Справа № 826/13802/15
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2015-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Глущенко Я.Б.,

суддів Пилипенко О.Є., Шелест С.Б.,

при секретарі Строяновській О.В.,

за участю:

представника позивача - Васютовича О.В.,

представника відповідача - Падуна Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТНК-Індастріз Україна» до Харківської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішень, за апеляційною скаргою Харківської митниці ДФС на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 серпня 2015 року,

В С Т А Н О В И В :

ТОВ «ТНК-Індастріз Україна» звернулося у суд із позовом до Харківської митниці ДФС, у якому просило визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № 807010001/2015/000016/1 від 19.02.2015, № 807010001/2015/000017/1 від 21.02.2015, №807010001/2015/000021/1 від 25.02.2015, №807010001/2015/000022/1 від 25.02.2015, №/2015/000030/1 від 09.03.2015 та карток відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №807010001/2015/00016 від 19.02.2015, №807010001/2015/00017 від 21.02.2015, №807010001/2015/00021 від 25.02.2015, №807010001/2015/00022 від 25.02.2015, №807010001/2015/00030 від 09.03.2015.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 серпня 2015 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що товариством під час митного оформлення товару було надано митному органу усі належні документи, які достатньо підтверджують заявлену митну вартість.

З таким висновком суду не можна не погодитися.

Колегією суддів установлено, що між ТОВ «ТНК-Індастріз Україна» та НК «Роснефть» (Росія) було укладено контракт № 100014/10663К від 30.10.2014, предметом якого є передача іноземною компанією у власність позивача, а також прийняття та оплата останнім бензину та дизельного палива, визначених пунктом 1.1 контракту, у кількості, якості, асортименті, за ціною, у строк та на інших умовах, що передбачені у додатках та/чи доповненнях до цього контракту, які є його невід'ємною частиною.

Відповідно до умов цього контракту, ціна за товар, що поставляється, встановлюється в доларах США за метричну тону та визначається згідно додатків. Окрім фіксованої ціни сторони можуть узгодити в додатках/доповненнях розрахунок ціни по формулі. Деталі ціноутворення сторони оговорюють у відповідних додатках/доповненнях до контракту. У випадку застосування формульного ціноутворення, остаточна ціна на поставлений товар зазначається в рахунках.

Згідно пункту 6.1 Контракту оплата за товар, який поставляється, буде здійснюватись покупцем як в доларах США, так і в Євро, так і в рублях РФ (за вибором продавця) банківським переказом на рахунок, указаний продавцем у комерційному інвойсі у строки, передбачені в контракті на умовах відстрочки платежу чи на умовах передоплати 100% попередньої вартості чи 100% вартості товару за вибором продавця. Також, положеннями пункту 6.2 Контракту встановлено, що у випадку використання відстрочки платежу покупець виконує оплату вартості парті товару по факту його поставки протягом 30 календарних днів з дати комерційного інвойса продавця. Оплата здійснюється на підставі наступних документів: для поставок на умовах DAF та/або CPT - комерційного інвойсу.

03 лютого 2015 між покупцем та продавцем за вказаним Контрактом погоджено та підписано додаток № 005, яким передбачено, що продавець продає, а покупець приймає на умовах СРТ залізнична станція «Красний Хутір та/або станція Красний Хутір експ.» бензин Преміум Евро-95 вид III (АИ-95-К5), ГОСТ Р 51866-2002, виробництва ЗАТ «РНПК» (Росія). Вартість даного товару, згідно додатку до Контракту, фіксується у доларах США за одну метричну тону та складає 436,86 доларів США.

Відповідно до зазначеного Контракту та додатку до нього, у період з 19.02.2015 по 09.03.2015, з метою митного оформлення п'яти партій імпортованого товару, позивачем подано відповідачу митні декларації № 807010001/2015/001370, № 807010001/2015/001447, № 807010001/2015/001540, № 807010001/2015/001541, № 807010001/2015/001920, до яких додано, зокрема, зовнішньоекономічний договір з додатком (контракт №100014/10663К від 30.10.2014 та додаток 005 від 03.02.2015), накладні ЦІМ/УМВС (щодо перевезення вантажу у міжнародному залізничному сполученні), рахунок-проформу №908 від 10.02.2015, договір про надання послуг митного брокера, сертифікат та декларації відповідності, декларацію відповідності, копію митної декларації країни відправлення (походження) товару, інші некласифіковані документи, в тому числі комерційну пропозицію постачальника, лист постачальника щодо особливостей формування вартості товару та біржові дані, паспорта якості товару.

