Справа № 22а-10095/11
Суддя: Буленко О. О.
Дата ухвалення: 2011-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2011 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Буленка О.О.

Суддів : Омельченко Л.М., Триголова В.М.,

розглянула у письмовому провадженні в м. Полтаві адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Диканському районі Полтавської області на рішення Диканського районного суду Полтавської області від 22 квітня 2010 року та апеляційною скаргою Головного Управління Пенсійного фонду в Полтавській області на окрему ухвалу Диканського районного суду Полтавської області від 22 квітня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Диканському районі Полтавської області про визнання дій неправомірними та зобовязання відповідача у належному розмірі нарахувати і виплачувати підвищення до пенсії дитині війни, -

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача Апеляційного суду, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 22 квітня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Диканському районі Полтавської області - задоволено.

Визнано бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Диканському районі Полтавської області протиправною в частині ненарахування позивачу підвищення до пенсії, передбаченого ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, в розмірі, встановленому ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, за періоди з 01 січня 2009 року по 31 березня 2010 року..

Зобовязано Управління Пенсійного фонду України в Диканському районі Полтавської області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_2 з підвищення її на 30 % мінімальної пенсії за віком згідно ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни з розміру, встановленого ч.1 ст. 28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування та провести відповідні виплати з 01 січня 2009 року по 31 березня 2010 року з урахуванням проведених раніше виплат.

Вирішено питання про судові витрати.

Окрім того, 22 квітня 2010 року Диканським районним судом Полтавської області винесено окрему ухвалу відносно порушення закону працівниками управління Пенсійного фонду України Диканського району Полтавської області, яку надіслано на адресу начальника Головного управління Пенсійного фонду України Полтавській області для вжиття відповідних заходів та реагування.

З рішенням суду та окремою ухвалою не погодився відповідач та подав апеляційні скарги, в якій прохає їх скасувати, оскільки вважає, що рішення постановлені з порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме: бюджетного законодавства України, приписів ст. 28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" та неврегульованості на законодавчому рівні порядку проведення вказаних виплат.

Окрім того, Головне управління ПФУ в Полтавській області прохало скасувати окрему ухвалу, як незаконну.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгулу апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 199 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи а ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, і не заперечується сторонами, що ОСОБА_2 є дитиною війни в розумінні ст.1 Закону України " Про соціальний захист дітей війни" та відповідно до ст. 6 вказаного Закону має право на отримання державної соціальної підтримки - підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з наявності у позивача ОСОБА_2 права на отримання, а у відповідача обов'язку по здійсненню позивачу доплати до пенсії, на підставі ст.6 Закону України " Про соціальний захист дітей війни", з 09.07.2007р.по 31.12.2007р. та з 22.05.2008 року. При цьому, такі висновки суду ґрунтувались на рішеннях Конституційного Суду України від 09.07.2007року №6-рп/2007 та від 22.05.2008року № 10-рп/2008, якими визнано неконституційними положення п.12 ст.71 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік" та п.п.41 розділу 2 Закону України "Про державний бюджет на 2008рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України".

Тобто, після прийняття вищевказаних рішень Конституційним Судом України знову почали діяти положення ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни ( в редакції Закону від 18 листопада 2004 року ), тобто з цього часу відновлено право на підвищення пенсії на 30 % мінімальної пенсії за віком.

Окрім того, оскільки до часу прийняття рішення положення ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни мають законну силу та не були змінені чи призупинені, тому протягом 2009 року та січня березня 2010 року позивач має право на отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, з підвищенням на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Такий висновок суду є вірним, виходячи з наступного.

Згідно ст.6 Закону України " Про соціальний захист дітей війни", (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 % від мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними , втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Оскільки вище вказаними рішеннями Конституційного Суду України визнавалися неконституційними положення Законів, якими зупинялась дія ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" і відповідно, з дня ухвалення рішення, вони втрачали чинність і не підлягали застосуванню.

За таких обставин, вирішуючи спір і задовольняючи позов частково, суд правомірно виходив з того, що відповідач як орган, уповноважений призначати та виплачувати пенсії та доплати до них, повинен був діяти відповідно до вимог ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" і здійснити позивачу належні нарахування ( за той період часу, коли дія цієї норми не була зупинена), але на порушення зазначеної статті таких нарахувань не провів, чим і допустив протиправну бездіяльність.

Враховуючи, що за чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, встановленими ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", іншого нормативно-правового акта, який би визначав або встановлював інший розмір, немає, тому, правомірним вважає колегія суддів і застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин положень даної статті.

Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008року визнано неконституційними положення п. п. 41 розділу 2 Закону України "Про державний бюджет на 2008 рік" та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", а саме редакція ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", передбачена вище наведеним Законом про держбюджет на 2008 рік, отже з цього дня вона втратила чинність і не підлягала застосуванню.

За таких обставин, безпідставними вважає колегія суддів, посилання в апеляційній скарзі відповідача на те, що розмір підвищення до пенсії позивачу в 2008 році повинен виплачуватись, не відповідно до вимог ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", а на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 530.

Обґрунтовано не взято до уваги судом першої інстанції посилання відповідача на правомірність своїх дій по нездійсненню належних доплат позивачу, як дитині війни, через відсутність бюджетних коштів для цієї мети, оскільки питання фінансування цих видатків не є предметом спору, що розглядається .

Безпідставними є також посилання відповідача на можливість нецільового використання його коштів, оскільки судом не ухвалювалось рішення про проведення виплат з власних джерел фінансування останнього.

Згідно ч. 1 ст. 166 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним субєктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. З урахуванням викладеного, встановивши ігнорування відповідачем необхідності виконання передбачених Законом України Про соціальний захист дітей війни вимог, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для постановлення окремої ухвали.

На підставі наведеного, колегія суддів, вважає, що доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції і рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому підстави для скасування судових рішень відсутні.

Керуючись нормами Закону України Про внесення змін до розділу ХІІ Прикінцеві положення Закону України Про судоустрій та статус суддів щодо передачі справ, повязаних із соціальними виплатами від 02 грудня 2010 року, ст.ст. 195, 197, 198, 199, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги Управління Пенсійного фонду України в Диканському районі Полтавської області та апеляційну скаргу Головного Управління Пенсійного фонду в Полтавській області - відхилити.

Рішення Диканського районного суду Полтавської області від 22 квітня 2010 року та окрему ухвалу Диканського районного суду Полтавської області від 22 квітня 2010 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя : О.О. Буленко

Судді: Л.М. ОСОБА_3 Триголов