Справа № 803/1444/13-а
Суддя: Валюх Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2015-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 року Справа № 803/1444/13-a

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Валюха В.М.,

при секретарі судового засідання Столярчук А.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_3 адміністративну справу за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_4 до ОСОБА_3 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа підприємець ОСОБА_4 звернувся з адміністративним позовом до ОСОБА_3 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області (далі ОСОБА_3 ОДПІ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 04.11.2015 року допущено заміну відповідача ОСОБА_3 обєднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Волинській області її правонаступником ОСОБА_3 обєднаною державною податковою інспекцію Головного управління ДФС у Волинській області (а. с. 111-112).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_3 ОДПІ було проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування ОСОБА_4 бюджетного відшкодування податку на додану вартість (далі ПДВ) на рахунок платника у банку за квітень 2012 року, про що складено акт № 2696/17-2/НОМЕР_1 від 20.07.2012 року.

Перевіркою, зокрема, встановлено порушення позивачем пунктів 198.3, 198.4, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (ПК України), в результаті чого позивачем завищено бюджетне відшкодування у декларації за квітень 2012 року на суму ПДВ 45610,00 грн. та завищено залишок відємного значення декларації ПДВ за березень 2012 року на суму ПДВ 1889,00 грн.

На підставі акту перевірки № 2696/17-2/НОМЕР_1 від 20.07.2012 року ОСОБА_3 ОДПІ 03.08.2012 року були прийняті такі податкові повідомлення-рішення: № НОМЕР_2, яким позивачу зменшено розмір відємного значення суми ПДВ у розмірі 1889,00 грн., та № НОМЕР_3, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобовязань наступних періодів) з ПДВ у розмірі 45610,00 грн.

Позивач не погоджується із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, з огляду на таке.

Фактично підставою для винесення податкових повідомлень-рішень від 03.08.2012 року № НОМЕР_2, № НОМЕР_3 є висновки ОСОБА_3 ОДПІ, викладені в акті виїзної позапланової документальної перевірки ОСОБА_4 з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку за березень 2012 року, яка виникла за рахунок відємного значення з ПДВ, що декларувалось в лютому 2012 року № 2090/17-2/НОМЕР_1 від 20.06.2012 року, про завищення позивачем за березень 2012 року суми податкового кредиту на 47499,00 грн., що призвело до завищення суми бюджетного відшкодування у декларації за квітень 2012 року на суму ПДВ 45160,00 грн., та завищення залишку відємного значення на суму ПДВ 1889,00 грн., внаслідок включення до складу податкового кредиту суми ПДВ, сплаченої з операції по придбанню вантажного транспортного засобу, що зареєстрований на фізичну особу. На думку податкового органу, до податкового кредиту приватного підприємця можливе включення ПДВ лише щодо тих транспортних засобів, які зареєстровані на субєкта господарювання, а не на фізичну особу, та за умови використання їх в оподатковуваних операціях. Проте, чинне законодавство України не передбачає державну реєстрацію транспортних засобів за фізичними особами підприємцями. Крім того, транспортний засіб (напівпричіп) придбавався з метою використання в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності. Відтак, позивач правомірно сформував податковий кредит по вказаній операції.

Позивач просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ОСОБА_3 ОДПІ від 03.08.2012 року № НОМЕР_2, № НОМЕР_3.

В поданих до суду письмових запереченнях проти позову від 02.08.2013 року № 9010/10/10-007 (а. с. 71-72) представник відповідача адміністративний позов не визнав, просить відмовити в його задоволенні з тих підстав, що придбаний транспортний засіб зареєстрований на фізичну особу, тоді як до податкового кредиту приватного підприємця можливе включення ПДВ по операціях з придбання транспортних засобів, зареєстрованих лише на субєкта господарювання (а не на приватну особу) за умови використання їх в оподатковуваних операціях.

В судовому засіданні представник позивача адміністративний позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ОСОБА_3 ОДПІ від 03.08.2012 року № НОМЕР_2, № НОМЕР_3.

