Справа № 826/17450/15
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2015-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю “МТІ”

до

Міжрегіонального головного управління ДФС – Центрального офісу з обслуговування великих платників

про

скасування податкового повідомлення-рішення

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В судовому засіданні 15 жовтня 2015 року представники позивача позовні вимоги підтримав, на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Зазначене податкове повідомлення-рішення прийняте на підставі акта від 30 липня 2015 року №824/28-10-42-30/13669756 “Про результати документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю “МТІ” (податковий номер 13669756) з питань повноти нарахування та своєчасності сплати до державного бюджету податку на додану вартість при взаємовідносинах з ТОВ “ТОРГ ВЕСТ” (податковий номер 39160535) за період з 01.07.2014р. по 31.07.2014р.” (далі по тексту – акт перевірки).

У висновку акта перевірки встановлено порушення позивачем пункту 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.4, 201.6, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість за липень 2014 року на суму 3 857 826,00 грн.

Вказані в акті перевірки порушення обґрунтовані безпідставним віднесенням до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість, сплачених у зв’язку із придбанням товарів у ТОВ “ТОРГ ВЕСТ”, виходячи з наступного: відповідно до інформації, отриманої від ДПІ у Оболонському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві та аналізу бази даних “Податковий блок” ТОВ “ТОРГ ВЕСТ” подано податкову звітність за травень-червень 2014 року з нульовими показниками та мають місце розбіжності в розрізі контрагентів, а саме заниження податкових зобов’язань по контрагенту ТОВ “МТІ” за липень 2014 року в сумі 3 857,80 тис. грн., у зв’язку із неподанням податкової декларації за липень 2014 року.

На думку відповідача, не подання постачальником декларації з податку на додану вартість за відповідний звітний період, податкові накладні, виписані таким постачальником у цьому звітному періоді, вважаються такими, що заповнені із порушенням пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України.

Крім того, в акті перевірки зазначено, що податкові накладні, виписані ТОВ “ТОРГ ВЕСТ” не були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, через що ТОВ “МТІ” подано скаргу на постачальника від 18 серпня 2014 року.

Позивач вважає протиправним оскаржуване податкове повідомлення-рішення, оскільки господарські операції з ТОВ “ТОРГ ВЕСТ” підтверджені належним чином оформленими первинними документами та податковими накладними, а товари придбавались з метою використання у межах господарської діяльності підприємства.

Відповідач у письмовому запереченні проти позову повністю підтримав висновки акта перевірки.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред’явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Згідно усталеної позиції Верховного Суду України та Вищого адміністративного суду України при розгляді справ даної категорії судам належить з’ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб’єктності учасників господарської операції та установлення зв’язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, в межах даного спору слід встановити факт здійснення (реальність) господарських операцій між ТОВ “МТІ” та його контрагентом – ТОВ “ТОРГ ВЕСТ”; мету придбання та обставини використання придбаних товарів/послуг у власній господарській діяльності позивача, встановити спеціальну податкову правосуб’єктність учасників господарської операції (зокрема, чи були платниками податку на додану вартість).

Матеріали справи підтверджують, що між ТОВ “МТІ” (покупець) та ТОВ “ТОРГ ВЕСТ” (продавець) укладено договір купівлі-продажу від 14 липня 2014 року №14/07, за умовами якого продавець зобов’язується передати у власність покупцеві товари, а покупець зобов’язується прийняти та сплатити за товар у кількості і асортименті відповідно до видаткових накладних.

Відповідно до додаткової угоди до договору купівлі продажу від 17 липня 2014 року погодження місця передачі товару здійснюється у письмовій формі шляхом обміну листами за підписом представників або шляхом прийняття до виконання письмової пропозиції однієї із сторін іншою стороною.

Позивач надіслав продавцю лист, у якому погодило місце приймання-передачі товарів на складі ТОВ “МТІ” в с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Антонова, 1-а, Києво-Святошинський район.

Згідно з видатковими накладними від 25 липня 2014 року №РН-0000001 та від 25 липня 2014 року №РН-0000002 продавець поставив ТОВ “МТІ” товари в асортименті, зокрема комп’ютери, комплектуючі до них, кабель, картриджі лазерні, комутатори, одяг (брюки, костюми, сорочки), взуття, сумки, чохли та сумки для ноутбуків.

ТОВ “ТОРГ ВЕСТ” виписало позивачу податкові накладні від 25 липня 2014 року №1 та №2 на загальну суму 23 146 957,46 грн., у тому числі податок на додану вартість – 3 857 826,24 грн.

За поставлений товар позивач перерахував на рахунок постачальника грошові кошти, що підтверджується відповідними виписками банку з відміткою банку про проведення платежів.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (тут і далі по тексту - в редакції, чинній на момент здійснення господарських операцій) податковий кредит – це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов’язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв’язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв’язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

З аналізу вказаних правових норм та обставин справи суд приходить до висновку, що необхідними та достатніми підставами для включення позивачем до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість є: придбання ним товару/послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності; сплата чи нарахування сум податку на додану вартість у зв’язку з таким придбанням.

