Справа № 804/1899/15
Суддя: Павловський Дмитро Павлович
Дата ухвалення: 2015-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 лютого 2015 р. Справа № 804/1899/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Павловського Д.П.,розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративний позов Управління Пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Нікополь про зобов'язання вчинити дії ,
27 січня 2015р. до суду надійшов даний адміністративний позов, у якому позивач просить:
- зобовязати відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Нікополь прийняти до заліку витрати, що підлягають відшкодуванню за листопад 2014 року, на користь управління Пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області, всього на суму 2246,13 грн., у тому числі:
- сума боргу, яка підтверджується на підставі списків осіб, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, які отримали каліцтво на підприємствах, розташованих на території країн СНД та не прийнято до заліку за листопад 2014року: основний розмір пенсії на суму 161,00 грн. + щомісячна цільова допомога на прожиття на суму 41,80 грн. = всього на суму 202,86 грн.
- сума боргу, яка підтверджується на підставі списків осіб, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, які отримали каліцтво на підприємствах, розташованих на території України за листопада, 2014року: основний розмір пенсії на суму 1778,40 грн. + допомога на поховання сім'ї померлого або особі, яка здійснила поховання особи, яка отримувала вищезазначену пенсію на суму 262,80 грн. + витрати на доставку пенсії на суму 2,07 грн. = всього на суму 2043,27 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано адміністративним позовом від 27.01.2015р.
Згідно ст. 35 Кодексу адміністративного судочинства України відповідач є належно повідомлений про розгляд справи у скороченому провадженні, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Відповідач не надав заперечення на позов протягом десяти днів.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, суд встановив наступне.
Управління Пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області проводить виплату пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у звязку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, оскільки цей обовязок покладено на управління відповідно до положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. №1058-ІУ.
Дані види пенсій підлягають відшкодуванню органам Пенсійного фонду України відділеннями виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України виходячи з наступного.
Згідно ст. 3 Основ законодавства України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 14.01.1998р. № 16/98-ВР - право на забезпечення за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням згідно з цими Основами мають застраховані громадяни України, іноземні громадяни, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні.
За змістом частини 2 статті 2 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999р. № 1105-14, особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяно: працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, повязаних з виконанням трудових обовязків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону.
Згідно статті 253 Кодексу законів про працю України, затвердженого Верховною Радою України 10.12.1971р., особи, які працюють по трудовому договору (контракту) на підприємствах незалежно від форми власності, виду діяльності або у фізичної особи, підлягають обовязковому державному соціальному страхуванню.
Акти форти Н-1 на потерпілих СНГ повністю відповідають вимогам законодавства України згідно Постанови від 03.06.1995року № 558 «Про затвердження Положення про порядок розслідування і обліку нещасних випадків на виробництві»
З правової точки зору соціальне страхування є встановлене державою та регульоване нормами права система гарантій соціального захисту працездатних і непрацездатних громадян в залежності від страхових випадків, передбачених законодавством.
Згідно частини 16 статті 34 Розділу У Закону України № 1105- 14 виплата пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві провадиться потерпілому відповідно до законодавства про пенсійне забезпечення.
Частиною першою статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у звязку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених Законом.
Згідно ст. 81 Закону України «Про пенсійне забезпечення» призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України.
У пункті „а статті 27 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. № 1788-ХІІ передбачено, що громадянам України - переселенцям з інших держав, які не працювали в Україні, пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання призначаються незалежно від стажу роботи.
Відповідно до пункту 3 розділу XI (Прикінцеві положення) Закону № 1105 - ХГУ відшкодування шкоди, медична, професійна та соціальна реабілітація проводяться Фондом соціального страхування від нещасних випадків також зазначеним у статті 8 цього Закону особам, які потерпіли до набрання ним чинності та мали право на зазначені страхові виплати і соціальні послуги.
Згідно ст. 4 Основ законодавства України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 14.01.1998р. № 16/98-ВР- страховиками є цільові страхові фонди з: пенсійного страхування, медичного страхування; страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням; страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань; страхування на випадок безробіття.
Частиною 4 статті зазначеного законодавчого акта встановлено, що в разі коли після призначення застрахованої особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернулася застрахована особа. При цьому неналежний страховик має право звернутися до належного страховика щодо відшкодування понесених ним витрат.