Під час митного контролю у посадової особи митного органу виникли сумніви стосовно заявленої митної вартості, у зв'язку із чим запропоновано декларанту надати додаткові документи для її підтвердження, визначені частиною третьою статті 53 Митного кодексу України, а саме: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення.

Митним брокером від імені позивача повідомлено контролюючий орган про те, що частина запитуваних документів уже була подана до митного оформлення разом із деклараціями, а решту подати декларант на даний час не має змоги.

У зв'язку із ненаданням позивачем запитуваних документів, відповідач дійшов висновку, що обраний позивачем метод визначення митної вартості за ціною договору (вартості операції) не відповідає умовам, наведеним у главі 9 Митного кодексу України. При цьому, відповідач стверджує, що надані декларантом документи не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (без конкретизації).

На підставі наведеного відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № 807010001/2015/000016/1 від 19.02.2015, № 807010001/2015/000017/1 від 21.02.2015, №807010001/2015/000021/1 від 25.02.2015, №807010001/2015/000022/1 від 25.02.2015, №/2015/000030/1 від 09.03.2015, відповідно до яких контролюючий орган здійснив коригування митної вартості задекларованого позивачем згідно митних декларацій № 807010001/2015/001370, № 807010001/2015/001447, № 807010001/2015/001540, № 807010001/2015/001541, № 807010001/2015/001920 товару за другорядним методом - методом визначення митної вартості щодо ідентичних товарів, який ґрунтується на наявній у митного органу ціновій інформації (МД №10026001/2015/137667 від 18.02.2015). Цими рішеннями збільшено митну вартість імпортованого позивачем товару до 505,747 дол. США за тонну. Водночас, відповідачем видано картки відмови у митному оформленні (випуску) задекларованого позивачем товару №807010001/2015/00016 від 19.02.2015, №807010001/2015/00017 від 21.02.2015, №807010001/2015/00021 від 25.02.2015, №807010001/2015/00022 від 25.02.2015, №807010001/2015/00030 від 09.03.2015.

Не погоджуючись із такими рішеннями відповідача, позивач звернувся у суд.

Обговорюючи правомірність прийняття відповідачем спірних рішень та карток відмови, колегія суддів виходить із наступного.

Основним нормативно-правовим актом, яким врегульовані спірні правовідносини є Митний кодекс України від 13.03.2012 року №4495-VI (далі - Митний кодекс України, МК України).

Згідно статті 49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до положень статей 50, 52 цього Кодексу відомості про митну вартість товарів використовуються для: нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов'язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Частиною першою статті 54 Митного кодексу України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої приведеної норми орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Частиною другою цієї статті перелічені документи, які підтверджують митну вартість товарів:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини третьої статті 53 Кодексу у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Згідно пунктів 2, 3 частини шостої статті 54 вказаного Кодексу орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу.

Положеннями частин десятої - дванадцятої статті 264 Митного кодексу України передбачено, що відмова органу доходів і зборів у прийнятті митної декларації повинна бути вмотивованою, а про причини відмови має бути письмово повідомлено декларанта.

Орган доходів і зборів відмовляє у прийнятті митної декларації виключно з таких підстав: 1) митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу; 2) електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обов'язкових реквізитів; 3) митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених цим Кодексом.

У разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Частиною першою статті 55 цього Кодексу встановлено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Таке рішення контролюючого органу, згідно пункту 1 частини другої вказаної правової норми, має містити обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано.

