Справа № 804/252/15
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2015-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 листопада 2015 рокусправа № 804/252/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В. Олефіренко Н.А.

секретар судового засідання: Фірсік Д.Ю.

за участі представника позивача Шеліпової С.В.

представника відповідачів Зінкевич О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. імені Газети «Правда», 29, апеляційну скаргу Приватного підприємства «Павлоградська зернова компанія» на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.02.2015 р. в справі № 804/252/15 за позовом Приватного підприємства «Павлоградська зернова компанія» до Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення та рішення про результати розгляду скарги,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Павлоградська зернова компанія» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі - Західно-Донбаська ОДПІ), Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 29.07.2014 р. про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в загальному розмірі 125054 грн., в тому числі за основним платежем - 100043 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 25011 грн., визнання протиправним та скасування рішення ГУ ДФС у Дніпропетровський області про результати розгляду первинної скарги № 6982/10/04-36-10-08-09 02.10.2014 р. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що висновки акту перевірки № 236/22-04-31572761 від 10.06.2014 р. щодо порушень вимог п. 198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України в частині завищення суми податкового кредиту з податку на додану вартість на загальну суму 100043,33 грн. у зв'язку із включенням до Реєстру виданих та отриманих податкових накладних отриманих від постачальника товарів ТОВ «Радаліт» податкових накладних, які не були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН), є безпідставними та не відповідають фактичним обставинам справи. Так, у зв'язку із не включенням ТОВ «Радаліт» до Єдиного реєстру податкових накладних податкової накладної № 223 від 25.04.2014 р. на суму податку на додану вартість 8818,33 грн. та податкової накладної № 224 від 30.04.2014 р. на суму податку на додану вартість 91225,00 грн., позивачем при складанні податкової декларації з податку на додану вартість за квітень 2014 р. дотримано вимоги п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України та подано разом із декларацією заяву зі скаргою на постачальника про порушення порядку реєстрації в ЄРПН податкових накладних за квітень 2014 р. (додаток № 8). Тобто, підприємством в установлені строки та відповідно до положень п. п. 198.1, 198.2, 198.3 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України правомірно було віднесено до суми податкового кредиту за квітень 2014 р. суми податку на додану вартість по податковим накладним № 223 і № 224, у зв'язку з чим оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню. Також позивач вважає, що Головним управлінням Міндоходів в Дніпропетровській області (правонаступником якого є ГУ ДФС в Дніпропетровській області) рішенням № 6982/10/04-36-10-08-09 від 02.10.2014 р. протиправно збільшено розмір штрафних санкцій по податковому повідомленню-рішенню № від 29.07.2014 р. до 50%, оскільки на момент винесення оскаржуваного рішення, раніше винесене податкове повідомлення рішення № від 29.11.2013 р. було неузгодженим і не повинно було прийматись до уваги при визначенні розміру штрафних санкцій.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.02.2015 р. в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати постанову, прийняти нове рішення про задоволення позову з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Апелянтом зазначено про ненадання судом першої інстанції оцінки тому факту, що в податковому повідомленні-рішенні № підставою для збільшення суми грошового зобов'язання зазначено порушення п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, проте в акті перевірки, на підставі якого прийнято це податкове повідомлення-рішення, відсутні відомості про встановлення порушення позивачем вимог цієї норми. Що стосується відсутності реєстрації податкових накладних в ЄРПН, апелянт вказує на виконання ним приписів п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України в частині подання разом з податковою декларацією заяви зі скаргою на постачальника ТОВ «Радаліт» в частині відсутності реєстрації податкових накладних в ЄРПН та неврахування судом першої інстанції неможливості подання разом із заявою первинних документів, оскільки податкова декларація, заява зі скаргою на постачальника направлялась в електронному вигляді. Посилання суду першої інстанції на факт подання позивачем первинних документів після складання акту камеральної перевірки не відповідає обставинам справи та суперечить п. 86.8, п. 86.7 ст. 86 Податкового кодексу України. Також вважає, що в ході камеральної перевірки відповідач не мав повноважень на здійснення перевірки первинних документів. Щодо висновків суду про правомірність рішення ГУ ДФС апелянт вказує на відсутність підстав для збільшення суми штрафних санкцій до 50%, оскільки не виникла ознака повторності.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник відповідачів в судовому засіданні просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши доводи апеляційної скарги матеріалами справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 10.06.2014 р. Західно-Донбаською ОДПІ проведено камеральну перевірку податкової звітності з податку на додану вартість ПП «Павлоградська зернова компанія» за квітень 2014 р., за результатами якої складено акт від 10.06.2014 р. № 236/22-04-31572761.