Пунктом 2 статті 7 (Прикінцеві положення) Закону України «Про страхові тарифи на загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 22.02.2001р. № 2272-ІП, який набрав чинності з 1 квітня 2001року, встановлено, що Фонд сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги працівникам (членам їх сімей), які потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001року, з того часу коли відповідні підприємства передали в установленому порядку Фонду документи, що підтверджують право цих працівників (членів її сімей) на такі страхові виплати та соціальні послуги, або таке право встановлено в судовому порядку.
Потерпілі, документи яких не передані до Фонду, продовжують отримувати належні виплати та соціальні послуги від свого роботодавця, Пенсійного фонду України та Фонду соціального страхування України. При цьому кошти, виплачені потерпілому страхувальником, зараховуються Фондом у рахунок його страхових внесків на загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, а між страховиками з інших видів страхування і Фондом в подальшому відбуваються відповідні розрахунки.
Частиною 2 статті 24 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999р. № 1105 - ХГУ, (далі Закон № 1105 - 14) закріплене аналогічне правило - якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом соціального страхування від нещасних випадків і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований.
При цьому страховик, деякого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.
Необхідність нарахування підприємствами страхових внесків на загальнообовязкове соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві виникла з введенням в дію з 01.04.2001р. Закону України „Про страхові тарифи на загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, яки спричинили втрату працездатності від 22.02.2001р. № 2272-ІІІ, в якому відповідно до класів професійного ризику виробництва встановлені розміри страхових тарифів (у відсотках до фактичних витрат на оплату праці найманих працівників), для окремих галузей економіки, тощо. Тобто до введення в дію Закону України № 2272-ІІІ необхідність нарахування підприємствами даних страхових внесків саме до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України законодавчо не була передбачена.
Згідно статті 10 Закону України № 1105- ХІУ для страхування від нещасного випадку на виробництві не потрібно згоди або заяви працівника. Страхування від нещасного випадку на виробництві не потрібно згоди або заяви працівника. Страхування здійснюється в безособовій формі. Всі особи, перелічені у статті 8 цього Закону, вважаються застрахованими з моменту набрання чинності цим Законом незалежно від фактичного виконання страхувальниками своїх зобовязань щодо сплати страхових внесків.
Статтею 6 Закону України № 1105- ХІУ визначено, що Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України закріплений як страхувальнику сфері соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.
Згідно пункту 3 статті 28 Розділу У «Відшкодування шкоди, заподіяної застрахованому ушкодженням його здоровя» Закону України № 1105- 14 до страхових виплат, які згідно із статтею 21 цього Закону Фонд соціального страхування виплачує застрахованому, чи особам, які мають на це правою у разі настання страхового випадку, відносяться страхові виплати пенсії по інвалідності потерпілому.
Згідно статті 13 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999р. № 1105 - 14, страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму.
Згідно статті 55 Закону № 1105 - 14 вирішення спорів щодо суми страхових внесків, а також щодо розміру шкоди та прав на її відшкодування, накладення штрафів та з інших питань вирішуються в судовому порядку.
Як вбачається з пункту 3 (Прикінцеві положення) Закону України від 23.09.1999р. № 1105- 14, Фонд соціального страхування від нещасних випадків є правонаступником державного, галузевих та регіональних фондів праці, передбачених статтею 21 Закону України «Про охорону праці», які ліквідуються.
Факт отримання виробничої травми потерпілим ОСОБА_1, визнання його інвалідом III групи встановлено рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 09 березня 2005 року № 9/60, яке залишено без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 26 липня 2005 року та Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21 лютого 2007р.
Відповідно до частини 1 статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Статтею 4 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» передбачено, що якщо міжнародним договором України, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством про страхування від нещасного випадку, то застосовуються норми міжнародного договору.
Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення встановлено, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
В свою чергу Порядок від 04.03.2003 N5-4/4 не містить застережень, що правила підписання актів звірки розрахунків розраховано на відсутність спору, така норма відсутня у діючому законодавстві.
Прохання управління в позовній заяві про зобовязання прийняти до заліку витрати, що підлягають відшкодуванню, відповідає вимогам змісту Кодексу адміністративного судочинства України: ч. З ст. 6 - субєкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України. ч. 1 ст. 17- юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій та пункту 5 ч. 2 статті 17 - юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у 1 випадках, встановлених Конституцією та законами України - Кодексу адміністративного судочинства України.
Стаття 105 КАС України також не застерігає органи суб'єкта владних повноважень звертатися до суду тільки з вимогами стягнення коштів.
Згідно статті 23 Закону № 1058-ІУ розгляд спорів, що виникають із правовідносин за цим Законом, вирішуються органами Пенсійного фонду та в судовому порядку.
Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2002 року визначено, що частина статті 124 Конституції України передбачає право юридичної особи на захист судом своїх прав, встановлює юридичні гарантії їх реалізації, надаючи можливість кожному захищати свої права будь - якими не забороненими законом способами. Кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом засіб захисту прав, у тому числі судовий захист.

Субєкти правовідносин, у тому числі юридичні особи, у разі виникнення спору можуть звертатися до суду за його вирішенням. Юридичні особи мають право на звернення до суду для захисту своїх прав безпосередньо на підставі Конституції України, норми якої мають пряму дію та найвищу юридичну силу. Держава має забезпечувати захист прав усіх субєктів правовідносин, у тому числі в судовому порядку.

Відповідно до частини пятої статті 55 Конституції України кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі судовий захист. Відповідно до положень частини другої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають в державі.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про судоустрій», суд здійснює правосудця на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами прав і законних інтересів юридичних осіб. Частиною 3 статті 3 вказаного Закону - встановлено, що судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи в порядку, встановленому Конституцією України та законами. Відповідно до частини 1 ст. 6 цього ж Закону усім субєктам правовідносин гарантується захист їх прав і законних інтересів незалежним і неупередженим судом. Згідно з частиною 3 зазначеної статті, ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у суді, до підсудності якого вона - віднесена процесуальним законом.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2002 року визначено, що частина статті 124 Конституції України передбачає право юридичної особи на захист судом своїх прав, встановлює юридичні гарантії їх реалізації, надаючи можливість кожному захищати свої права будь - якими не забороненими законом способами. Кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом засіб захисту прав, у тому числі судовий захист. Субєкти правовідносин, у тому числі юридичні особи, у разі виникнення спору можуть звертатися де суду за його вирішенням. Юридичні особи мають право на звернення до суду для захисту своїх прав безпосередньо на підставі Конституції України, норми якої мають пряму дію та найвищу юридичну силу. Держава має забезпечувати захист прав усіх субєктів правовідносин, у тому числі в судовому порядку.

Для забезпечення судового захисту Конституція України у статті 124 встановила принципи здійснення правосуддя виключно судами, неприпустимості делегування функцій судів та їх привласнення іншими органами чи посадовими особами та визначила юрисдикцію судів. Зазначені принципи забезпечують здійснення конституційного права на судовий захист, яке не може бути обмежене навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану (стаття 64 Конституції України).

Викладене свідчить про те, що страховиком, який має виплачувати пенсію по інвалідності особі, котра стала інвалідом від нещасного випадку на виробництві на території колишніх республік СРСР є Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Він також має відшкодувати витрати в разі виплати такої пенсії органами Пенсійного фонду України.

У звязку з невідшкодуванням відповідачем виплачених пенсій ускладнюється виконання Пенсійним фондом України одного з основних завдань - забезпечення збирання та акумулювання коштів, призначених для пенсійного забезпечення, повного і своєчасного фінансування витрат на виплату пенсій та інших соціальних виплат, - чим порушуються інтереси держави.

Таким чином, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню, цілком правомірними та відповідають чинному законодавству, і позивачем було доведено їх правомірність.

Керуючись ст.ст.158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов - задовольнити повністю.

Зобовязати відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Нікополь прийняти до заліку витрати, що підлягають відшкодуванню за листопад 2014 року, на користь управління Пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області, всього на суму 2246,13 грн., у тому числі:

1) Сума боргу, яка підтверджується на підставі списків осіб, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, які отримали каліцтво на підприємствах, розташованих на території країн СНД та не прийнято до заліку за листопад 2014року: основний розмір пенсії на суму 161,00 грн. + щомісячна цільова допомога на прожиття на суму 41,80 грн. = всього на суму 202,86 грн.

2 ) Сума боргу, яка підтверджується на підставі списків осіб, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, які отримали каліцтво на підприємствах, розташованих на території України за листопада, 2014року: основний розмір пенсії на суму 1778,40 грн. + допомога на поховання сім'ї померлого або особі, яка здійснила поховання особи, яка отримувала вищезазначену пенсію на суму 262,80 грн. + витрати на доставку пенсії на суму 2,07 грн. = всього на суму 2043,27 грн.

Постанова підлягає негайному виконанню відповідно до ч.6 ст.183-2 та ч.1 ст. 256 КАС України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня отримання копії постанови апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі. Постанова, прийнята у скороченому провадженні, крім її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили Суддя З оригіналом згідно Помічник суддіОСОБА_2 ОСОБА_2 ОСОБА_3