підлягає включенню до складу податкового кредиту наступного податкового періоду, відповідачем встановлено необґрунтоване включення позивачем до податкової декларації з податку на додану вартість за жовтень 2012 року залишку від'ємного значення попередніх податкових періодів, при цьому податковим органом не наведені первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, які підтверджують наявність фактів порушення.

Викладене свідчить про протиправність прийнятих відповідачем податкових повідомлень-рішень №, № від 19.04.2013 року, № від 30.07.2013 року, якими позивачу відповідно зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 7 817 623 грн.; збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 56 690 грн., зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на загальну суму 1 760 894 грн.

Відповідно до приписів пп.134.1.1 п. 134.1. ст. 134 ПК України об'єктом оподаткування на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі ст. 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі ст. 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених ст. 152 цього Кодексу.

Згідно п.138.2, 138.4 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу; та витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до пп.139.1.9 п.139 ст.139 ПК України витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку не включаються до складу витрат.

З матеріалів справи вбачається, що перевіркою визначення повноти податку на прибуток позивачем за період з 01.10.2010 року по 30.09.2012 року, відповідачем встановлено його заниження за 1 квартал 2011 року в сумі 502 170 грн.

Наведений висновок податкового органу є безпідставним, оскільки відповідно до п. 5.2 розділу II Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 22.12.2010 року № 984, у разі відсутності первинних документів або ненадання для перевірки первинних та інших документів, що підтверджують факт порушення, податковий орган повинен зазначити перелік цих документів безпосередньо в акті перевірки.

Відповідачем в акті перевірки не наведено перелік первинних документів, господарських операцій, які привели до порушення позивачем податкового законодавства , а тому податкове повідомлення - рішення № від 20.04.2013 року, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток в сумі 502 170 грн. є протиправним.

Оскільки згідно приписів ч.2 ст.71 КАС України відповідачем не доведено правомірність своїх дій та їх відповідність нормам діючого законодавства України, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності визнання протиправними та скасування винесених ДПІ у Заводському районі м. Запоріжжя податкових повідомлень - рішень №, № від 19.04.2013 року, податкового повідомлення - рішення № від 20.04.2013 року, податкового повідомлення - рішення № від 30.07.2013 року.

Доводами апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовуються.

Суд першої інстанції у відповідності до приписів ч. 1 ст. 94 КАС України правильно присудив з Державного бюджету України на користь позивача здійснені ним документально підтверджені судові витрати в сумі 487,20 грн.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції в достатньому обсязі з'ясовано обставини справи та ухвалене рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.ст.200, 205, 206 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 22 липня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий: Т.С. Прокопчук

Суддя: Л.А. Божко

Суддя: О.М. Лукманова