Справа № 2а-2489/10/0970
Суддя: Могила А.Б.
Дата ухвалення: 2010-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" вересня 2010 р. Справа № 2a-2489/10/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі

судді Могили А.Б.,

з участю секретаря Надраги Л.Я.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ТзОВ «ЛОСТ ЛТД»до Івано-Франківської митниці про визнання протиправним та скасування рішення від 23.06.2010 року № 20600000/2010/000945/1 про визначення митної вартості товару, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛОСТ ЛТД»звернулося в суд з адміністративним позовом до Івано-Франківської митниці про визнання протиправним та скасування рішення Івано-Франківської митниці від 23.06.2010 року №20600000/2010/000945/1 про визначення митної вартості товару.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 22.06.2010 року позивачем у відповідності до вимог ст. 262 Митного кодексу України та п. 3 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 року № 1766, 22.06.2010 року при ввезені товарів, що імпортуються в Україну, подано декларацію митної вартості №206000009/2010/003118 та документи на підтвердження митної вартості товарів до неї, у якій ним самостійно визначена митна вартість товарів за методом 1 згідно положення ст. 267 Митного кодексу України, а саме за ціною договору, по якій було придбано дані товари. Не погодившись із заявленою позивачем митною вартістю товарів, відповідачем 23.06.2010 року неправомірно прийнято рішення №20600000/2010/000945/1 про визначення митної вартості товару, відповідно до якого митна вартість товарів визначена за резервним методом згідно вимог ст. 273 Митного кодексу України.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з мотивів, наведених у позовній заяві. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача щодо задоволення позовних вимог заперечив з підстав, наведених у письмовому запереченні та доповненні до заперечення проти позову. Просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши письмові докази та інші матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, а позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26.01.2004 року між позивачем та нерезидентом підприємством PCH »(м. Люблін, Польща) було укладено Контракт №PLS/004/04, відповідно до якого позивач зобовязується прийняти та оплатити замовлені товари, у відповідному асортименті, кількості, ціні, що зазначені у Специфікаціях підприємством PCH », яка є невідємною частиною даної угоди (а.с. 14). Загальна вартість угоди складала 995000 дол. США або еквівалент в Євро, відповідно до цін за одиницю товару (п. 2.1. Контракту). Строк дії поставки передбачений п. 1.3. Контракту, яка здійснюється з 26.01.2004 року по 31.12.2009 року та здійснюється за правилами ІНКОТЕРММС 2000 (FCA м. Люблін). Відповідно до додатку №4 від 29.12.2009 року до зазначеного Контракту за взаємною згодою сторін строк поставки було змінено з 26.01.2004 року по 31.12.2010 року (а.с. 14-20).

22.06.2010 року позивачем при ввезенні на митну територію України, на умовах вищезазначеного Контракту №PLS/004/04, відповідно до Специфікації від 26.01.2004 року, подано вантажну митну декларацію товару за №206000009/2010/003118, а саме: пластин з цинку, тетраборат натрію пентагідрат, борна кислота, оксид цинку, хлорид цинку безводний, триоксид стихію, стеарин, ортофосфатна кислота 85%, бензоат натрію, три натрій фосфат, гідроксид калію у твердому стані, ізоаскорбінат натрію - на загальну суму 211474,21 грн. (по курсу Національного банку України на момент митного оформлення 7,9107 грн.), в якій визначено коди Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності ввезених товарів як 79050000, 28401910, 28100090, 28170000, 28273600, 26258000, 29157025, 28092000, 29163100, 28352300, 28152010, 29322980 відповідно до вказаних товарів (а.с.9-13).

Відповідно до вимог п. 5 Положення про вантажну митну декларацію, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 09.06.1997 року №574, достовірність зазначених декларантом відомостей у вантажно-митній декларації, яка заповнюється згідно з діючими правилами та засвідчена митним органом у встановленому порядку, закріпляється одним з видів митного забезпечення («Під митним контролем») на всіх аркушах ВДМ та реєстраційним номером, а також реєстрацією ВМД у журналі обліку вантажних митних декларацій. Після завершення цієї процедури декларант несе відповідальність за відомості, зазначені у ВМД, яка не може бути відкликана декларантом.

Як вбачається з матеріалів справи, митним органом було прийнято до митного оформлення ВМД від 22.06.2010 року №206000009/2010/003118, про що свідчить відмітка на кожному аркуші декларації про митне забезпечення та реєстрація її митним органом відповідно до вимог вищезазначеного Положення (а.с.9-13).

Відповідно ст. 86 Митного кодексу України, митна декларація приймається митним органом, якщо встановлено, що в ній містяться всі необхідні відомості і до неї додано всі необхідні документи. З моменту прийняття митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення.