Представник відповідача в судовому засіданні адміністративний позов не визнала з підстав, викладених у письмових запереченнях проти позову, просить у його задоволенні відмовити повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов слід задовольнити повністю з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обєднаною державною податковою інспекцією Волинської області ДПС (правонаступником якої є ОСОБА_3 обєднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Волинській області) проведена документальна позапланова виїзна перевірка правомірності нарахування ОСОБА_4 бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку за квітень 2012 року, про що складено акт № 2696/17-2/НОМЕР_1 від 20.07.2012 року (а. с. 9-11).

Перевіркою, зокрема, встановлено порушення позивачем пунктів 198.3, 198.4, 198.6 статті 198 ПК України, в результаті чого позивачем завищено бюджетне відшкодування у декларації за квітень 2012 року на суму ПДВ 45610,00 грн. та завищено залишок відємного значення декларації ПДВ за березень 2012 року на суму ПДВ 1889,00 грн.

На підставі акту перевірки № 2696/17-2/НОМЕР_1 від 20.07.2012 року ОСОБА_3 ОДПІ 03.08.2012 року були прийняті такі податкові повідомлення-рішення: № НОМЕР_2, яким позивачу зменшено розмір відємного значення суми ПДВ у розмірі 1889,00 грн. (а. с. 7), та № НОМЕР_3, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобовязань наступних періодів) з ПДВ у розмірі 45610,00 грн. (а. с. 8).

Крім того, як слідує з вказаного акту, перевіркою враховано висновок податкового органу, викладений в акті про результати виїзної позапланової перевірки ОСОБА_4 з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку за березень 2012 року, яка виникла за рахунок відємного значення з ПДВ, що, декларувалась в лютому 2012 року № 2090/17-2/НОМЕР_1 від 20.06.2012 року (а. с. 13-22), відповідно до якого за рахунок включення ОСОБА_4 транспортного засобу до податкового кредиту березня 2012 року, на порушення пункту 198.3 статті 198 ПК України, завищено податковий кредит за березень 2012 року на суму ПДВ 47499,00 грн., що призвело до завищення суми відємного значення у декларації за березень 2012 року на суму ПДВ 47499,00 грн.

Судом також встановлено, що податкове повідомлення-рішення ОСОБА_3 ОДПІ, винесене на підставі акту перевірки № 2090/17-2/НОМЕР_1 від 20.06.2012 року про зменшення розміру відємного значення суми ПДВ за березень 2012 року на суму 47499,00 грн., було оскаржене позивачем в судовому порядку.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 17.07.2013 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.08.2015 року, в адміністративній справі № 803/1445/13-а адміністративний позов задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ОСОБА_3 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області від 06.07.2012 року № НОМЕР_4 (а. с. 90-94).

Пунктом 56.18 статті 56 ПК України від 02.12.2010 року № 2755-VI (з наступними змінами та доповненнями, тут і надалі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобовязання у будь-який момент після отримання такого рішення.

Згідно із частиною другою статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюються на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку суду, відповідач не довів правомірність оскаржуваних в даній адміністративній справі податкових повідомлень-рішень, з огляду на таке.

Як передбачено підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий кредит сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобовязання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктами 198.1, 198.2 статті 198 розділу V ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у звязку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно із пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у звязку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (пункт 201.10 статті 201 ПК України).

Таким чином, слід прийти до висновку, що відповідно до норм ПК України до податкового кредиту фізичних осіб субєктів господарювання, зареєстрованих платниками ПДВ, можливе включення сум ПДВ, нарахованих (сплачених) у звязку з придбанням транспортних засобів за умови використання такого рухомого майна в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності та за наявності належним чином документального оформлення підтвердження відповідних витрат з відображення їх у бухгалтерському й податковому обліку.

Як слідує з матеріалів справи та встановлено постановою Волинського окружного адміністративного суду від 17.07.2013 року в адміністративній справі № 803/1445/13-а, позивач придбав транспортний засіб (напівпричіп Kogel SN24P90|1110, номер шасі WK0S865) згідно з договором купівлі-продажу № 2012-033/02 від 21.02.2012 року, укладеним з ТОВ «Когель Україна» (а. с. 45-50). Виконання умов вказаного договору підтверджується такими первинними документами: актом прийому-передачі від 27.02.2012 року, видатковою накладною № РН-0000011 від 27.02.2012 року, податковими накладними № 23 від 22.02.2012 року, № 24 від 23.02.2012 року (а. с. 51-54). В подальшому вказаний транспортний засіб зареєстрований в Луцькому ВРЕВ УДАІ УМВС України у Волинській області за ОСОБА_4, про що 01.03.2012 року видано свідоцтво про державну реєстрацію транспортного засобу серії САК 508054, державний номер НОМЕР_5 (а. с. 55).

