Справа № 2а-2193/10/0970
Суддя: Лучко О.О.
Дата ухвалення: 2010-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2010 р. Справа № 2a-2193/10/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Лучко О.О.

при секретарі Круглій О.М.,

за участю сторін:

представника позивача:ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_3, вул. Рубчака, 2/39,м. Калуш,Івано-Франківська область,77300

до відповідача: Калуської об'єднаної державної податкової інспекції, вул. В.Стуса, 2,м. Калуш,Івано-Франківська область,77300

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.,-

ВСТАНОВИВ:

14 червня 2010 року ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Калуської ОДПІ про визнання протиправними податкових повідомлень-рішень №/0 від 01.02.2010р., №/2 від 08.04.2010р. та №/2 від 06.04.2010р. про донарахування додаткових зобовязань з податку на додану вартість в сумі 41540 грн (в тому числі 27000 грн. основного платежу та 14540 грн.штрафних санкцій) та податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності в сумі 9195,21 грн. за порушення відповідно п.п.7.2.1. п.7.2, п.п.7.4.4, п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України Про податок на додану вартість та п.п.4.2.8 п.4.2 ст.4, п.п.9.12.1 п.9.12 ст.9, п.19.1 ст.19 Закону України Про податок з доходів фізичних осіб, ст.13 Декрету КМУ Про прибутковий податок з громадян та ст.13 Інструкції Про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю. Позовні вимоги мотивував тим, що відповідачем безпідставно донараховано податкові зобовязання по даних видах податків та застосовано штрафні санкції.

Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що висновки податкового органу, викладені в акті перевірки, вважає протиправними, оскільки відповідачем не враховано надання позивачем податкових накладних, які відповідають вимогам законодавства, виписані платниками податку за результатами господарських операцій, факт здійснення яких не заперечується. Податковий кредит, на його думку, сформовано правильно, у точній відповідності до положень Закону України Про податок на додану вартість. Твердження відповідача щодо невикористання позивачем за період здійснення підприємницької діяльності транспортних засобів є невірним, оскільки позивачу належить на праві приватної власності автомобіль, який і використовує при здійсненні такої діяльності. В акті перевірки відсутні посилання відповідача на первинні документи, які використано при перевірці, а таким чином, відповідачем порушено Порядок оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства. Винесені податкові повідомлення-рішення позивачем оскаржені в порядку процедури адміністративного оскарження до Калуської ОДПІ, ДПА в Івано-Франківській області, за наслідками якої було винесено нові податквоі повідомлення-рішення. Просив позов задовольнити в повному обсязі та скасувати прийняті відповідачем податкові повідомлення-рішення.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, пояснив, що перевірка з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства приватного підприємця ОСОБА_3 проведена відповідно до вимог податкового законодавства. За наслідками перевірки встановлено, що позивач порушив вимоги оподаткування, в результаті чого ним занижено податок на додану вартість на загальну суму 27000 грн., в тому числі занижено позитивне значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту з ПДВ в розмірі 29080 грн. та завищено позитивне значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту з ПДВ в розмірі 2080 грн., та порушено вимоги ст.19 Закону України Про податок з доходів фізичних осіб, у звязку з чим донараховано податкове зобовязання в розмірі 9195,21 грн. Зменшення залишку відємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду. Завищення валових витрат тягне за собою зменшення належних до сплати в бюджет податків. В звязку з наведеним просив у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши позовну заяву, заперечення проти позову, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши подані докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що Калуською ОДПІ на підставі направлень від 28.12.2009р. №612 та від 18.01.2010р. №22 та відповідно до плану-графіку проведення планових виїзних перевірок суб»єктів господарювання проведено планову виїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового законодавства приватним підприємцем ОСОБА_3 (перебував на загальній системі оподаткування) за період з 01.04.2008 року по 30.09.2009 року, за результатами якої складено акт перевірки №74/17-02/НОМЕР_1.

На підставі вказаного акту податковим органом прийняті податкові повідомлення-рішення:

- №/0 від 01.02.2010 року, яким позивачу визначено додаткове зобовязання по податку на додану вартість на суму 40500грн., в тому числі 27000 грн. за основним платежем, 13500 грн. за штрафними санкціями;

- №/0 від 01.02.2010 року, яким позивачу донараховано податку з доходів фізичних осіб на суму 10657,44 грн.

Вказані податкові повідомлення-рішення Калуської ОДПІ позивач оскаржив в порядку процедури адміністративного оскарження, за наслідками якого ДПА в Івано-Франківській області збільшила на 1040 грн. суму податкового зобов»язання позивача за штрафною санкцією, визначеною у податковому повідомленні рішенні №/0 від 01.02.2010 року, у зв»язку з чим Калуською ОДПІ винесено податкове повідомлення-рішення №/2 від 08.04.2010 року на суму 1040 грн. та податкове повідомлення-рішення №/2 від 06.04.2010 року на суму 40500 грн., а також скасувала податкове повідомлення-рішення №/0 від 01.02.2010 року в частині 1462,23 грн. нарахованого податку з доходів фізичних осіб (за 9 місяців 2009 року), у зв»язку з чим Калуською ОДПІ винесено податкове повідомлення-рішення №/2 від 06.04.2010 року, яким позивачу визначено додаткове зобовязання по податку з доходів фізичних осіб в сумі 9195,21 грн. (за 2008 рік).

Підставою для винесення вказаних податкових повідомлень-рішень, якими донараховано податок з доходів фізичних осіб та податок на додану вартість, слугував висновок Калуської ОДПІ про включення ПП ОСОБА_3 до складу валових витрат в розмірі 764444,39 грн., які не підтверджені відповідними первинними документами, у звязку з чим донараховано податок з доходів фізичних осіб в розмірі 9195,25 грн., а також включення до складу податкового кредиту суми ПДВ, які підтверджено неналежним чином оформленими податковими накладними та не підтверджено податковими накладними, у звязку з чим занижено суму ПДВ, яка підлягає сплаті до бюжету в розмірі 27000 грн.

Згідно ч.1 ст.67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Законом України Про систему оподаткування визначені види податків і зборів (обовязкових платежів), що справляються на території України. Відповідно до п.3 ч.1 ст.9 даного Закону платник податків повинен сплачувати належні суми податків і зборів (обовязкових платежів).

Відповідно до вимог п.п.7.2.1 п.7.2 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»платник податку зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, що має містити зазначені окремими рядками: порядковий номер податкової накладної; дату виписування податкової накладної; повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм); повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах отримувача; ціну поставки без врахування податку; ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні; загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Податкова накладна є звітним податковим документом та одночасно розрахунковим документом. Податкова накладна виписується на кожну повну або часткову поставку товарів (робіт, послуг). У разі коли частка товару (робіт, послуг) не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом державної податкової служби України, та враховується у визначенні загальних податкових зобов'язань. Платники податку повинні зберігати податкові накладні протягом строку, передбаченого законодавством для зобов'язань із сплати податків.

А відтак, відсутність вказаних реквізитів позбавляє покупця права на включення до податкового кредиту витрат із сплати податку на додану вартість на підставі такої накладної.

Відповідно до вимог п.п.7.2.6. п.7.2 ст.7 даного Закону податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту. У разі відмови з боку постачальника товарів (послуг) надати податкову накладну або при порушенні ним порядку її заповнення отримувач таких товарів (послуг) має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву зі скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум цього податку до складу податкового кредиту. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку внаслідок придбання таких товарів (послуг). Своєчасно подана заява є підставою для включення до податкового кредиту податку на додану вартість, сплачену у звязку з придбанням товарів (робіт, послуг).

В судовому засіданні представником позивача не доведено суду виконання вимог даної норми, оскільки позивач не звертався до Калуської ОДПІ з відповідною заявою, що і не заперечується ним в судовому засіданні.

Крім цього, в судовому засіданні при дослідженні 4 податкових накладних (№672 від 09.06.08р., №1059 від 26.08.08р., №1422 від 10.11.08р. та № 144 від 23.02.09р.), виписаних продавцем ТзОВ «Агрогідромаш», встановлено та не заперечується позивачем, що на момент проведення перевірки графи про індивідувальний податковий номер покупця та номер свідоцтва про реєстрацію платника ПДВ заповнені не були. Тільки після проведення перевірки позивач заповнив власноручно дані графи (а.с.75-78).

З огляду на наведене податковий орган правомірно виключив суми ПДВ по вказаним податковим накладним з податкового кредиту. А тому, суд приходить до висновку, що вказані податкові накладні, подані позивачем, не відповідають вимогам закону, а тому підстави для включення їх до складу податкового кредиту по податку на додану вартість відсутні.