В ході перевірки встановлено порушення вимог п. п. 198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України в частині включення ПП «Павлоградська зернова компанія» до реєстру виданих та отриманих податкових накладних суми податку на додану вартість згідно з податковими накладними від 25.04.2014 р. № 223 на суму податку на додану вартість 8818,33 грн., від 30.04.2014 р. № 224 на суму податку на додану вартість 91225,00 грн., отриманих від постачальника товарів/послуг ТОВ «Радаліт», які не зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, що призвело до завищення суми податкового кредиту за податковий період квітень 2014 р. на загальну суму податку на додану вартість 100043,33 грн.

Позивачем до Західно-Донбаської ОДПІ подані заперечення, за результатами розгляду яких Західно-Донбаською ОДПІ надано відповідь від 14.07.2014 р. за № 17373/10/04-10-22-04-18 про відмову у їх задоволенні.

З посиланням на акт перевірки № 236/22-04-31572761 від 10.06.2014 р. Західно -Донбаською ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення № від 29.07.2014 р. про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 125054,00 грн., в т.ч. за основним платежем - 100043,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 25011,00 грн. (25%).

08.08.2014 р. позивачем подано первинну скаргу до Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, за результатами розгляду якої рішенням від 02.10.2014 р. № 6982/10/04-36-10-08-09 з посиланням на п. 55.1 ст. 55 Податкового кодексу України Головним управління Міндоходів у Дніпропетровській області збільшено до 50% розмір штрафних (фінансових) санкцій (50021,50 грн.) в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні. Підставою для збільшення розміру штрафних (фінансових) санкцій є та обставина, що при винесенні податкового повідомлення-рішення № від 29.07.2014 р. ОДПІ не враховано, що раніше до позивача застосовувались штрафні санкції, визначені в податковому повідомленні рішенні № від 29.11.2013 р.

10.10.2014 р. позивачем подано повторну скаргу до Державної фіскальної служби України, за результатами розгляду якої 09.12.2014 р. прийнято рішення за № 6/99-99-10-01-04-25, яким у задоволенні скарги відмовлено, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення з урахуванням рішення ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області залишено без змін.

Також судом першої інстанції встановлено, що позивачем до декларації з податку на додану вартість від 20.05.2014 р. № за звітний податковий період квітень 2014 р. подано додаток 8 «Заява про відмову постачальника надати податкову накладну (порушення ним порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних)», відповідно до якого зазначено про відсутність факту реєстрації податкових накладних від постачальника ТОВ «Радаліт» за квітень 2014 р. (від 25.04.2014 р. № 223 на загальну суму - 52909,97 грн., в т.ч. податок на додану вартість - 8818,33 грн., та від 30.04.2014 р. № 224 на загальну суму - 547350,00 грн., в т.ч. податок на додану вартість - 91225,00 грн.) у Єдиному реєстрі податкових накладних. Між тим, копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг, до заяви не надано.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині оскарження податкового повідомлення-рішення, суд першої інстанції виходив з невиконання позивачем вимог п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України в частині неподання контролюючому органу разом із заявою зі скаргою на постачальника копій товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг або копій первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині оскарження рішення Головного управління Міндоходів у Дніпропетровської області, суд першої інстанції вважав, що з урахуванням відсутності у п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України обмежень для застосування ознаки «повторності» у тих випадках, коли попередні рішення контролюючого органу до моменту винесення оскаржуваних рішень не скасовані, тобто були неузгодженими, є правомірним збільшення розміру штрафних санкцій.

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо правомірності податкового повідомлення-рішення № , проте вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для скасування рішення про результати розгляду скарги.