Митним органом було проведено огляд товару, що імпортується позивачем, результати якого було оформлено у акті про проведення митного огляду товарів, що переміщуються за ВМД від 22.06.2010 року №206000009/2010/003118 (а.с. 39).

Одночасно, 22.06.2010 року з метою декларування митної вартості позивачем до податкового органу було подано декларацію митної вартості вищезазначених товарів №206000009/2010/003118, що імпортуються на митну територію України, та надано відомості на підтвердження митної вартості товарів, а саме: Контракт №PLS/004/04 від 26.01.2004 року на поставку товарів, специфікацію від 17.06.2010 року до Контракту, рахунок-фактуру №10100117 від 18.06.2010 року, на виконання даного Контракту, рахунок-фактуру №10100118 від 18.06.2010 року, довідку субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_3 №1113/06 від 18.06.2010 року про транспортні витрати. Митна вартість товарів, що імпортується позивачем, було ним визначеного відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 266 Митного кодексу України, тобто за ціною товарів, які імпортуються (вартість операції) (а.с.6-8).

Засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулювання економічних, організаційних, правових, кадрових та соціальних аспектів діяльності митної служби України визначає Митний кодекс України.

Стаття 259 Митного кодексу України встановлює, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є їх ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, обчислена відповідно до положень цього Кодексу.

Стаття 260 Митного кодексу України регулює питання визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, згідно частини 1 та 4 якої митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до положень цього Кодексу. Методи визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та умови їх застосування встановлюються цим Кодексом.

Не погодившись з митною вартістю товарів, які імпортуються в Україну податковим органом було прийнято рішення від 23.06.2010 року №206000006/2010/000945/1, відповідно до якого ним визначеного митну вартість товарів за резервним методом відповідно до вимог ст. 273 Митного кодексу України.

Стаття 266 Митного кодексу України встановлює методи визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну. Частина 2 вказаної статті Митного кодексу України визначає, що основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). Крім того, положення даної статті передбачають, що якщо митна вартість не може бути визначена за ціною договору, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості відповідно до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу. Статті 268 та 269 Митного кодексу України передбачають визначення митної вартості товару за ціною договору щодо ідентичних товарів та за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів. Частина 5 статті 266 Митного кодексу України передбачає, що кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Стаття 262 Митного кодексу України визначає порядок декларування митної вартості товарів, згідно положень якої, митна вартість товарів і метод її визначення заявляються (декларуються) митному органу декларантом під час переміщення товарів через митний кордон України, шляхом подання декларації митної вартості. Порядок та умови декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, встановлюються КАбінетом Міністрів України.

Згідно пункту 7 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України за № 1766 від 20.12.2006 року, для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товарів декларант зобовязаний подати: зовнішньоекономічний договір (контракт) і додатки до нього; рахунок-фактуру (інвойс) або рахунок-проформу; банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено), а також інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; рішення митного органу про визначення митної вартості раніше ввезених ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів, якщо воно прийнято за одним договором (контрактом); пакувальні листи; копію ліцензії на ввезення (вивезення) товарів, імпорт (експорт) яких підлягає ліцензуванню.

Пунктом 2 Порядку здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України за №339 від 09.04.2008 року, передбачено, що контроль за правильністю визначення митної вартості товарів під час проведення операцій їх митного контролю і митного оформлення покладено на митні органи, при цьому послідовність дій посадових осіб митного органу під час здійснення передбаченого цим пунктом контролю визначається Державною митною службою України.

Згідно пункту 3.3 Методичних рекомендацій із застосування окремих положень Митного кодексу України, що стосуються питань визначення митної вартості товарів, які імпортуються на митну територію України, затверджених наказом Державної митної служби України за №74 від 31.01.2007 року, якщо заявлена декларантом митна вартість товару в результаті розрахунків нижча, ніж величина витрат, обчислена посадовою особою митного органу згідно з пунктом 3.2 цих Рекомендацій, то посадова особа митного органу повідомляє про це декларанта та запитує додаткові документи в підтвердження заявленої декларантом митної вартості, що визначені в п. 11 постанови Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 року за №1766. Пункт 3.4. вказаних рекомендацій передбачає, що якщо декларантом не надано в установлений законодавством термін вищезазначені додаткові документи або якщо він відмовився від їх подання, то митний орган відповідно до статті 265 Митного кодексу України має право зобовязати його визначити митну вартість іншим методом, ніж він використав для її визначення.

