Справа № 813/4862/14
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2015-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2015 р. № 876/9561/14
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гінди О.М.

суддів: Качмара В.Я., Ніколіна В.В.

за участю секретаря судових засідань: Андрушківа І.Я.

представника позивача - Деньковича М.В.

представника відповідача - Рибака Н.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівської митниці Міндоходів на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2014 року у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «Мокоша» до Львівської митниці Міндоходів про визнання протиправними та скасування рішення і картки відмови,-

встановив:

09.07.2014 ТОВ «Мокоша» звернулося в суд із адміністративним позовом до Львівської митниці Міндоходів у якому просив визнати протиправними і скасувати рішення про коригування митної вартості від 20.06.2014 № 209000006/2014/900029/2 та картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів від 20.06.2014 № 209120000/2014/00246.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що рішенням про коригування митної вартості товарів Львівською митницею здійснено коригування заявленої позивачем митної вартості частини товару в сторону збільшення та сформовано відповідну картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів. Підставою для такого коригування відповідач вказав, що під час розгляду документів були виявлені розбіжності, а саме те, що контрактом передбачено проведення оплати відповідно до проформи, яку не надано та підписи відправника в контракті та фактурі відрізняються. Позивачем вказано, що рішення митного органу не відповідає вимогам статті 55 Митного кодексу України (далі - МК України) та є протиправним, окремі обставини викладені у рішенні не відповідають дійсності та суперечать один-одним, а об'єктивна можливість застосування першого методу не була спростована митним органом, оскільки ним не здійснено повний та всебічний аналіз поданих позивачем документів.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 22.09.2014 позов задоволено повністю.

Із цією постановою не погодився відповідач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги апелянт посилається на те, що суд першої інстанції залишив поза своєю увагою, що подані 19.06.2014 декларантом до митного оформлення документи містили розбіжності, оскільки згідно п. 5.2 контракту оплата проводиться відповідно до проформи, якої для митного оформлення не надано. Крім того, номер інвойсу в платіжному документі не відповідає поданому для митного оформлення, що власне не дає можливості ідентифікувати платіжне доручення з датою поставки. Зважаючи на наявність розбіжностей відповідно до ч. 3 ст. 53 МК митним органом була виписана позивачу вимога про надання додаткових документів, яка у повному обсязі не виконана, у зв'язку з чим митним органом прийнято рішення про коригування митної вартості.

У судовому засіданні судом апеляційної інстанції у порядку ст. 55 КАС України допущено заміну Львівської митниці Міндоходів, яка припинена, її правонаступником - Львівською митницею ДФС.

Представник апелянта у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просить її задовольнити.

Представник позивача апеляційну скаргу заперечив та просить залишити її без задоволення.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача та представника відповідача 1, перевірив матеріали справи і обговорив підстави та межі апеляційних вимог, вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що з метою митного оформлення товару (сирів Маздамер та Дзюдамер у кількості 2500 кг; Фавіта у кількості 10993 кг; Маздамер (нарізка 150 грам) у кількості 299 кг; сирків плавлених в упаковках по 100 грам у кількості 4536 кг) за зовнішньоекономічним контрактом № 13-001 від 03.01.2013, позивач 19.06.2014 подав до Львівської митниці (Митний пост «Городок») митну декларацію № 209120000/2014/823106 та додаткові документи.

Митна вартість вказаного вище товару визначена за ціною контракту - вартістю операції (першим методом).