Позивач Приватне підприємство «Павлоградська зернова компанія» зареєстровано як юридична особа 23.07.2001 р. виконавчим комітетом Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, включено до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України за № 31572760, перебуває на податковому обліку в Західно-Донбаській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління Міндоходів України у Дніпропетровській області, є платником податку на додану вартість.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ПП «Павлоградська зернова компанія» подано 20.05.2014 р. до Західно-Донбаської ОДПІ у електронному вигляді податкову декларацію з податку на додану вартість за квітень 2014 р., до складу податкового кредиту в якій віднесено суми податку на додану вартість по податковими накладними, виданим позивачу ТОВ «Радаліт», в розмірі 8818,33 грн. по податковій декларації № 223 від 25.04.2014 р., в розмірі 91225 грн. по податковій декларації № 224 від 30.04.2014 р., що підтверджується додатком 5. Разом із податковою декларацією платником податків подана контролюючому органу заява про відмову постачальника надати податкову накладну (порушення ним порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних) (додаток 8), в якій зазначено про відсутність реєстрації податкових накладних № 223 на суму податку на додану вартість 8818,33 грн. та № 224 на суму податку 91225 грн., виданих ТОВ «Радаліт», в ЄРПН. До заяви не надані копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням товарів/послуг або копії первинних документів, складені відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Західно-Донбаською ОДПІ проведено камеральну перевірку даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість ПП «Павлоградська зернова компанія» за квітень 2014 р., про що складено акт № 236/22-04-31572761 від 10.06.2014 р., в якому зазначено про встановлення порушення п. 198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України в частині неправомірного включення до складу податкового кредиту квітня 2014 р. суми податку на додану вартість в загальному розмірі 100043,33 грн., в тому числі в розмірі 8818,33 грн. по податковій накладній № 223 від 25.04.2014 р., в розмірі 91225 грн. по податковій накладній № 224 від 30.04.2014 р., отриманих від ТОВ «Радаліт», у зв'язку з відсутністю реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Позивачем до Західно-Донбаської ОДПІ подані заперечення на акт камеральної перевірки з додатками (зокрема, копією договору № 19/1 від 03.04.2014 р., копіями видаткових накладних), за результатами розгляду яких Західно-Донбаською ОДПІ надано платнику податків відповідь від 14.07.2014 р. за № 17373/10/04-10-22-04-18 про відмову у задоволенні заперечень.

На підставі даного акту відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 29.07.2014 р. про збільшення ПП «Павлоградська зернова компанія» суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в загальному розмірі 125054 грн., в тому числі за основаним платежем - 100043 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 25011 грн.

08.08.2014 р. позивачем подано первинну скаргу до Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, за результатами розгляду якої рішенням від 02.10.2014 р. № 6982/10/04-36-10-08-09 з посиланням на п. 55.1 ст. 55 Податкового кодексу України Головним управління Міндоходів у Дніпропетровській області збільшено до 50% розмір штрафних (фінансових) санкцій (50021,50 грн.) в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні. Підставою для збільшення розміру штрафних (фінансових) санкцій є неврахування факту застосування до позивача штрафних санкцій податковим повідомленням-рішенням № від 29.11.2013 р.

10.10.2014 р. позивачем подано повторну скаргу до Державної фіскальної служби України, за результатами розгляду якої 09.12.2014 р. прийнято рішення за № 6/99-99-10-01-04-25, яким у задоволенні скарги відмовлено, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення з урахуванням рішення ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області залишено без змін.

Також судовою колегією встановлено, що листом від 17.06.2014 р. № 145 ПП «Павлоградська зернова компанія» подано до Західно-Донбаської ОДПІ заяву про порушення постачальником (ТОВ «Радаліт») порядку реєстрації податкових накладних в ЄРПН, до якої додано договір № 19/1 від 03.04.2014 р., копії видаткових та податкових накладних.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 4 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Порядок формування податкового кредиту, підстави його виникнення та порядок визначення сум податку на додану вартість, що підлягають відшкодуванню з Державного бюджету України, встановлені статтею 198 Податкового кодексу України.

Пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу визначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з, зокрема, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі, коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 200.1 статті 200 Податкового кодексу України передбачено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом, а при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (пункти 200.1, 200.2 статті 200 Податкового кодексу України).

Пунктом 200.4 статті 200 Податкового кодексу України визначено, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно пункту 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг.

За приписами пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках певні обов'язкові реквізити.

Відповідно до пункту 201.4 статті 201 Податкового кодексу України, податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. (пункт 198.6 статті 198 Податкового кодексу України).

Відтак, підставою для формування податкового кредиту є наявність у платника податку - покупця належно оформленої податкової накладної, сплата грошових коштів контрагенту в сумі, визначеній в податковій накладній, а також фактичне виконання господарської операції, за наслідками якої у платника податку на додану вартість виникає право на податковий кредит.

Пунктом 201.2 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом державної податкової служби.

Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг та є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця (пункти 201.4, 201.6 статті 201 Податкового кодексу України).

Порядок видачі податкових накладних регламентовано пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, відповідно до якого податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну після реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

У разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту. Таке право зберігається за ним протягом 60 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або порушено порядок її заповнення та/або порядок реєстрації в Єдиному реєстрі. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг (абзац 11 пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 11 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України з 1 січня 2012 року запроваджена реєстрація податкових накладних платниками податку на додану вартість - продавцями в Єдиному реєстрі податкових накладних для платників цього податку, у яких сума податку на додану вартість в одній податковій накладній становить понад 10 тисяч гривень.

