Справа № 823/4831/15
Суддя: А.В. Каліновська
Дата ухвалення: 2015-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2015 року справа № 823/4831/15

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Каліновської А.В.,

при секретарі судового засідання Шалько І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Корсунь-Шевченківського районного управління юстиції Черкаської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2, про визнання неправомірними дій та зняття арешту з майна -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в Черкаський окружний адміністративний суд з вищезазначеним позовом, в якому просить:

- визнати дії відділу державної виконавчої служби Корсунь-Шевченківського районного управління юстиції Черкаської області неправомірними;

- зобовязати відділ державної виконавчої служби Корсунь-Шевченківського районного управління юстиції Черкаської області зняти арешт з нерухомого майна, обєктом обтяження якого є житловий будинок за адресою вул. Мічуріна, 19, м. Корсунь-Шевченківський Черкаської області, який накладений відповідно до постанови АА №769248 від 16.02.2006.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у власності позивача перебуває житловий будинок за адресою: вул. Мічуріна, 19, м. Корсунь-Шевченківський Черкаської області, на який згідно постанови відділу державної виконавчої служби Корсунь-Шевченківського районного управління юстиції Черкаської області АА №769248 від 16.02.2006 накладено арешт. Позивач вважає, що арешт на вкаже нерухоме майно накладено неправомірно, оскільки накладено арешт на майно не боржника по виконавчому провадженню АА №769248, а на майно позивача, який не є стороною вказаного виконавчого провадження. Крім того, позивач зазначив, що виконавчих проваджень за яким боржником є позивача у відділі державної виконавчої служби Корсунь-Шевченківського районного управління юстиції Черкаської області відсутні.

Позивач в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, свого представника до суду не направив, надав суду заяву про розгляд справи за відсутності свого представника.

Відповідач в судове засідання не зявився, заперечення проти позову не надав, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, свого представника до суду не направив, про причини неявки не повідомив.

Третя особа належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду справи в судове засідання не зявилась, явку свого представника не забезпечила, просила розгляд справи здійснювати за її відсутності.

Відповідно до частини 1 статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, 10.02.1995 рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області визнано за ОСОБА_1 право на спадщину по заповіту, складеному 25.04.1989 в Корсунь-Шевченківській нотаріальній конторі на будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою вул. Мічуріна, 19, м. Корсунь-Шевченківський Черкаської області.

В лютому 2015 року позивач звернувся до реєстраційної служби Корсунь-Шевченківського районного управління юстиції для реєстрації в державному реєстрі вказаного нерухомого майна, однак встановлено, що постановою відділу державної виконавчої служби Корсунь-Шевченківського районного управління юстиції Черкаської області АА №769248 від 16.02.2006 накладено арешт на житловий будинок за адресою вул. Мічуріна, 19, м. Корсунь-Шевченківський Черкаської області.

Згідно відомостей з єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна на даний житловий будинок накладено арешт відповідно до постанови про арешт майна боржника АА №769248 від 16.02.2006 та вказано, що власником вказаного об'єкта обтяження є ОСОБА_2.

Позивач звернулася до відділу державної виконавчої служби Корсунь-Шевченківського районного управління юстиції Черкаської області з вимогою зняти накладений арешт на майно позивача згідно постанови АА №769248 від 16.02.2006 та просив ознайомитись з матеріалами виконавчого провадження.

Листом відповідача № 1353 від 26.03.2015 позивача повідомлено про неможливість ознайомлення останнього з матеріалами виконавчого провадження та запропоновано позивачу відповідно до частини 1 статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» звернутись до суду для вирішення вказаного питання.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі - Закон №606-XIV).

За змістом ч. 1 ст. 17 Закону №606-XIV передбачено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Згідно до частини 1 статті 19 Закону №606-XIV державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа.

Частинами 1, 2 статті 8 Закону №606-XIV передбачено, що сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Відповідно до частини 2 статті 25 Закону №606-XIV державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право винести постанову про накладення арешту на майно боржника відповідно до пункту 5 частини 3 статті 11 Закону №606-XIV.

Пунктом 3 статті 49 Закону №606-XIV про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 60 Закону №606-XIV особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Судом встановлено, що 16.02.2006 відділом державної виконавчої служби Корсунь-Шевченківського районного управління юстиції Черкаської області відкрите виконавче провадження з накладенням арешту на майно боржника, а саме: на житловий будинок за адресою вул. Мічуріна, 19, м. Корсунь-Шевченківський Черкаської області.

Вказане виконавче провадження завершено 05.03.2010 та знищене згідно наказу №1 від 01.02.2013, відповідно до Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби від 25.12.2008 №2274/5, про що складено акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 05.02.2013.

Згідно до пункту 3 статті 60 Закону № 606-XIV з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

Отже, станом на час звернення позивача, відповідач у звязку із знищенням виконавчого провадження не мав змоги здійснити перевірку та встановити правомірність порядку накладення арешту на житловий будинок за адресою вул. Мічуріна, 19, м. Корсунь-Шевченківський Черкаської області, тому позовна вимога позивача щодо визнання дій відділу державної виконавчої служби Корсунь-Шевченківського районного управління юстиції Черкаської області неправомірними задоволенню не підлягає.

Разом з цим, в матеріалах справи міститься технічний паспорт від 06.04.1994 на житловий будинок за адресою вул. Мічуріна, 19, м. Корсунь-Шевченківський Черкаської області, відповідно до якого позивач є власником будинку.