На підтвердження заявленої митної вартості товару позивачем було додано: контракт № 13-001 від 03.01.2013, укладений між виробником товарів фірмою Spoldzielnia Mlecarska MLEKOVITA, 18-200 Wysokie Mazowieckie (Польща) та ПП «Мокоша»; додаткову угоду № 1 від 19.02.2013; картку обліку особи, яка здійснює операції з товарами № 209/2012/0001413 від 13.02.2013; пакувальний лист від 18.06.2014; рахунок-фактуру (інвойс) № 14 ЕХ00635 від 18.06.2014; комерційну пропозицію; ветеринарні свідоцтва форми Ф-1, Ф-2 (ввезення товарів) ДРД-00 № 953180 від 19.06.2014; інформацію про позитивні результати здійснення санітарно-епідеміологічного контролю товару (наявність на товаросупровідних документах відбитку штампу); № 2730 від 18.06.2014; інформацію про позитивні результати здійснення фіто санітарного контролю товару № 2730 від 18.06.2014; інформацію про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару № 2730 від 18.06.2014 року; сертифікат про походження товару загальної форми PL/MF/AK0685027 від 18.06.2014; сертифікат якості від 18.06.2014; копію митної декларації країни відправлення № 14PLPL12010Е0035344 від 18.06.2014; договір про перевезення № 16/06/14 від 18.06.2014; документ, який підтверджує вартість перевезення товару № 19/06/14 від 19.06.2014.

Повідомленням від митниці (Митний пост «Городок»), позивачу запропоновано подати додаткові документи, а саме: каталоги, прейскуранти (прайс-листи) фірми - виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини; договір на транспортно-експедиційне обслуговування, акт виконаних робіт, заявку на перевезення.

За наслідком такої консультації позивачем надано всі витребовувані документи за виключенням висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини.

20 червня 2014 року відповідачем прийнято рішення № 209000006/2014/900029/2 про коригування митної вартості товарів (сиру типу фета Фавіта та сирків плавлених) у сторону збільшення (з 2,77 до 2,95 долари США та відповідно з 3,2 до 3,53 долари США), у якому зазначено, що митна вартість імпортованих товарів не може бути визнана за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, у зв'язку з не поданням документів зазначених у частинах 2-3 статті 53 МК України (відсутні висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини). Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 54 МК України здійснено контроль наявності в підтверджуючих документах усіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості. Під час розгляду документів були виявлені розбіжності, а саме відповідно до пункту 5.2 контракту передбачено, що оплата проводиться відповідно до проформи, якої надано не було, підписи відправника у контракті та фактурі відрізняються. Відповідно до частини 3 статті 53 МК України декларанту виставлена вимога про надання додаткових документів, на підставі яких митна вартість буде визнана. Платіжний документ не можливо ідентифікувати за даним товаром. Наданий прайс-лист адресований імпортеру, що суперечить суті прайс-листа, який адресований необмеженій кількості покупців та не є тотожним документом, оскільки містить суб'єктивний характер та не дає можливості зробити висновок щодо об'єктивних умов визначення ціни при здійсненні зовнішньоекономічної операції (визначити наявність та розмір знижок, умов оплати, інше). Вказано, що за результатом процедури консультації проведеної з декларантом згідно з статті 57 МК України неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (стаття 59 МК України) з причин відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні товари. Застосовано метод 2б (стаття 60 МК України). Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала МД № 209120000/2014/807657 від 14.03.2014 року.

Також відповідачем сформовано Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів № 209120000/2014/00246 від 20 червня 2014 року.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позов належить задовольнити, оскільки митний орган має право витребувати у декларанта додаткові документи для підтвердження правильності обрання ним методу визначення митної вартості товару. Однак, таке право не є абсолютним і може бути реалізоване лише тоді, коли наданих декларантом документів дійсно недостатньо для підтвердження задекларованої ним митної вартості. Проте, правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також можливість застосування першого методу не були спростовані відповідачем. Підстав, які б викликали сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору, відповідачем не наведено, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару - судом не встановлено.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 53 МК у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

У частині другій цієї статті наведений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів.

Частиною третьою статті 53 МК встановлено обов'язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з положенням частини четвертої вказаної статті у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.

