Справа № 2а-2354/10/0970
Суддя: Панікар І.В.
Дата ухвалення: 2010-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" вересня 2010 р. Справа № 2a-2354/10/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Панікара І.В.,

при секретарі Богусевич А.С.,

за участю:

представника позивача: не з'явився.,

представника відповідча: ОСОБА_1,

представника третьої особи: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: ТзОВ "Сітех", вул.Г. Мазепи,11б. кв. 7, м.Івано-Франківськ, 76018

до відповідача: Івано-Франківської митниці, Державної митної служби України, вул.Чорновола, 159, м.Івано-Франківськ,76005, Третьої особи: Головного управління Державного казначейства України в Івано-Франківській області, вул.Дністровська, 14, м.Івано-Франківськ, 76000

про скасування карток відмови № 206000009/0/00231 від 17.05.2010р., № 206000009/0/00251 від 27.05.2010р. та рішень № 20600006/2010/000672/2 від 17.05.2010р., № 206000006/2010/000755/2 від 27.05.2010р. та стягнення коштів в сумі 13093,90 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

26 червня 2010 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Сітех" (надалі позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Івано-Франківської митниці Державної митної служби України (надалі відповідач) та Головоного управління казначейства в Івано-Франківській області про скасування карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 17.05.2010 року № 206000009/0/00231 та 27.05.2010 № 206000009/0/00251, скасування рішень про визначення митної вартості товарів від 17.05.2010 року № 206000006/2010/000672/2 та від 27.05.2010 року № 206000006/2010/000755/2, а також про стягнення з Державного бюджету переплачених при митному оформлені товару коштів в сумі 13093,9 грн.

Ухвалою від 31.08.2010 року, суд, за погодженням сторін, замінив неналежний процесуальний статус відповідача - Головного управління Державного казначейства України в Івано-Франківській області, на статус третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Івано-Франківської митниці Державної митної служби України.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач, як покупець, отримує товар (скло листове) від Продавця (ТзОВ «Пілінгтон Польща») згідно контракту № 29/09/2009 від 09.12.2009 року. Для митного оформлення товару, позивачем 17.05.2010 року подано до відповідача ВМД за №206000009/2010/002285 із зазначеною митною вартістю 1,39 ЕВРО за 1 квадратний метр скла. Івано-Франківська митниця подала картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні товарів № 206000009/0/00231 від 17.05.2010 року. Натомість відповідачем запропоновано позивачу встановити митну вартість товару в розмірі 1,666 ЕВРО за 1 метр квадратний скла, на що останній погодився, спративши її. Аналогічно, згідно контракту № UA 20/12/2009 від 01.12.2009 року позивач, як покупець отримує товар (скло листове) від Продавця (заводу-виробника EUROGLASS РОLAND). 27.06.2010 року позивачем подано до відповідача ВМД за №206000009/2010/002511 із зазначеною митною вартістю 1,6 ЕВРО за 1 квадратний метр скла полірованого та 2,7 ЕВРО за 1 квадратний метр скла енергозберігаючого. Івано-Франківська митниця подала картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні товарів №206000009/0/00251. Натомість відповідачем запропоновано позивачу встановити митну вартість товару в розмірі 2,1723 ЕВРО за 1 метр квадратний скла полірованого та 3,1816 ЕВРО за 1 метр квадратний скла енергоберігаючого. З метою пришвидшення випуску товару у вільний обіг Товариство з обмеженою відповідальністю "Сітех" сплатило мито та ПДВ від встановленої митницею митної вартості, фактично з ним не погоджуючись. Внаслідок чого, просить скасувати картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 17.05.2010 року № 206000009/0/00231 та 27.05.2010 № 206000009/0/00251, скасувати рішення про визначення митної вартості товарів від 17.05.2010 року № 206000006/2010/000672/2 та від 27.05.2010 року № 206000006/2010/000755/2, а також постановити рішення про стягнення з Державного бюджету, переплачені при митному оформлені товару кошти в сумі 13093,9 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві. Просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив. Суду подав письмове заперечення проти позову, в якому зазначив, що визначення митної вартості товарів, що імпортуються на митну територію України, здійснюється відповідно до Митного кодексу України та постанов Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 року №1766 "Про затвердження Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження" на підставі пакету документів, поданого до митного оформлення. Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є їх ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, обчислена відповідно до положень Митного кодексу України. В запереченні звернув увагу на те, що згідно зі статтею 260 Митного кодексу України митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до положень Митного кодексу України. Відповідно до статті 265 Митного кодексу України та Порядку здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.04.08 № 339, митний орган здійснює контроль за правильністю визначення митної вартості товарів згідно з вимогами Митного кодексу України. Під час проведення митного контролю митні органи самостійно визначають форму та обсяг контролю, достатні для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи та міжнародних договорів України, укладених в установленому законом порядку, контроль за дотриманням яких покладено на митні органи. Первинною основою для визначення митної вартості у відповідності до положень Митного кодексу України є контрактна ціна, тобто ціна, яка фактично сплачена або підлягає сплаті за товари з урахуванням певних, конкретних елементів, що формують частину вартості для митних цілей (витрати на транспортування та ін.). Відповідно до статті 264 Митного кодексу України заявлена декларантом митна вартість товарів і подані ним відомості про її визначення повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. Згідно з інформацією центральної бази даних ДМСУ, заявлена відповідачем митна вартість товарів являлась заниженою, що дало підстави посадовій особі митниці для підтвердження заявленої митної вартості відповідно до пп. 7-11 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.06 № 1766, витребувати додаткові документи, про що здійснена відповідна відмітка в декларації митної вартості. Декларант на вимогу митного органу зобов'язаний подати документи, які містять відомості про задекларовану ним митну вартість, та належним чином їх оформити відповідно до вимог п. 12 вищевказаного Порядку. Окрім того, пояснив суду, що на вимогу митного органу декларантом не подано необхідних документів, а саме: калькуляції фірми-виробника товару; інформації зовнішньоторгівельних та біржових організацій про вартість товару. Митний орган на підставі наявних у нього відомостей (інформація, що міститься у єдиній автоматизованій інформаційній системі Держмигслужби України) здійснив коригування митної вартості до рівня 1,666 ЕВРО за 1 метр квадратний скла листового, 2,1723 ЕВРО за 1 метр квадратний скла полірованого та 3,1816 ЕВРО за 1 метр квадратний скла енергозберігаючого.