Згідно п.1.7 ст.1 даного Закону податковий кредит це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов»язання звітного періоду, визначена відповідно до вимог цього Закону.

Відповідно до вимог п.п.7.4.4. п.7.4 ст.7 Закону України Про податок на додану вартість якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи, податковим органом встановлено, що позивачем до складу податкового кредиту включено суми ПДВ на підставі податкових накладних, які не призначаються для їх використання в господарській діяльності, а саме: податкової накладної №58/0039 від 26.01.2009 року на придбання бензину ТзОВ Авіасна суму ПДВ 331,82 грн.

Посилання позивача та його представника на те, що ПП ОСОБА_3 у своїй підприємницькій діяльності використовував автомобіль, а тому суми ПДВ згідно вказаної накладної він правомірно відніс до складу податкового кредиту, судом до уваги не приймаються. Оскільки вказаний автомобіль зареєстрований за ОСОБА_3 як фізичною особою, а не підприємцем, доказів того, що даний автомобіль використовувався ним у підприємницькій діяльності позивач суду не надав (тобто книги обліку доходів і витрат, транспортних накладних, дорожніх листів тощо). Поряд з цим, згідно письмового пояснення ПП ОСОБА_3 від 21.01.2010 року вбачається, що траспортування товару в процесі здійснення ним підприємницької діяльності здійснюється постачальниками за їхні кошти.

Крім того, відповідно до п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 вищезазначеного Закону не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у звязку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

У разі коли на момент перевірки платника податків податковим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Калуською ОДПІ встановлено, позивачем документально не підтверджено суми ПДВ, що включені ним до складу податкового кредиту в розмірі 44110 грн. Представник позивача в судовому засіданні подав суду три податкові накладні, виписані продавцем ТзОВ «Автек-Сервіс»за №38520 від 04.03.2008р., №38521 від 04.03.2008р., №38904 від 11.03.2008р., для підтвердження сум ПДВ, правомірно включених позивачем до податкового кредиту. При цьому суд зазначає, що дані накладні не приймаються до уваги, оскільки не були подані під час проведення перевірки та стосуються податкового періоду березня 2008 року, а перевірки проводилась за період діяльності з квітня 2008 року. При цьому представник позивача в судовому засіданні зазначив, що подати інші податкові накладні на підтвердження правомірності включення сум ПДВ до складу податкового кредиту, не може, оскільки у ПП ОСОБА_3 такі накладні відсутні і він вживає заходів для їх відновлення шляхом звернення до контрагентів-продавців. Хоча податкова накладна є звітним податковим документом та одночасно розрахунковим документом і платники податку повинні зберігати податкові накладні протягом строку, передбаченого законодавством для зобов'язань із сплати податків (п.п.7.2.1 п.7.2 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»).

А тому суд вважає правомірними висновки податкового органу про завищення позивачем податкового кредиту на суму 44110 грн.

В п.п.б п.п.4.2.2. п.4.2 ст.4 Закону України Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами N 2181-III від 21.12.2000р. зазначено, що контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму податкового зобов'язання платника податків у разі, якщо дані документальних перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових деклараціях.

Відповідно до п.п.17.1.3 п.17.1 ст.17 даного Закону у разі коли контролюючий орган самостійно донараховує суму податкового зобов'язання платника податків за підставами, викладеними у підпункті "б" підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, такий платник податків зобов'язаний сплатити штраф у розмірі десяти відсотків від суми недоплати (заниження суми податкового зобов'язання) за кожний з податкових періодів, установлених для такого податку, збору (обов'язкового платежу), починаючи з податкового періоду, на який припадає така недоплата, та закінчуючи податковим періодом, на який припадає отримання таким платником податків податкового повідомлення від контролюючого органу, але не більше п'ятдесяти відсотків такої суми та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян сукупно за весь строк недоплати, незалежно від кількості податкових періодів, що минули.

А тому до позивача правомірно застосована штрафна санкції в розмірі 14540 грн.

З урахуванням наведенного суд приходить до висновку про правомірність дій відповідача щодо донарахування ПП ОСОБА_3 податкового зобов»язання з податку на додану вартість згідно податкових повідомлень-рішень №/2 від 06.04.2010 року та №/2 від 08.04.2010 року.

Щодо визнання протиправним рішення податкового органу та донарахування позивачу додаткових зобовязань по податку з доходів фізичних осіб, то суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог п.4.1 ст.4 Закону України Про податок з доходів фізичних осіб загальний річний оподатковуваний дохід складається з суми загальних місячних оподатковуваних доходів звітного року, а також іноземних доходів, одержаних протягом такого звітного року.