Відповідно до частини першої статті 54 МК контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов'язковою, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Згідно з положеннями статті 57 МК визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 МК за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Такі висновки суду апеляційної інстанції відповідають правовій позиції Верховного Суду України висловленій у постанові від 30.06.2015 по справі № 814/283/14.

Як вбачається із матеріалів справи позивачем для митного оформлення товару було надано весь обов'язковий пакет документів, який визначений ч. 2 ст. 53 МК, що фактично відповідачем не заперечується. Однак, як останній зазначає, під час розгляду цих документів, встановлено наявність у них розбіжності, внаслідок чого у митного органу виник обґрунтований сумнів у достовірності заявленої митної вартості. Такі розбіжності полягають у тому, що відповідно до пункту 5.2 контракту передбачено, що оплата проводиться відповідно до проформи, якої надано не було, підписи відправника у контракті та фактурі відрізняються.

Однак, суд апеляційної інстанції вважає такі посилання митного органу не обґрунтованими, оскільки згідно п. 5.2 контракту від 03.01.2013 № PL13-001, який був наданий відповідачу для митного оформлення, оплата за товар здійснюється шляхом 100% передоплати на основі рахунків-фактур Pro Forma.

Як вбачається із матеріалів справи, рахунок-фактуру № 14ЕХ00635 від 18.06.2014 позивачем було надано митному органу (а.с. 83), який містить усі необхідні відомості, зокрема, щодо найменування, кількості та вартості придбаного товару.

Згідно платіжного доручення № 24 від 13.06.2014, яке також було надано митному органу, ПП «Мокоша» сплатив продавцю - фірмі Spoldzielnia Mlecarska MLEKOVITA, 18-200 Wysokie Mazowieckie (Польща) 59105,96 дол. США, у графі «призначення платежу його зазначено «передоплата за контрактом № 13-001 від 03.01.2013». При цьому, безпідставним є посилання апелянта на те, що номер інвойсу зазначений у платіжному документів не відповідає поданому, оскільки представник апелянта у судовому засіданні не зміг пояснити у якій графі платіжного документа містяться посилання на номер інвойсу, а суд дослідивши це платіжне доручення встановив, що такий містить посилання на контракт № 13-001 від 03.01.2013, а не на номер інвойсу.

Не можна погодитися із доводами митного органу про те, що платіжний документ не дозволяє ідентифікувати оплату за товар, оскільки законом не передбачено зазначення найменування всього переліку придбаного товару у платіжному дорученні. Крім того, у платіжному дорученні, яке було надано, є посилання на договір, згідно з яким придбано товар, найменування платника та одержувача.

Отже, митному органу було надано наявні в декларанта бухгалтерські та банківські платіжні документи, які стосуються ввезеного товару.

Разом з тим слід зазначити, що відповідно до вимог п. 4 ч. 2 ст.53 МК України, серед документів, які підтверджують митну вартість є банківські платіжні документи, які стосуються оцінюваного товару - якщо рахунок сплачено.

Таким чином, відсутність платіжних доручень не може бути підставою для відмови в митному оформленні товару та прийняття рішення про коригування митної вартості, оскільки це може свідчити лише про наявність заборгованості по оплаті товару.

Безпідставним є і посилання відповідача на те, що підписи відправника в контракті та фактурі відрізняються, оскільки такі підписані уповноваженим представником та скріплені його печаткою. Відповідачем не доведено, а судом не встановлено, що існування у контракті та фактурі підписів різних осіб впливає на правильність визначення митної вартості товару. Окрім того, митним органом не доведено ознак підробки вказаних документів.

З огляду на викладене, відповідачем не доведено наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості, як обов'язкової умови з якою закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування оскарженої постанови, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд -

ухвалив:

апеляційну скаргу Львівської митниці Міндоходів - залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2014 року № 813/4862/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів, з дня складення її у повному обсязі, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.М. Гінда

Судді: В.Я. Качмар

В.В. Ніколін

Ухвала у повному обсязі складена та підписана 06.11.2015.