Податкова накладна, виписана при здійсненні операцій з постачання підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України, з 1 січня 2012 року підлягає включенню до Єдиного реєстру податкових накладних незалежно від розміру податку на додану вартість в одній податковій накладній.

Системний аналіз наведених податкових норм дає підстави дійти висновку, що платник податку має право на включення до податкового кредиту сум податку, сплачених ним за наслідками господарських операцій, дійсність та достовірність яких має підтверджуватися внесеними до Реєстру податковими накладними або іншими документами, встановленими Податковим кодексом України, що посвідчують право на віднесення сум податку до податкового кредиту. Це право вони мають незалежно від часу внесення платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних до Реєстру.

Разом з тим, у разі відсутності реєстрації податкової накладної постачальником в ЄРПН, правом платника податків, який формує податковий кредит, є подання разом з податковою декларацією за звітний податковий період заяви зі скаргою на такого постачальника. При цьому підставою для включення сум податку на додану вартість є факт подання такої заяви зі скаргою разом з копіями товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг або копій первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг (абзац 11 пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України).

Як встановлено п. 21 Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міндоходів від 13.11.2013 р. № 678, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11.12.2013 р. за № 2094/24626, який був чиним на час виникнення спірних правовідносин, у разі відмови постачальника надати податкову накладну (порушення ним порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних) до декларації додаються заява про відмову постачальника надати податкову накладну (порушення ним порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних) за формою згідно з (Д8) (додаток 8) та копії документів, передбачених пунктом 201.10 статті 201 розділу V Кодексу.

Платники, які подають податкову звітність в електронному вигляді, подають копії таких документів окремо у порядку, визначеному для подання податкової звітності у паперовому вигляді.

В даному випадку позивачем разом із податковою декларацією з податку на додану вартість за квітень 2014 р. подана контролюючому органу заява зі скаргою на постачальника ТОВ «Радаліт», проте не надані первинні документи на підтвердження факту сплати податку у зв'язку з придбаванням товарів (послуг) або факту отримання таких товарів (послуг).

Відтак, у зв'язку з невиконанням приписів п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України щодо подання первинних документів на підтвердження факту отримання товарів (послуг) або сплати суми податку на додану вартість та відсутністю реєстрації податкових накладних в ЄРПН, у позивача не виникло правових підстав для включення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту квітня 2014 р., відповідно, є правильним висновок суду першої інстанції про обґрунтованість податкового повідомлення-рішення № .

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта в частині неврахування судом першої інстанції неможливості подання разом із заявою первинних документів, оскільки податкова декларація, заява зі скаргою на постачальника направлялась в електронному вигляді, подання в подальшому таких документів, оскільки платник податків на виконання приписів п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України задля підтвердження правомірності формування податкового кредиту мав можливість саме у травні 2014 р., в межах граничного строку подання податкової декларації, направити такі документи засобами поштового зв'язку або подати такі документи безпосередньо до контролюючого органу. Саме в такому разі обґрунтованим було б твердження про вжиття платником податків усіх передбачених законом заходів для віднесення сплаченого податку на додану вартість до складу податкового кредиту, відповідно, у контролюючого органу були б відсутні правові підстави для збільшення суми грошового зобов'язання.

Доводи апелянта про ненадання судом першої інстанції оцінки тому факту, що в податковому повідомленні-рішенні № підставою для збільшення суми грошового зобов'язання зазначено порушення п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, проте в акті перевірки, на підставі якого прийнято це податкове повідомлення-рішення, відсутні відомості про встановлення порушення позивачем вимог цієї норми, є незмістовними, оскільки формальне порушення, допущене відповідачем, не спростовує доведеності недотримання саме позивачем приписів податкового законодавства щодо формування податкового кредиту.

Також суд апеляційної інстанції вважає незмістовним посилання апелянта на те, що в силу приписів п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу платник податків має право подати протягом 60 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або порушено порядок її заповнення та/або порядок реєстрації в Єдиному реєстрі, первинні документи, оскільки в даному випадку законодавець зберігає за платником право на включення протягом цього строку сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту.