Враховуючи вищенаведе, представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити повністю.

Представник третьої особи на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог, в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав викладених в письмовому запереченні, яке ним подано в судовому засіданні.

Суд, розглянувши матеріали справи та подані докази, вислухавши представника позивача, представника відповідача та третьої особи на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог, приходить до висновку про необгрунтованість позовних вимог, внаслідок чого в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку у тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень, суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_1 України.

Засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулювання економічних, організаційних, правових, кадрових та соціальних аспектів діяльності митної служби України визначає Митний кодекс України.

Відповідно до статті 40 Митного кодексу України, усі товари і транспортні засоби, що переміщуються через митний кордон України, підлягають митному контролю. Митний контроль передбачає проведення митними органами мінімуму митних процедур, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи. Обсяг таких процедур та порядок їх застосування визначаються відповідно до Митного Кодексу, інших нормативно-правових актів, а також міжнародних договорів України, укладених в установленому законом порядку.

Відповідно до статті 72 Митного кодексу України, митне оформлення розпочинається після подання митному органу митної декларації, а також усіх необхідних для здійснення митного контролю та оформлення документів, відомостей щодо товарів і транспортних засобів, які підлягають митному оформленню. Засвідчення митним органом прийняття товарів, транспортних засобів та документів на них до митного контролю та митного оформлення здійснюється шляхом проставляння відповідних відміток на митній декларації та товаросупровідних документах.

Статтею 54 Митного кодексу України передбачено, що документи, необхідні для здійснення митного контролю, подаються митному органові при перетинанні товарами і транспортними засобами митного кордону України; декларуванні товарів і транспортних засобів; повідомленні митного органу про намір здійснити переміщення товарів і транспортних засобів через митний кордон України; здійсненні митними органами інших контрольних функцій відповідно до цього Кодексу.