У статті 57 Кодексу закріплені правила застосування методів визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту. Згідно частини першої цієї статті, митна вартість визначається за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Приписами частин другої - шостої статті 57 Митного кодексу України встановлено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Підстава для незастосування основного методу визначення митної вартості товару передбачена частиною другою статті 58 Митного кодексу України. Так, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Аналіз наведених норми свідчить на користь висновку, що декларант наданими до митного оформлення документами повинен підтвердити числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводиться її розрахунок. Даний обов'язок декларанта кореспондується із повноваженнями контролюючого органу щодо перевірки (митного контролю) числового значення заявленої митної вартості. При цьому, цей орган має право витребувати додаткові документи у декларанта лише за умови, якщо вже надані документи не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Приймаючи рішення про коригування митної вартості товару, який імпортується, контролюючий орган зобов'язаний обґрунтувати та викласти у цьому рішенні факти й обставини, які свідчать про неналежне документальне підтвердження заявленої декларантом митної вартості, а також мотивувати необхідність застосування другорядного методу її визначення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи документи, що надавались позивачем митному органу, колегія суддів доходить висновку, що такі у сукупності чітко ідентифікують оцінюваний товар, не містять розбіжностей та містять дані, що піддаються обчисленню, і підтверджують митну вартість товарів за ціною договору.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Обставини, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти позову та правомірність спірних рішень зводяться до того, що при спірному митному оформленні ним були використана інформація, наявна в Єдиній автоматизованій інформаційній системі митних органів щодо аналогічного імпортованому позивачем товару, відповідно до якої вартість такого товару була вищою, ніж заявлена декларантом.

Зазначені доводи, на переконання суду, є недостатніми для тверджень про неправильність обраного позивачем методу визначення митної вартості за ціною контракту, за умови, якщо подані до митного оформлення документи не містять розбіжностей, ознак підробки чи відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. До того ж, обставини, на які посилається відповідач, не підтверджені відповідними доказами.

Під час розгляду справи відповідачем не спростовано пояснень позивача щодо ймовірних розбіжностей між дійсною вартістю імпортованого ним товару, вказаною у поданих до митного оформлення документах і погодженою сторонами зовнішньоекономічної угоди, та наявною в митного органу інформацією, які могли бути спричинені падінням світових цін на нафтопродукти.

Відповідачем також не спростовано дійсності поданих до митного оформлення основних документів, достовірності зазначених у них відомостей, контрактної ціни товарів, а також не доведено об'єктивної неможливості перевірити договірну ціну на підставі цих документів. Ані в оскаржуваних рішеннях, усупереч вимогами чинного законодавства щодо їх обґрунтованості, ані під час судового розгляду контролюючим органом не наведено обставин, які свідчили б про ознаки підробки в указаних документах, чи розбіжності у числових значеннях складових митної вартості імпортованих товарів.

Колегія суддів відхиляє посилання відповідача на не підтвердження фактичної вартості, яка підлягає сплаті за імпортований позивачем товар, так як не надано передбачений пунктом 6.2 Контракту № 100014/10663К від 30.10.2014 комерційний інвойс, адже відповідно до умов цього Контракту, ціна на товар встановлюється і визначається у додатках до нього, а у випадку формульного ціноутворення, кінцева ціна вказується у рахунках.

Як убачається із матеріалів справи, до митного оформлення разом зі спірними деклараціями позивачем подано додаток 005 (від 03.02.2015) до Контракту, яким установлено ціну товару, що поставляється, на рівні 541 706,40 дол. США, а також проформу інвойс №908 від 10.02.2015, в якому міститься аналогічна ціна товару.

Матеріали справи не свідчать про те, що зазначена в указаних документах ціна товару не являється дійсною вартістю задекларованого позивачем товару.

Таким чином, колегією суддів не встановлено наявності передбачених частиною третьою статті 53 Митного кодексу України підстав для витребування у позивача (декларанта) додаткових документів та для коригування вартості задекларованого ним товару.

Відповідно до п. п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

З урахуванням наведених норм та встановлених обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірності відмови у митному оформленні (випуску) задекларованих товарів за заявленою позивачем митною вартістю, а також спірних рішень про її коригування.

Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Харківської митниці ДФС залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.Є. Пилипенко
суддяС.Б. Шелест

(Повний текст ухвали складено 06 листопада 2015 року.)

.

Головуючий суддя Глущенко Я.Б.

Судді: Шелест С.Б.

Пилипенко О.Є.