Крім того, позивачем надано рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 10.02.1995 яким визнано за ОСОБА_1 право на спадщину по заповіту, складеному 25.04.1989 в Корсунь-Шевченківській нотаріальній конторі на будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою вул. Мічуріна, 19, м. Корсунь-Шевченківський Черкаської області

Отже з вище вказаного слідує, що позивач є власником житлового будинку за адресою: вул. Мічуріна, 19, м. Корсунь-Шевченківський Черкаської області.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з частиною 1 статті 316 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-IV (далі за текстом - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Суд вказує, що відповідно до статті 57 Закону №606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Згідно частин 3 та 4 ст. 63 Закону №606-XIV у разі звернення стягнення на будинок, квартиру, інше приміщення чи земельну ділянку державний виконавець подає запит до відповідних місцевих органів, що здійснюють реєстрацію та облік майна, про належність такого майна боржнику на праві власності, а також перевіряє, чи не перебуває це майно під арештом.

Після надходження документального підтвердження належності боржнику на праві власності будинку чи іншого нерухомого майна державний виконавець накладає на них арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідних реєстрів в установленому законодавством порядку. Про накладення арешту на будинок чи інше нерухоме майно, заставлене третім особам, державний виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

Отже, законом визначеного такий захід примусового виконання - як арешт майна, орган виконавчої служби має право застосовувати лише відносно майна, яке належить боржнику.

Відповідно до листа від 16.09.2015 №4576 у відділі державної виконавчої служби Корсунь-Шевченківського районного управління юстиції Черкаської області відсутні виконавчі провадження за яким боржником є ОСОБА_1.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову в частині зобовязання відділу державної виконавчої служби Корсунь-Шевченківського районного управління юстиції Черкаської області зняти арешт із житлового будинку, що розташований за адресою: по вул. Мічуріна, 19, у м. Корсунь-Шевченківський Черкаської області, що накладений постановою АА №769248 від 16.02.2006.

Приймаючи до уваги вказані обставини, суд приходить до висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Положеннями ст. 89 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи належить, зокрема, витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду.

Відповідно до ч. 2-3 статті 91 КАС України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, та її представнику сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» від 27.04.2006 № 590, витрати пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, її представникові, а також свідкам, спеціалістам, перекладачам та експертам не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 № 98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» сума добових витрат на відрядження в Україні становить 30 грн.

Відповідно до підпункту 1 пункту 7 вказаної Постанови, державним службовцям, а також іншим особам, які направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, що повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок коштів бюджетів, за наявності підтвердних документів відшкодовуються витрати на проїзд (у тому числі на перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) до місця відрядження і назад, а також за місцем відрядження (у тому числі на орендованому транспорті).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач брав участь у судових засіданнях по даній справі 16.09.2015, 28.09.2015, а його представник 28.09.2015.

В зв'язку з цим, суд вважає за необхідне повернути позивачу та його представнику добові у загальному розмірі 90 грн. (3 х 30 грн. = 90 грн.).

З наданих позивачем оригіналів квитків на автобус вбачається, що на переїзд з м. Корсунь-Шевченківський Черкаської області до Черкаського окружного адміністративного суду (м. Черкаси) та в зворотньому напрямку за 16.09.2015 та 28.09.2015 позивачем витрачено 200 грн. (50 грн. (вартість проїзду з м. Корсунь-Шевченківський до м. Черкаси в одному напрямку) х 4 = 200 грн.), а на переїзд з м. Корсунь-Шевченківський Черкаської області до суду (м. Черкаси) та в зворотньому напрямку за 28.09.2015 представником позивача витрачено 100 грн. (50 грн. (вартість проїзду з м. Корсунь-Шевченківський до м. Черкаси в одному напрямку) х 2 = 100 грн.).

Отже, загальний розмір витрат, що пов'язані з прибуттям позивача та його представника до суду, становить 390 грн., в тому числі добові 90 грн., вартість проїзду 300 грн.

Частиною 1 ст. 94 КАС України визначено, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв'язку з цим, з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати, а саме: судовий збір в сумі 36 грн. 54 коп. та витрати, пов'язані з розглядом справи у сумі 390 грн., шляхом їх безспірного списання з рахунка суб'єкта владних повноважень - відділу державної виконавчої служби Корсунь-Шевченківського районного управління юстиції Черкаської області.

Щодо витрат позивача та його представника, повязаних із прибуттям до суду 27.10.2015 року, то вказані витрати не підлягають відшкодуванню, оскільки 27.10.2015 на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника.

Керуючись ст. 14, 86, 94, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Зобовязати відділ державної виконавчої служби Корсунь-Шевченківського районного управління юстиції Черкаської області зняти арешт із житлового будинку, що розташований за адресою: по вул. Мічуріна, 19, у м. Корсунь-Шевченківський Черкаської області, накладений постановою АА №769248 від 16.02.2006

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з відділу державної виконавчої служби Корсунь-Шевченківського районного управління юстиції Черкаської області на користь ОСОБА_1 36 (тридцять шість) грн. 54 коп. судового збору.

Стягнути з відділу державної виконавчої служби Корсунь-Шевченківського районного управління юстиції Черкаської області на користь ОСОБА_1 390 (триста девяносто) грн. судових витрат, повязаних з розглядом справи.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.В. Каліновська

Повний текст рішення виготовлено 02.11.2015.