Статтею 45 Митного кодексу України встановлений обовязок осіб, які переміщують товари і транспортні засоби через митний кордон України - подавати митним органам документи та відомості, необхідні для здійснення митного контролю.

Статтею 81 Митного кодексу України визначено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари і транспортні засоби, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Відповідно до статті 88 Митного кодексу України, декларант виконує всі обов'язки і несе у повному обсязі відповідальність, передбачену цим Кодексом, незалежно від того, чи він є власником товарів і транспортних засобів, які переміщуються через митний кордон України, митним брокером чи іншою уповноваженою особою.

До обовязків декларанта віднесені наступні: здійснити декларування товарів і транспортних засобів відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом; на вимогу митного органу пред'явити товари і транспортні засоби для митного контролю і митного оформлення; надати митному органу передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних процедур; сплатити податки і збори.

Митна декларація приймається та реєструється митним органом у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України або уповноваженим ним органом. Подання митної декларації повинно супроводжуватися наданням митному органу комерційних супровідних та інших необхідних документів, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України або уповноваженим ним органом. Митна декларація приймається митним органом, якщо встановлено, що в ній містяться всі необхідні відомості і до неї додано всі необхідні документи. Дата і час прийняття митної декларації фіксуються посадовою особою митного органу, що її прийняла, проставлянням відміток на бланку митної декларації та відповідним записом у документах митного органу. З моменту прийняття митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення.

Митний орган не має права відмовити в прийнятті митної декларації, якщо декларантом виконано всі умови, встановлені цим Кодексом.

Відмова митного органу в прийнятті митної декларації повинна бути вмотивованою, а про причини відмови має бути письмово повідомлено декларанту.

Основні засади визначення митної вартості товарів врегульовані розділом 10 Митного кодексу України та іншими нормативно-правовими актами з митної справи.

Так, стаття 259 Митного кодексу України встановлює, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є їх ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, обчислена відповідно до положень цього Кодексу.

Стаття 260 Митного кодексу України регулює питання визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, згідно частини 1 та 4 якої митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до положень цього Кодексу. Методи визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та умови їх застосування встановлюються цим Кодексом.

Стаття 262 Митного кодексу України визначає порядок декларування митної вартості товарів. Згідно положень якої, митна вартість товарів і метод її визначення заявляються (декларуються) митному органу декларантом під час переміщення товарів через митний кордон України, шляхом подання декларації митної вартості. Порядок та умови декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Стаття 266 Митного кодексу України встановлює методи визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну. Частина 2 вказаної статті Митного кодексу України визначає, що основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). Крім того, положення даної статті передбачають, що якщо митна вартість не може бути визначена за ціною договору, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. Частина 5 статті 266 Митного кодексу України передбачає, що кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Пунктом 2 "Порядку здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України за №339 від 09.04.2008 року контроль за правильністю визначення митної вартості товарів під час проведення операцій їх митного контролю і митного оформлення покладено на митні органи, при цьому послідовність дій посадових осіб митного органу під час здійснення передбаченого цим пунктом контролю визначається Державною митною службою України.

Порядок декларування митної вартості таварів передбачений нормами "Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України за № 1766 від 20.12.2006 року (далі - Порядок).

Згідно пункту 7 Порядку для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товарів декларант зобовязаний подати: зовнішньоекономічний договір (контракт) і додатки до нього; рахунок-фактуру (інвойс) або рахунок-проформу; банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено), а також інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; рішення митного органу про визначення митної вартості раніше ввезених ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів, якщо воно прийнято за одним договором (контрактом); пакувальні листи; копію ліцензії на ввезення (вивезення) товарів, імпорт (експорт) яких підлягає ліцензуванню.

Пунктом 11 Порядку для підтвердження митної вартості товарів на вимогу митного органу декларант зобов'язаний подати додаткові документи. При цьому, посадова особа митного органу у графі "Для відміток митниці" декларації митної вартості робить запис про необхідність подання додаткових документів, що підтверджують митну вартість товарів, із складенням переліку, зазначає дату і прізвище та ставить свій підпис. Декларант ознайомлюється з таким записом, зазначає під ним дату, прізвище та ставить свій підпис.

Згідно п.п. 13, 14 Порядку, декларант зобовязаний подати додаткові документи, визначені у п.11 цього Порядку (на які посилається відповідач), протягом 10 календарних днів після ознайомлення із записом митного органу про їх подання. За вмотивованою заявою декларанта такий строк може бути продовженим. У разі ж відмови подати додаткові документи декларант робить відповідний запис із зазначенням дати, прізвища та проставлення свого підпису на зворотному боці основного аркуша декларації митної вартості. І лише у випадку, якщо декларантом не подано в установлений строк додаткові документи або якщо він відмовився від їх подання, митну вартість товарів визначає митний орган на підставі наявних відомостей згідно із законодавством.

Як встановлено в судовому засіданні 09.12.2009 року позивачем укладено контракт за № 29/09/2009 з компанією ТзОВ «Пілінгтон Польща» на купівлю листового скла за цінами які повинні вказуватись у додатку до даного контракту.

В травні поточного року позивачем імпортовано на митну територію України даний товар. З метою його митного оформлення, 17.05.2010 року відповідачу надано вантажномитну декларацію №206000009/2010/002285 із зазначенням митної вартості з розрахунку 1,39 ЕВРО за 1 квадратний метр скла.

У вказаній декларації митним органом зроблено відмітку про необхідність декларанту надати додаткові документи, а саме: калькуляцію фірми - виробника товару, оскільки відповідно до інформації відділу контролю митної вартості від 17.05.2010 року, заявлена митна вартість товару виявилась заниженою.

За наслідками розгляду Івано-Франківською митницею представленої митної декларації № 206000009/2010/002285 відділом митного оформлення № 1 винесено картку відмови № 206000009/0/00231 в прийнятті зазначеної митної декларації та винесено рішення про визначення митної вартості товарів в розмірі 1,666 ЕВРО за 1 метр квадратний скла.

Окрім того, в судовому засіданні встановлено, що позивачем укладено контракт № UA 20/12/2009 від 01.12.2009 року з компанією EUROGLASS РОLAND на купівлю листового скла, за цінами які повинні вказуватись у додатку до даного контракту.

В травні поточного року позивачем імпортовано на митну територію України даний товар. З метою його митного оформлення, 27.05.2010 року відповідачу надано вантажномитну декларацію №206000009/2010/002511 із зазначенням митної вартості з розрахунку 1,6 ЕВРО за 1 квадратний метр скла полірованого та 2,7 ЕВРО за 1 квадратний метр скла енергозберігаючого.

В зазначеній декларації митним органом зроблено відмітку про необхідність декларанту надати додаткові документи, а саме: цінову інформацію зовнішньо-торгівельних та біржових організацій про вартість товару, оскільки відповідно до інформації відділу контролю митної вартості від 27.05.2010 року, заявлена митна вартість товару виявилась заниженою.

За наслідками розгляду Івано-Франківською митницею представленої митної декларації № 206000009/2010/002511, відділом митного оформлення № 1 винесено картку відмови № 206000009/0/00251 в прийнятті зазначеної митної декларації та винесено рішення про визначення митної вартості товарів в розмірі 2,1723 ЕВРО за 1 метр квадратний скла полірованого.

В даному випадку суд зазначає, що вимоги відповідача про необхідність надання позивачем додаткових документів з метою підтвердження вартості і походження товару були обгрунтованими та законними. Однак, декларант відмовився від надання додаткових документів, про що свідчинь відмітка на звороті декларацій.

При цьому, митний орган прийняв вищевказані рішення про визначення митної вартості товарів за резервним методом.

18.05.2010 року та 27.05.2010 року, в звязку з незгодою щодо митної вартості позивачем, Івано-Франківською митницею було надано дозвіл на випуск товарів які надійшли на адресу позивача у вільний обіг під гарантійні зобовязання. Враховючи наведене, позивачем подано нові декларації про митну вартість товару, в яких було вказано митну вартість товару на рівні ціни визначеної митним органом і проведено митне оформлення по ціні визначеній митним органом.

Як підтверджено матеріалами справи, наявна в митниці інформація дозволила визначити митну вартість спірного товару та скоригувати її до рівня цін відповідно до автоматизованої інформаційної бази ДМСУ.

При цьому слід зазначити, що використання автоматизованої інформаційної бази ДМСУ визначено постановою КМ України № 1044 від 26.12.1995 року Про заходи щодо забезпечення контролю за зовнішньоекономічною діяльністю та валютного контролю, тому твердження позивача щодо неправомірності застосування вказаної бази при визначенні митної вартості товарів до уваги судом не приймається, оскільки її застосування регламентовано чинними нормативними актами.

Тому, виходячи із вищевикладених обставин і неможливості застосувати інші методи визначення митної вартості товару митним органом застосовано 6 метод (резервний) визначення ціни товару.

Судом не взято до уваги листи фірм-продавців EUROGLASS РОLAND та ТзОВ «Пілінгтон Польща» від 06.09.2010 року та 30.08.2010 року відповідно, які по своєму змісту є тотожними, і містять інформацію щодо неможливості надати прайс-листи податковим органам, внаслідок його відсутності, оскільки вартість продукції для кожного клієнта розраховується ними індивідуально, враховуючи рівень світових ринкових цін на товар, фактор сезонності та історії взаємовідносин з клієнтом. Суд критично сприймає таку інформацію фірм виробників, оскільки вважає, що відсутність цінових даних щодо конкретного покупця, якому відчуджено товар не може відповідати дійсності.

Не представлено представником позивача також будь-яких інших доказів у підтвердження своїх доводів про те, що митна вартість товару визначена відповідачем, вища вартості аналогічного товару інших виробників чи постачальників.

При цьому, відповідачем доведено, що мало місце не підтвердження декларантом документально заявленої ним митної вартості товару і що таке не підтвердження викликало сумніви щодо правильності застосування декларантом методу визначення митної вартості за ціною договору.

Таким чином, на думку суду, дії митного органу при винесенні рішеннь про визначення митної вартості товару та карток відмов, які фактично і є предметом спору, винесені із дотриманням встановленого порядку та у відповідності до вимог чинного законодавства.

Щодо позовних вимог про стягнення з Державного бюджету в користь позивача переплачених ним сум коштів при митному оформлені товару в розмірі 13093,9 грн., суд зазначає, що відповідно до частин 2,3 Порядку взаємодії митних органів з органами Державного казначейства України в процесі повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших органів платежів, контроль за справляння яких покладається на митні органи, затвердженого Наказом Державної митної служби, Державного казначейства України від 20.07.2007 року № 611/147, повернення вищевказаних платежів здійснюється на підставі висновку митного органу, що здійснював оформлення митної декларації. Зазначений висновок оформляється відповідно до заяви платника, яка подається до митного органу, що здійснював оформлення митної декларації.

Відповідно, в даному випадку належним відповідачем по вказаних позовних вимогах слід вважати відповідний митний орган, який здійснював оформлення митної декларації.

По справі, суд ухвалою від 31.08.2010 року, за погодженням сторін, замінив неналежний процесуальний статус відповідача - Головного управління Державного казначейства України в Івано-Франківській області, на статус третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Івано-Франківської митниці Державної митної служби України.

Водночас, враховуючи, що відповідачем по справі є Івано-Франківська митниця Державної митної служби України, а позовні вимоги про стягнення коштів були заявлені до Головоного управління казначейства в Івано-Франківській області, суд, за ініціативи позивача про надання йому часу для зміни позовних вимог, в судовому засіданні від 14.09.2010 року оголосив перерву з цією метою. Натомість, представник позивача в наступне судове засідання від 28.09.2010 року не з»вився, направивши на адресу суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Враховуючи, що позовні вимоги направлені до неналежного позивача, а також те, що відповідачем невірно обраний спосіб захисту свого порушеного права - шляхом стягнення коштів з Державного бюджету, суд приходить до переконання про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог у цій частині.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 < Текст > Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: Панікар І.В.

Постанова складена в повному обсязі 04.10.2010 року.