Використання позивачем придбаного транспортного засобу у господарській діяльності підтверджуються міжнародними товарно-транспортними накладними CMR № 026691 від 07.08.2012 року, № 026659 від 06.07.2012 року, № 037466 від 27.04.2012 року, товарно-транспортною накладною від 17.08.2012 року № Л180 (а. с. 56-59).

Згідно із частиною четвертою статті 34 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року № 3353-ХІІ (з наступними змінами та доповненнями) державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються відповідними підрозділами Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечують безпеку дорожнього руху. Відповідно до абзацу тринадцятого статті 4 цього ж Закону до компетенції Кабінету Міністрів України у сфері дорожнього руху належить, зокрема, визначення порядку здійснення державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів.

Єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, оформлення та видачі реєстраційних документів та номерних знаків визначена Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07.09.1998 року (з наступними змінами та доповненнями). Згідно із пунктом 6 цього Порядку транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в реєстраційно-екзаменаційних підрозділах Державтоінспекції; транспортні засоби, що належать фізичним особам підприємцям, реєструються за ними як за фізичними особами.

З цього слідує, що у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу не може зазначатися як їх власник фізична особа підприємець, оскільки зазначеним Порядком чітко передбачено, що за фізичною особою підприємцем транспортні засоби реєструються як за фізичною особою.

На думку суду, неможливість згідно із законодавством про дорожній рух проведення державної реєстрації транспортних засобів, що належать фізичним особам підприємцям, як за субєктами господарювання не позбавляє права таких осіб на податковий кредит по операціях з придбання транспортних засобів, якщо були дотримані умови його формування, визначені статтею 198 ПК України.

При вирішенні даного спору суд також враховує, що згідно із частиною першою статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи встановлені обставини справи та наведені норми законодавства, суд приходить до висновку, що позивач правомірно заявив у квітні 2012 року до бюджетного відшкодування часткову суму відємного значення з ПДВ за березень 2012 року у розмірі 45610,00 грн. та залишив за собою право заявлення в наступних періодах до бюджетного відшкодування суми відємного значення з ПДВ за березень 2012 року у розмірі 1889,00 грн., у звязку з правомірним включенням в березні 2012 року до податкового кредиту з ПДВ суми податку у розмірі 47499,00 грн., сплаченої з операції по придбанню транспортного засобу (напівпричіпу), що встановлено постановою Волинського окружного адміністративного суду від 17.07.2013 року в справі № 803/1445/13-а, у звязку з чим оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені безпідставно.

З наведених вище підстав, виходячи з наданих суду статтею 162 КАС України повноважень, адміністративний позов підлягає до задоволення повністю шляхом прийняття постанови про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ОСОБА_3 обєднаної державної податкової інспекції Волинській області ДПС від 03.08.2012 року № НОМЕР_3, № НОМЕР_2.

Згідно із частиною першою статті 94 КАС України (в редакції, чинній на час звернення до суду з цим позовом) якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» від 22.05.2015 року № 484-VIII, який набрав чинності 01.09.2015 року, частину першу статті 94 КАС України було викладено у такій редакції: якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що даний позов було подано до суду 27.06.2013 року, тому при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд застосовує частину першу статті 94 КАС України в редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» від 22.05.2015 року № 484-VIII.

Відтак, на користь позивача слід присудити з Державного бюджету України судовий збір в розмірі 474,10 грн., сплачений платіжним дорученням № 510 від 06.03.2013 року (а. с. 2).

Керуючись частиною третьою статті 160, статтями 162, 163 КАС України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ОСОБА_3 обєднаної державної податкової інспекції Волинській області ДПС від 03 серпня 2012 року № НОМЕР_3, № НОМЕР_2.

Присудити з Державного бюджету України на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 474 гривні 10 копійок (чотириста сімдесят чотири гривні десять копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.М.Валюх

Постанова складена у повному обсязі 09 листопада 2015 року