Справа № 546/494/15-а
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2015-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2015 р.Справа № 546/494/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Ральченка І.М.

Суддів: Катунова В.В. , Бершова Г.Є.

за участю секретаря судового засідання - Кудіної Я. Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Решетилівському районі Полтавської області на постанову Решетилівського районного суду Полтавської області від 24.06.2015р. по справі № 546/494/15-а

за позовом ОСОБА_2

до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області третя особа Управління Пенсійного фонду України в Решетилівському районі Полтавської області

про визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області про закінчення виконавчого провадження,

ВСТАНОВИЛА:

20.05.2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом, у якому просила визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області про закінчення виконавчого провадження ВП №46291638 від 05.05.2015 року.

Решетилівський районний суд Полтавської області постановою від 24.06.2015 року задовольнив позовні вимоги.

Постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області про закінчення виконавчого провадження ВП № 46291638 від 05 травня 2015 року визнав незаконною та скасував.

Управління Пенсійного фонду України Решетилівського району в Полтавській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті постанови норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, з обставин та обгрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання 03.11.2015 року за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено судовим розглядом, Решетилівським районним судом Полтавської області винесено постанову 23 вересня 2014 року, якою позов ОСОБА_2 задоволено частково, зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Решетилівському районі Полтавської області провести ОСОБА_2 з 01 січня 2014 року нарахування та виплату відповідно до статей 50, ч. ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» державної пенсії у розмірі не нижче 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком з урахуванням ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виходячи з розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого законом України про Державний бюджет України на відповідний рік, з урахуванням попередніх виплат, та до змін в законодавстві.

Решетилівським районним судом Полтавської області 22 січня 2015 року видано виконавчий лист № 2-а/546/43/14 на виконання вищевказаної постанови.

05 травня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №46291638 з примусового виконання виконавчого листа № 2-а/546/43/14 від 22 січня 2015 року, з якої вбачається, що боржником Управлінням Пенсійного фонду України в Решетилівському районі Полтавської області надано до відділу 23 лютого 2015 року розрахунок про перерахунок пенсії стягувачу, виплати по рішенню суду не проведені у зв'язку з відсутністю відповідного фінансування. У постанові також зазначено, що у зв'язку з наявністю у боржника поважних причин невиконання судового рішення внаслідок відсутності коштів (відповідного фінансового ресурсу бюджету) підстави для накладення штрафу та звернення до правоохоронних органів з поданням про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відсутні року (а.с.5).

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що при винесенні постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області від 05 травня 2015 року ВП № 46291638 про закінчення виконавчого провадження не було дотримано вимоги п. 11 ч. 1 ст. 49, ч. 3 ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження".

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з наступних підстав.

Положеннями статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" передбачений обов'язок державного виконавця здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи, постанова про закінчення виконавчого провадження ВП №46291638 від 05.05.2015 року винесена на підставі п. 11 ст. 49, ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" (а.с. 5).

Відповідно до п. 11 ч.1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у випадку повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження" у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Колегія суддів зазначає, що вимоги ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" містять вичерпний перелік підстав для закінчення виконавчого провадження, а саме: визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; передачі виконавчого документа ліквідаційній комісії (або ліквідатору) у разі ліквідації боржника - юридичної особи; фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; непред'явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; списання згідно із Законом України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

Зазначеним Законом не передбачено підстав для закінчення виконавчого провадження з підстав відсутності фінансування.

З постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження вбачається, що виконавчим органом не вжиті всі можливі заходи, передбачені Законом України "Про виконавче провадження ", спрямовані на виконання рішення суду, а саме: застосування штрафних санкцій на боржника, звернення до правоохоронних органів про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону, з підстав відсутності бюджетних асигнувань, що на думку державного виконавця є поважною причиною невиконання судового рішення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зазначені обставини не є підставою для закінчення виконавчого провадження.

Доводи апеляційної скарги на наявність поважних причин невиконання рішення суду, а саме: відсутність бюджетного фінансування та коштів на виплату пенсій, колегія суддів вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. Крім того, згідно ч.2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини Гордєєви і Гурбик проти України від 17.01.2006 р зазначено, що державний орган не може довільно посилатись на брак коштів для оплати заборгованості, присудженої рішенням суду. Таким чином, відмовою здійснити необхідні заходи для виконання остаточних судових рішень державні органи України частково позбавили положення пункту 1 статті 6 Конвенції її корисного ефекту. Цього достатньо для того, щоб Суд міг зробити висновок про те, що було порушено пункт 1 статті 6 Конвенції.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіттям з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно статті 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Практика Європейського суду з прав людини (рішення Європейського суду з прав людини - від 07.11.05 р. справа "Качко проти України", від 29.06.2004 року справа "Жовнір проти України", від 29.06.2004 року справа "Півень проти України") свідчить про те, що реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

У своєму рішенні по справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом має розцінюватись як складова частина "судового розгляду". Суд зазначив, що орган державної влади не має права посилатися на брак коштів на виправдання неспроможності виконати судове рішення про виплату боргу.

Отже, колегія суддів зауважує, що відсутність коштів у боржника чи у держави на виконання взятих на себе зобов'язань, не звільняє боржника від виконання рішення суду .

Основним призначенням стадії виконавчого провадження є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Виконання судового рішення не може бути поставлене у залежність від надходження або ненадходження коштів на розрахункові рахунки боржника, адже, зобов'язання органу пенсійного забезпечення згідно судового рішення щодо соціальних виплат за минулі періоди для боржника є безумовною зобов'язуючою обставиною.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності фінансування з Державного бюджету України , що позбавляє можливості боржника виконати в повному обсязі судове рішення колегія суддів вважає необґрунтованими, тому як зазначені обставини не припиняють обов'язку виконати судове рішення, оскільки за принципом юридичної визначеності, якщо держава законодавчо закріпила власний обов'язок створення певного рівня соціальної захищеності власних громадян, такі особи вправі розраховувати на безумовне виконання державних гарантій.

Крім того, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до виконавчого листа № 2-а/548/43/14 Управління Пенсійного фонду України Решетилівського району в Полтавській області зобов'язано перерахувати, а не виплатити пенсію ОСОБА_2, з огляду на таке.

У виконавчому листі № 2-а/548/43/14 від 22.01.2015 року зазначається про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України Решетилівського району в Полтавській області провести ОСОБА_2 з 01 січня 2014 року нарахування та виплату пенсії (а. с. 5).

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що Управлінням Пенсійного фонду України Решетилівського району в Полтавській області не виконане рішення суду в частині проведення виплат ОСОБА_2 в повному обсязі.

Враховуючи наведене, державним виконавцем неправомірно закінчено виконавче провадження на підставі на п. 11 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження".

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження винесена всупереч вимогам Закону України "Про виконавче провадження".

Таким чином, переглянувши постанову суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що при її прийнятті суд першої інстанції у повному обсязі з'ясував обставини справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Решетилівському районі Полтавської області залишити без задоволення.

Постанову Решетилівського районного суду Полтавської області від 24.06.2015р. по справі № 546/494/15-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Ральченко І.М.
Судді Катунов В.В. Бершов Г.Є.
Повний текст ухвали виготовлений 09.11.2015 р.