В п.п.4.2.8 п.4.2 ст.4 даного Закону зазначено, що до складу загального місячного оподатковуваного доходу, який входить до складу загального річного оподатковуваного доходу платника податку, включається оподатковуваний доход (прибуток), не включений до розрахунку загальних оподатковуваних доходів попередніх податкових періодів та самостійно виявлений у звітному періоді платником податку або нарахований податковим органом згідно із Законом.

Відповідно до вимог п.п.9.12.1 п.9.12 ст.9 та п.22.10 ст.22 вказаного Закону оподаткування доходів, отриманих фізичною особою від продажу товарів (надання послуг, виконання робіт) в межах його підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також фізичною особою, яка сплачує ринковий збір, здійснюється за правилами, встановленими спеціальним законодавством з цих питань, з урахуванням норм цього пункту.

Відповідно до п.22.10 ст.22 цього Закону розділ IV декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року N 13-92 "Про прибутковий податок з громадян" чинний у частині оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, який застосовується з урахуванням положень пункту 9.12 статті 9 цього Закону та діє до набрання чинності спеціальним законом з питань оподаткування фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності.

Так, відповідно до ст.13 даного декрету Кабінету Міністрів України згідно з цим розділом Декрету оподаткуванню підлягають доходи громадян, одержані протягом календарного року від здійснення підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також інші доходи громадян, не передбачені як об'єкти оподаткування у розділах II та III цього Декрету.

Оподатковуваним доходом при цьому вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву.

Відповідно до додатку №7 Інструкції про прибутковий податок з громадян, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України N 12 від 21.04.1993 року згідно статті 13 декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян" до складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України "Про оподаткування прибутку підприємств". До податкової декларації за звітний податковий період, включаються тільки прямі валові витрати і суми амортизаційних відрахувань, що відповідають фактичній сумі отриманого в цьому періоді валового доходу у будь-якій формі від визначеного виду діяльності та підтверджені документально. Будь-які суми витрат фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності до моменту одержання доходу від результату такої діяльності є його власним ризиком згідно статті 1 Закону України "Про підприємництво". Тобто, виключно факт одержання доходу може бути підставою для включення до валових витрат звітного періоду не всіх підряд видатків, а тільки тієї їх частини, яка прямо цьому доходу відповідає.

Відповідно до ст.14 декрету Кабінету Міністрів України Про прибутковий податок з громадян»№13-92 від 26.12.1992 року з доходів, зазначених у цьому розділі Декрету, податок обчислюється, зокрема, податковими органами на підставі декларацій, поданих громадянами про очікуваний (оціночний) у поточному році доход або про фактично одержані у звітному календарному році доходи та інших відомостей про доходи громадян, визначених у цьому розділі.

В п.14.3 ст.14 Інструкції про прибутковий податок з громадян зазначено, що оподаткування доходів фізичних осіб-субєктів підприємницької діяльності податковими органами здійснюється на підставі податкових декларацій за звітний податковий період, які надаються наростаючим підсумком з початку року (за квартал, півріччя, три квартали, рік); матеріалів перевірок діяльності таких осіб, проведених податковими органами; отриманих від податкових агентів податкових розрахунків про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь таких платників податків, а також суми утриманих з них податків за встановленою формою.

Як встановлено проведеною перевіркою та підтверджено в судовому засіданні згідно представлених документів (виписок з банку про рух коштів позивача) фактичний розмір валового доходу позивача становить 1 394 734,20 грн. (в т.ч. за 2008 рік - 1 081 473,20 грн., за 9 місяців 2009 року - 313 261 грн.), а фактичний розмір валових витрат, що відповідає фактичній сумі одежаного валового доходу за перевірений період та підтверджено документально, становить 1310715,59 грн. (в т.ч. за 2008 рік - 1012964,80 грн., а за 9 місяців 2009 року - 297750,79 грн.)

При цьому перевіркою встановлено, що позивач не вів облік доходів та витрат у книзі обліку доходів та витрат, чим порушено вимоги ст.19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», п.2 та п.5 постанови Кабінету Міністрів «Про затвердження Порядку веденнч книги обліку доходів і витрат» №1269 від 26.09.2001 року, у зв»язку з чим був притягнутий до адміністративної відповідальності.

Таким чином, позивачем порушено вимоги п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств та ст.13 вищезазначеного Декрету, оскільки до складу валових витрат включено витрати в розмірі 764444,39 грн., що не підтверджені відповідними первинними документами, у звязку з чим ПП ОСОБА_3 занижено чистий дохід, отриманий за результатами підприємницької діяльності на суму 71049,59 грн. ( в т.ч. за 2008 рік на суму 61301,38, за 9 місяців 2009 року - 9748,38 грн.).

А відтак, податковим органом правомірно визначено позивачу податкове зобов»язання по податку з доходів фізичних осіб за 2008 рік в розмірі 9195,21 грн. (61301,38 грн. х 15%), та скасовано в порядку адміністративного оскарження податкове зобов»язання по податку з доходів фізичних осіб за 9 місяців 2009 року в розмірі 1462,23 грн.

Відповідно до п.п. «б»п.п.6.4.1. п.6.4 ст.6 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»податкове повідомлення або податкові вимоги вважаються відкликаними, якщо контролюючий орган скасовує або змінює раніше прийняте рішення про нарахування суми податкового зобов'язання (пені і штрафних санкцій) або податкового боргу внаслідок їх адміністративного оскарження.

У випадках, визначених підпунктом "б" підпункту 6.4.1 цього пункту, податкове повідомлення вважається відкликаним з дня прийняття контролюючим органом рішення про скасування або зміну раніше нарахованої суми податкового зобов'язання (пені і штрафних санкцій) або податкового боргу (п.п. 6.4.3. п.6.4 ст.6 даного Закону).

Таким чином, за наслідками адміністративного оскарження Калуська ОДПІ винесла нові податкові повідомлення-рішення №/2 від 08.04.2010 року, №/2 від 06.04.2010 року та №/2 від 06.04.2010 року, у зв»язку з чим податкові повідомлення-рішення, винесені 01.02.2010 року, вважаються відкликаними.

Стосовно підстав проведення перевірки, то дана виїзна планова перевірка ПП ОСОБА_3 проводилася відповідно до плану проведення планових виїзних перевірок СПД на 4 квартал 2009 року (а.с.177) на підставі направлення від 28.12.2009 року №612 та від 18.01.2010р. №22 на проведення планової перевірки даного підприємця. При цьому про проведення перевірки позивач повідомлявся, дану обставину позивач в судовому засіданні не заперечував.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.11 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» N 509-XII від 04.12.1990 року органи державної податкової служби у випадках, в межах компетенції та у порядку, встановлених законами України, мають право здійснювати планові та позапланові виїзні перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати податків та зборів (обов'язкових платежів), додержання валютного законодавства юридичними особами, їх філіями, відділеннями, іншими відокремленими підрозділами, що не мають статусу юридичної особи, а також фізичними особами, які мають статус суб'єктів підприємницької діяльності чи не мають такого статусу, на яких згідно із законами України покладено обов'язок утримувати та/або сплачувати податки і збори (обов'язкові платежі), крім Національного банку України та його установ (далі - платники податків);

Плановою виїзною перевіркою відповідно до ст.11-1 даного Закону вважається перевірка платника податків щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати ним податків та зборів (обов'язкових платежів), яка передбачена у плані роботи органу державної податкової служби і проводиться за місцезнаходженням такого платника податків чи за місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така планова виїзна перевірка. Така перевірка проводиться за сукупними показниками фінансово-господарської діяльності платника податків за письмовим рішенням керівника відповідного органу державної податкової служби не частіше одного разу на календарний рік. Право на проведення планової виїзної перевірки платника податків надається лише у тому випадку, коли йому не пізніше ніж за десять днів до дня проведення зазначеної перевірки надіслано письмове повідомлення із зазначенням дати початку та закінчення її проведення.

З урахуванням наведеного судом не встановлено порушення щодо порядку та підстав проведення планової переврки ПП ОСОБА_3

Посилання позивача на порушення, допущені податковим органом при оформленні результатів планової перевірки з питань дотримання податкового, валютного законодавства, то суд не приймає їх до уваги як безпідставні.

За змістом ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно положення ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку про правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, а тому в задоволенні позову слід відмовити повністю.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 2, 8-14, 86, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 КАС України, апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку і строки визначені ст.254 КАС України.

Суддя: Лучко О.О.

Постанова складена в повному обсязі 28.09.10 року.