Що стосується позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області № 6982/10/04-36-10-08-09 02.10.2014 р. про результати розгляду первинної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Як зазначено вище, 08.08.2014 р. позивачем подано первинну скаргу до Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області на податкове повідомлення-рішення № , за результатами розгляду якої рішенням від 02.10.2014 р. № 6982/10/04-36-10-08-09 з посиланням на п. 55.1 ст. 55 Податкового кодексу України Головним управління Міндоходів у Дніпропетровській області збільшено до 50% розмір штрафних (фінансових) санкцій (50021,50 грн.) в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні у звязку з встановленням застосування до позивача штрафних санкцій податковим повідомленням-рішенням № від 29.11.2013 р.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.04.2014 р. в справі № 804/3105/14 за позовом ПП «Павлоградська зернова компанія» до Західно-Донбаської ОДПІ про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.11.2014 р., визнано протиправним та скасоване, зокрема, податкове повідомлення-рішення № від 29.11.2013 р., яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 300989 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 75247 грн.

Відтак, на час прийняття Головним управлінням Міндоходів у Дніпропетровський області рішення про результати розгляду первинної скарги, яким збільшено розмір штрафних санкцій, податкове повідомлення-рішення не було скасоване.

Відповідно до п. 55.1 ст. 55 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов'язання платника податків або будь-яке інше рішення контролюючого органу може бути скасоване контролюючим органом вищого рівня під час проведення процедури його адміністративного оскарження та в інших випадках у разі встановлення невідповідності таких рішень актам законодавства.

Пунктом 9.2 Порядку оформлення і подання скарг платниками податків та їх розгляду органами доходів і зборів, затвердженого наказом Мінісстерства доходів і зборів України від 25.12.2013 р. № 848, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.01.2014 р. за № 99/24976, встановлено, що при розгляді скарги орган доходів і зборів приймає одне з таких рішень:1) повністю задовольняє скаргу платника податків та скасовує рішення органу доходів і зборів, яке оскаржується; 2) частково задовольняє скаргу платника податків та у окремій частині скасовує рішення органу доходів і зборів, яке оскаржується; 3) залишає скаргу без задоволення, а рішення органу доходів і зборів, яке оскаржується, без змін. При прийнятті цих рішень орган доходів і зборів має право зменшити (збільшити) суму грошового зобов'язання або податкового боргу, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємне значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків.

За приписами п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 ст. 54 цього Кодексу тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування. При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

На час прийняття ГУ Міндоходів рішення про результати розгляду скарги грошове зобов'язання, визначене податковим повідомленням-рішенням № від 29.11.2013 р., не було узгодженим у зв'язку з тим, що позивачем розпочата процедура судового оскарження.

З урахуванням приписів пп. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, відповідно до якого грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є доречними посилання апелянта на ту обставину, що грошове зобов'язання, визначене податковим повідомленням-рішенням № від 29.11.2013 р., не було узгодженим у зв'язку із процедурою судового оскарження, відповідно, у контролюючого органу були відсутні підстави для висновку про повторне протягом 1095 днів визначення контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку.

Відтак, висновок суду першої інстанції, що нормами п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України не встановлено будь-яких обмежень для застосування ознаки повторності у тих випадках, коли попередні рішення контролюючого органу до моменту винесення оскаржуваних рішень не скасовані, є помилковим.

Колегія суддів, з огляду на викладене, вважає, що у Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області були відсутні підстави для збільшення розміру штрафних санкцій до 50%, у зв'язку з чим таке рішення підлягає скасуванню саме в частині збільшення розміру штрафних санкцій.

З урахуванням викладеного колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції постанова прийнята з порушенням норм матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Відповідно до ст. 94 КАС України на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст. ст. 8, 9, 10, 11, 159, 160, 195, 198, 202, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Павлоградська зернова компанія» на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.02.2015 р. в справі № 804/252/15 задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.02.2015 р. в справі № 804/252/15 за позовом Приватного підприємства «Павлоградська зернова компанія» до Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення та рішення про результати розгляду скарги скасувати.

Прийняти в справі № 804/252/15 нову постанову.

Позов Приватного підприємства «Павлоградська зернова компанія» до Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення та рішення про результати розгляду скарги задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області № 6982/10/04-36-10-08-09 від 02.10.2014 р. про результати розгляду первинної скарги Приватного підприємства «Павлоградська зернова компанія» в частині збільшення на 25011 грн. суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість (штрафної санкції), визначеної податковим повідомлення-рішенням Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 29.07.2014 р. № .

В задоволенні позову Приватного підприємства «Павлоградська зернова компанія» до Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення № від 29.07.2014 р. відмовити.

Присудити на користь Приватного підприємства «Павлоградська зернова компанія» за рахунок бюджетних асигнувань Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області витрати за сплати судового збору в розмірі 146 (сто сорок шість) грн. 86 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі.

Повний текст постанови складений 05.11.2015 р.

Головуючий: В.А. Шальєва

Суддя: С.В. Білак

Суддя: Н.А. Олефіренко