Як вбачається з обставин справи, позивач у податковій декларації з податку на додану вартість за перевірений період, відобразив, зокрема, суми податку на додану вартість на підставі податкових накладних, виписаних ТОВ “ТОРГ ВЕСТ”, у зв’язку із придбанням товарів.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кодекс України передбачає лише такі випадки для не включення до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв’язку з придбанням товарів (послуг), як не підтвердження податковими накладними та/або відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, та/або порушення порядку заповнення податкової накладної оформлення їх з порушенням вимог (пункт 198.6 статті 198, пункт 201.10 статті 201).

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов’язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов’язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім’я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім’я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

За приписом пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Як встановлено судом, на момент складання податкових накладних контрагент позивача - ТОВ “ТОРГ ВЕСТ”, був зареєстрований як платник податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, а тому мав право нараховувати податок на додану вартість та складати податкові накладні на кожну поставку послуг; в свою чергу, податкові накладні, на підставі яких позивач формував податковий кредит, та копії яких знаходяться в матеріалах справи, відповідають вимогам, встановленим пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України.

При цьому, надаючи оцінку доводам відповідача про те, що не подання постачальником декларації з податку на додану вартість за відповідний звітний період вказує про заповнення податкових накладних, виписаних у цьому звітному періоді, із порушенням пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, суд звертає увагу, що інформація про подання постачальником податкової декларації з податку на додану вартість не є обов’язковим реквізитом податкової накладної, а не виконання постачальником обов’язку щодо подання податкової звітності не є недоліком податкових накладних, що писані таким постачальником та не впливає на право покупця відображати відповідні суми податку у складі податкового кредиту.

Вирішуючи питання про реальність операцій з придбання робіт і питання використання їх у власній господарській діяльності позивача, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до визначення частини першої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб’єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як діяльність особи, що пов’язану з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямовану на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Судом встановлено, що ТОВ “МТІ” здійснює діяльність у сфері оптової та роздрібної торгівлі одягом, взуттям, іншими товарами легкої промисловості, оптової та роздрібної торгівлі комп’ютерами, програмним забезпеченням до них, периферійними пристроями, іншими товарами та обладнанням обчислювальної техніки тощо.

Як зазначає позивач, товари у ТОВ “ТОРГ ВЕСТ” придбавались з метою подальшої реалізації через власну роздрібну мережу, у тому числі “Інтертоп”, “Плато”, “Проторія”, “ECCO”, “Ermenegildo Zegna”, “Lenovo” та оптовим покупцям.

Суд встановив, що позивач придбавав у ТОВ “ТОРГ ВЕСТ” товари з метою використання у межах господарської діяльності, а саме: комп’ютери, комплектуючі до них, кабель, картриджі лазерні, комутатори, кабель реалізовано у подальшому третім особам (ПП “Вінець”, ПрАТ “Інформаційні комп’ютерні системи”, ТОВ “Єврокопі”, ТОВ “Комел”, ТОВ “РИМ2000”, ТОВ “Розетка. УА” та ін.) одяг, взуття та аксесуари реалізовано через роздрібну мережу, зокрема магазини “Ermenegildo Zegna”, “Інтертоп”, “Плато”, “ECCO”, “Timberland”.

На підтвердження реальності господарських операцій та мети придбання товарів для провадження господарської діяльності позивач надав до суду копії наступних документів: договори, первинні документи (видаткові накладні, акт приймання-передачі товарів по якості і комплектності), податкові накладні, акт звіряння взаємних розрахунків по відносинам з ТОВ “ТОРГ ВЕСТ”; договори купівлі-продажу, видаткові накладні, податкові накладні, довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей, акти прийому-передачі, фіскальні чеки щодо подальшого продажу товарів, видаткові накладні на відпуск товарів зі складу для магазинів роздрібної мережі, виписки банку.

Співставлення документів по відносинам позивача із ТОВ “ТОРГ ВЕСТ” з документами, які підтверджують подальший рух придбаних товарів, свідчить, що позивач придбавав товар та послуги у ТОВ “ТОРГ ВЕСТ” з метою використання їх у власній господарській діяльності; спірні господарські операції є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій. Доказів на підтвердження зворотного відповідачем до суду не надано.

При вирішенні даного спору суд враховує також вимоги статті 18 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців”, яка встановлює: якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Так, на момент здійснення спірних господарських операцій ТОВ “ТОРГ ВЕСТ” було зареєстроване як юридична особа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Доказів на підтвердження того, що контрагент позивач не мав адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов’язань по спірним операціям, та доказів відсутності фактичних дій, спрямованих на виконання взятих зобов’язань, відповідачем до суду не надано.

Враховуючи викладене, беручи до уваги придбання товарів з метою провадження господарської діяльності, висновки акта перевірки про порушення ТОВ “МТІ” норм Податкового кодексу України в частині формування податкового кредиту нормативно та документально не підтверджуються, а визначення позивачу суми податкового зобов’язання з податку на додану вартість є протиправним.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, МГУ-ЦО не доведено правомірність та обґрунтованість прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ТОВ “МТІ” підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб’єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю “МТІ” задовольнити повністю.

3. Присудити з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “МТІ” понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім гривень двадцять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Міжрегіонального головного управління ДФС – Центрального офісу з обслуговування великих платників.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко