Справа № 826/4425/14
Суддя: Бабенко К.А
Дата ухвалення: 2015-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/4425/14 Головуючий у 1-й інстанції: Кобилянський К.М.
Суддя-доповідач: Бабенко К.А
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 жовтня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Бабенка К.А., суддів: Кузьменка В.В., Шурка О.І., секретаря Чепурко Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Луї Дрейфус Комодітіз Україна ЛТД», Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників на Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 травня 2014 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Луї Дрейфус Комодітіз Україна ЛТД» до Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників про скасування податкових повідомлень-рішень форми «В1», «В4», -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 травня 2014 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Сторонами подано апеляційні скарги. У своїй апеляційній скарзі Позивач просить судове рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні адміністративного позову скасувати та прийняти в цій частині нове судове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити, а Відповідач - судове рішення суду першої інстанції в частині задоволення адміністративного позову скасувати та прийняти в цій частині нове судове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників Сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу Відповідача слід залишити без задоволення, апеляційну скаргу Позивача - задовольнити, Постанову суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні адміністративного позову скасувати та прийняти в цій частині нову Постанову, якою адміністративний позов задовольнити з наступних підстав.

Відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування Позивачем бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за вересень 2013 року, про що складено відповідний Акт від 20 грудня 2013 року №1511/40-50/37-20/30307207 (надалі - Акт), копія якого наявна в матеріалах справи (Т.1, а.с.20-36).

Перевіркою встановлено порушення Позивачем п. 185.1. ст. 185, п. 198.3., п. 198.6. ст. 198, п. 201.10. ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого ним на 1326,00 грн. завищено суму податкового кредиту за вересень 2013 року; п. 14.1.18. п. 14.1. ст. 14, п. 200.4. ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого ним на 2797017,00 грн. завищено суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість за вересень 2013 року.

Позивачем подано Заперечення на Акт, за результатами розгляду яких Відповідач Листом «Про надання відповіді до заперечення по акту перевірки» від 10 січня 2014 року (вих. №779/10/37.2-17), копія якого також наявна в матеріалах справи (Т.1, а.с.37-41), висновки Акта залишено без змін.

На підставі зазначених порушень, Відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення форм «В1», «В4» від 14 січня 2014 року №№, , копії яких наявні в матеріалах справи (Т.1, а.с.18,19), та якими зменшено на 1326,00 грн. розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість; зменшено на 4195526,00 грн. суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань минулих періодів) з податку на додану вартість, у тому числі на 2797017,00 грн. суми завищення бюджетного відшкодування та на 1398509,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), відповідно.

Позивач скористався правом адміністративного оскарження, за результатами якого Рішенням Міністерства доходів і зборів України «Про результати розгляду скарги» від 19.03.2014 року №4857/6/99-99-10-01-15 (Т.1, а.с. 42-45), податкові повідомлення-рішення Відповідача форми «В1», «В4» від 14 січня 2014 року №№, залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, Позивачем подано до Відповідача Податкову декларацію з податку на додану вартість за вересень 2013 року з Додатком 8 «Заява про відмову постачальника надати податкову накладну (порушення ним порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних)», у якому заявлено про порушення продавцем порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних від 08 серпня 2013 року №81.

Як вбачається з Додатку №8 до Декларації з податку на додану вартість за вересень 2013 року ТОВ «Ємилівське ХПП» (код за ЄДРПОУ 40) надано Позивачу Податкову накладну від 08 серпня 2013 року №81 на суму 69372,36 грн., в тому числі ПДВ - 13874,47 грн.

Позивачем розраховано суму податку на додану вартість, що включається до податкового кредиту відповідно до вимог п.п. 199.1, 199.2 ст. 199 Податкового кодексу України, згідно з якими у разі коли товари (роботи, послуги), виготовлені та/або придбані, частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково ні, до суми податкового кредиту включається та частка сплаченого (нарахованого) податку при їх виготовленні або придбанні, яка відповідає частці використання таких товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях звітного періоду. Зазначену частку розраховано Позивачем на початок 2013 року, що застосовується протягом нього, яка становить 9,56% (13874,47 х 9,56%), тобто 1326,00 грн.

Відповідно до п. 198.2. ст. 198 Податкового кодексу України, в чинній на час подання Позивачем до Відповідача податкової звітності з податку на додану вартість за вересень 2013 року редакції (надалі - Податковий кодекс України), зокрема датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.6. ст. 198 Податкового кодексу України, зокрема не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу; у разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.

Відповідно до абз. 1, 2 п. 201.10. ст. 201 Податкового кодексу України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту; при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно з п. 201.4. ст. 201 Податкового кодексу України, податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Відповідно до абз. 11 п. 201.10. ст. 201 Податкового кодексу України, у разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Таким чином, платник податку може включати до податкового кредиту суми податку за податковими накладними протягом 365 днів з дати їх виписки, при цьому скарга на постачальника, який порушив порядок заповнення та/або порядок реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі, подається в тому звітному періоді, в якому суми податку на додану вартість за ними включено до складу податкового кредиту.

При цьому, право платника податку щодо подачі скарги на постачальника, який порушив порядок її заповнення та/або порядок реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних обмежено 60 днями з дати виписки такої податкової накладної лише з набранням чинності 01 січня 2014 року Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо обліку та реєстрації платників податків та удосконалення деяких положень» від 24 жовтня 2013 року №657-VII (надалі - Закон №657-VII). Так, відповідно до п. 43 розділу І Закону №657-VII, до Податкового кодексу України внесено зміни у статтю 201, зокрема абзац одинадцятий пункту 201.10 після першого речення доповнено реченням: «Таке право зберігається за ним протягом 60 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або порушено порядок її заповнення та/або порядок реєстрації в Єдиному реєстрі».

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що Позивачем правомірно включено до складу податкового кредиту в декларації з податку на додану вартість за вересень 2013 року зазначену суми сплаченого податку на підставі Податкової накладної від 08 серпня 2013 року №81.

Відповідно до частини другої ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Предметом адміністративного позову в даній справі є скасування оскаржених Позивачем податкових повідомлень-рішень Відповідача, а відповідно до п. 1 частини другої ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень і його скасування, тобто, скасування рішення суб'єкта владних повноважень є наслідком саме визнання його протиправним, у зв'язку з чим, колегія суддів дійшла висновку про необхідність виходу для повного захисту інтересів Позивача за межі позовних вимог та визнання податкового повідомлення-рішення Відповідача форми «В4» № від 14 січня 2014 року протиправним і його скасування.

Щодо адміністративного позову в частині позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення Відповідача форми «В1» від 14 січня 2014 року № колегією суддів встановлено наступне.

Як зазначено в Акті (Т.1, а.с.34), до перевірки надано виписки з банку, картку рахунку 371001.01, в якій відображено виписку від 13.08.2013 року на загальну суму 2100000,00 грн., призначення платежу: «оплата по рах. б/н від 13.08.2013 передоплата митних платежів - Київська міжрегіональна митниця Міндоходів» та картку рахунку 371003.01, в якій відображено виписку від 13.08.2013 року на загальну суму 390000,00 грн., призначення платежу: «оплата за рах. - Черкаська митниця Міндоходів». Таким чином, суми по виписках від 13.08.2013 року сплачено за послуги з митного оформлення ВМД, а не суми ПДВ, які підлягають сплаті до державного бюджету України під час імпорту товарів. Крім того, згідно наданих до перевірки виписок банку в розділі «мета платежу» зазначено: «плата за товар, в тому числі ПДВ» без зазначення документів (реквізитів договорів, рахунків-фактур, актів виконаних робіт тощо), на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу, чим порушено п. 3.8. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного Банку України від 21 січня 2004 року №22, зареєстрованої в Мін'юсті України 29 березня 2004 року за №377/8976.

Проте, як вбачається з Митних декларацій від 05.08.2013 року №902040000/2013/402142, від 16.08.2013 року №90204000/2013/402225, від 28.08.2013 року №100270000/2013/206893, копії яких наявні в матеріалах справи (Т.1, а.с.111-116), Позивачем на митну територію України імпортовано: масло солодковершкове натуральне, пальники на дизельному паливі та сушарка для зернових. А суму податку на додану вартість за зазначеними експортними операціями ним сплачено за рахунок попередньо проведеної Київській міжрегіональній митниці Міндоходів та Черкаській митниці Міндоходів оплати митних платежів, що не заперечується Відповідачем та зазначено ним самим в Акті (Т.1, а.с.34).

Згідно з п. 27 ст. 4 Митного кодексу України, митними платежами є: мито; акцизний податок із ввезених на митну територію України підакцизних товарів (продукції); податок на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів (продукції).

Відповідно до п. 201.12. ст. 201 Податкового кодексу України, зокрема у разі ввезення товарів на митну територію України документом, що посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту, вважається митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства, яка підтверджує сплату податку.

Згідно з пп. а) п. 200.4. ст. 200 Податкового кодексу України, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг.

Відповідно до частини першої ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Як зазначено в Постанові Верховного Суду України від 03 липня 2012 року №21-126а12 у справі за позовом до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Харкова про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, ВМД є допустимим доказом, зокрема сплати ПДВ, що дає право на податковий кредит. Вимогу про оформлення ВМД відповідно до вимог законодавства не можна тлумачити інакше, як так, що для одержання права на податковий кредит фізичною особою - підприємцем така особа має значитись у ВМД одержувачем товару.

Таким чином, висновки Відповідача про відсутність оплати Позивачем сум податку на додану вартість до Державного бюджету України є помилковими та спростовуються належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи, а саме, Митними деклараціями.

Відповідно до п. 200.1. ст. 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з пп. 14.1.18. п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України, бюджетне відшкодування - відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Щодо висновків Відповідача в Акті про безпідставність формування податкового кредиту та, як наслідок, відсутність у Позивача права на бюджетне відшкодування у зв'язку з неналежним оформленням ним платіжних доручень, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вони є необґрунтованими, оскільки платіжні доручення та банківські виписки за перевіряємий період, копії яких наявні в матеріалах справи (Т.2, а.с.17-250, Т.3, а.с.249), містять всі необхідні відомості.

З урахуванням викладеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Відповідача форми «В1» від 14 січня 2014 року №.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення є, зокрема неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

У зв'язку з вищевикладеним, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції в частині неповно з'ясовано обставини справи, що мають значення для справи, порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому, Постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 травня 2014 року в частині скасовується та ухвалюється в цій частині нова Постанова, якою адміністративний позов задовольняється.

Керуючись ст.ст. 11, 196, 198, 200, 202, 205, 206, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників залишити без задоволення, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Луї Дрейфус Комодітіз Україна ЛТД» задовольнити, Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 травня 2014 року в частині відмови у задоволенні адміністративного позову щодо скасування податкового повідомлення-рішення Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників форми «В4» № від 14 січня 2014 року скасувати та ухвалити в цій частині нову Постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників форми «В4» № від 14 січня 2014 року.

В іншій частині Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 травня 2014 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Постанову складено в повному обсязі 03.11.2015 року.

Головуючий суддя Бабенко К.А.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Головуючий суддя Бабенко К.А

Судді: Кузьменко В. В.

Шурко О.І.