Судом встановлено та підтверджується Актом про проведення митного огляду товарів, що переміщуються за ВМД №206020000/2009/003118 від 22.06.2010 року, позивачем було подано всі необхідні документи для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість ввезеного ним товару за ціною договору.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було реалізовано право, передбачене вимогами ч. 2 ст. 265 Митного кодексу України, згідно якого митний орган має право упевнитися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданої для цілей визначення митної вартості, та у графі декларації митної вартості №206020000/2009/003118 від 22.06.2010 року «Для відміток митного органу», на вимогу п. 11 Порядку декларування митної вартості товарі, що переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, вимагав від позивача подання додаткової інформації, зокрема, інформації про закупівельну ціну від фірми відправника та цінову інформацію зовнішньоторговельних чи біржових організацій (а.с. 34). Позивач зазначив на поданій декларації митної вартості про неможливість надати такі документи, за наслідками чого відповідачем було застосовано резервний метод визначення митної вартості товарів, що імпортуються позивачем відповідно до п. 6 ст. 266, ст. 273 Митного кодексу України, тобто з урахуванням відомостей з бази даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби.

Суд вважає дії відповідача щодо визначення митної вартості товару, що імпортується позивачем на територію України є неправомірним з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується під час розгляду справи, відповідач зобовязав позивача надати вищезазначену додаткову інформацію для підтвердження митної вартості товарів, заявлених позивачем у декларації. Однак, відповідно до п. 11 Порядку декларування митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, для підтвердження митної вартості товарів на вимогу митного органу декларант (позивач) не зобовязаний подавати інформацію про закупівельну ціну від фірми відправника у якості додаткової інформації.

Крім того, суд вважає, що під час судового розгляду справи не було доведено підстав для неможливості застосування першого методу при визначенні митної вартості торів позивача - за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартості операції), з урахуванням того, що в п. 4 ст. 267 Митного кодексу України наведений вичерпаний перелік умов, що перешкоджають застосуванню такого методу при визначенні митної вартості товарів, а саме: немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів; встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади; відсутня обмеженість щодо географічного регіону, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); не впливають значною мірою на вартість товару; стосовно продажу оцінювальних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, що унеможливлюють визначення вартості цих товарів, жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не може бути зроблено відповідне коригування до положень цієї статті; покупець та продавець не повязані між собою особами або хоч і є повязаними між собою особами, але ці відносини не впливають на ціну товарів.

Матеріалами справи підтверджується, що при застосуванні відповідачем митного забезпечення («Під митним контролем») в декларації позивача, наданої для здійснення митного оформлення товарів, митним органом підтверджено відсутність підстав для неможливості застосування умов визначення митної вартості товарів з підстав, наведених у ст. 267 Митного кодексу України (а.с. 34).

Суд не погоджується з доводами відповідача щодо правомірності застосування резервного методу (п. 6 ст. 266 Митного кодексу України), оскільки ним не доведено факту проведення консультації з позивачем щодо визначення митної вартості товарів, а також не наведено законних підстав щодо неможливості визначення митної вартості товару в порядку послідовності, встановленої ст. 266 Митного кодексу України.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідно до умов Контракту №PLS/004/04 від 26.01.2004 року на поставку товарів та специфікації до нього, позивач неодноразово здійснював митне оформлення ідентичного товару в межах вказаної угоди, яке відбувалося за умовами п. 1 ст. 266 Митного кодексу України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем в порушення статті 266 Митного кодексу України, здійснено повторне визначення митної вартості товару не за ціною договору як основним методом, а із застосування резервного методу визначення митної вартості, який застосовано з порушенням порядку черговості послідовного використання методів, зазначених у статтях 267-272 Митного кодексу України. Крім того, суд зазначає, що відповідачем здійснено застосування іншого методу визначення митної вартості товару, ніж основний, без достатніх підстав, передбачених Митним кодексом України та в порушення Порядку контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, визначеного Постановою Кабінету Міністрів України за № 339 від 09.04.2008 року, Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України за № 1766 від 20.12.2006 року, методичних рекомендацій наданих Державною митною службою України.

Судом встановлено, що відповідно до пункту 14 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України за № 1766 від 20.12.2006 року, якщо декларантом не подано в установлений строк додаткові документи або якщо він відмовився від їх подання, митну вартість товарів визначає митний орган на підставі наявних відомостей згідно із законодавством.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень, адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною ОСОБА_2 України, а також суд застосовує інші нормативно-правові акті, прийнятті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що позивачем було правомірно визначено митну вартість на товари, що переміщуються через митний кордон України, за умов, передбачених ст. 267 Митного кодексу України та Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, а надані ним документи на підтвердження митної вартості є достатніми, що доведено в суді.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги обґрунтовані, а позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Скасувати рішення Івано-Франківської митниці №20600000/2010/000945/1 від 23.06.2010 року про визначення митної вартості товару, ввезеного на територію України ТзОВ «ЛОСТ ЛТД».

Постанова суду набирає законної сили в порядку визначеному ст. 254 КАС України.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови безпосередньо в суді, то десятиденний строк на її апеляційне оскарження обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови.

Апеляційна скарга на постанову подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя: Могила А.Б.

Постанова складена в повному обсязі 14.09.2010 року.