Справа № 667/5744/15-а
Суддя: Жук С.І.
Дата ухвалення: 2015-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2015 р. Справа № 667/5744/15-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Стамбула Н.В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -Жука С.І.
судді - Потапчука В.О.
судді - Шеметенко Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в місті Херсоні на постанову Комсомольського районного суду м. Херсона від 04 серпня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в місті Херсоні про визнання протиправним та скасування рішення (протоколу) та зобов'язання вчинити певні дії, -

встановиЛА:

Позивач звернулась до суду із вищезазначеним позовом до відповідача, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення (протокол № 80 від 10.07.2015 року) Управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в місті Херсоні здійснити перерахунок пенсії по довідці № 56 від 30.06.2015 року, яка видана Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області, з урахуванням інших виплат, починаючи з 01.06.2011 року та з урахуванням ч. 5ст. 37 Закону України «Про державну службу» (норма, яка діяла на час призначення пенсії) 88 % від заробітку, а також відшкодувати з Державного бюджету України за сплачений судовий збір у сумі 73,08 грн.

Суд першої інстанції своєю постановою від 04 серпня 2015 року адміністративний позов ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в місті Херсоні про визнання протиправним та скасування рішення (протоколу) та зобов'язання вчинити певні дії задовольнив.

Визнав протиправним та скасував рішення (протокол № 80 від 10.07.2015 року) Управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні.

Зобов'язав Управління Пенсійного фонду України в місті Херсоні здійснити перерахунок пенсії по довідці № 56 від 30.06.2015 року, яка видана Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області, з урахуванням інших виплат, починаючи з 01.06.2011 року та з урахуванням ч. 5 ст. 37 Закону України «Про державну службу» (норма, яка діяла на час призначення пенсії) 88 % від заробітку.

Стягнув із Державного бюджету України на користь ОСОБА_4 73,08 грн. в рахунок відшкодування судових витрат, шляхом їх безспірного списання із рахунка суб'єкта владних повноважень Управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні.

Управління Пенсійного фонду України в місті Херсоні не погодившись з постановою суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги Управління Пенсійного фонду України в місті Херсоні посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, або у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали та доводи апелянта в межах апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 отримує пенсію згідно Закону України «Про державну службу» з 01.06.2011 року.

За заявою від 01.07.2015 року про перерахунок пенсії їй було відмовлено в його проведенні за відсутності законодавчих підстав, що слідує із протоколу № 80 від 10.07.2015 року, посилаючись на те, що, у відповідності до ст. 37 Закону України «Про державну службу», пенсія державним службовцям призначається з 01.01.2015 року в розмірі 60% суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Крім того, матеріальна допомога на оздоровлення, індексація та матеріальна допомога на соціально-побутові потреби до переліку складових заробітної плати державних службовців, визначеного ст.33 Закону України «Про державну службу», не входять та, відповідно, не враховуються для обчислення пенсії.

Як вбачається з довідки Управління Пенсійного фонду України в місті Херсоні від 30.06.2015 року № 56 про складові заробітної плати (за останні 24 календарні місяці роботи або за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», ОСОБА_4 були нараховані надбавки, премії та інші виплати за період 2009-2011 рр., в тому числі і інші виплати, які становили 8610,03 грн. з розшифровкою, індексація заробітної плати, матеріальна допомога на оздоровлення. Також вказана довідка містить відомості про те, що на всі виплати, включені в довідку, нараховані страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про державну службу», заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань. Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

За змістом ст. 37 Закону України «Про державну службу», пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Ч.5 ст. 37 Закону України «Про державну службу» визначає, що за кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати (норма, яка діяла на час призначення пенсії).

Станом на 01.06.2011 року (день виходу на пенсію) позивач мала стаж державної служби 18 років 9 місяців 14 днів, а отже їй має бути нарахована пенсія у розмірі 88% від заробітку.

Частиною другою статті 33 Закону України «Про державну службу» передбачено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавка за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Отже, з наведених норм права вбачається, що матеріальна допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та індексація заробітної плати входили до оплати праці державного службовця.

Крім того, статтею 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій.

Відповідно до частини першої статті 66 вищезазначеного Закону передбачено, до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Ст. 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначає виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. Зокрема, до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з ним Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, а після набрання чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» - максимальної величини бази нарахування єдиною внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначеної відповідно до закону.

Отже, за змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких було фактично нараховано та сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

У довідці від 30.06.2015 року № 56 вказано, що на всі виплати (в т.ч. і інші), які включені в довідку, нараховано страхові внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Однак відповідач, відмовляючи у перерахунку пенсії позивачу, надав перевагу ЗУ «Про державну службу», який щодо спірних правовідносин є загальним. У той же час перевагу мають спеціальні норми, що визначають виплати (доходи) для обчислення пенсії, а саме: ст. 41 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та ст. 66 ЗУ «Про пенсійне забезпечення».

Стаття 1 Закону України «Про оплату праці», визначає заробітну плату як винагороду, обчислену, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

У відповідності до ст.2 Закону України «Про оплату праці», основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій, інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Стаття 41 Закону України від 9 липня 2003 року N 1058-IV «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» визначає виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. Так, зокрема до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Таким чином, чинне законодавство відносить до складу заробітної плати також і інші виплати. При цьому слід врахувати, що надбавки, запроваджені нормативно-правовими актами, матеріальна допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, індексація заробітної плати належать до додаткових видів грошового забезпечення й приймаються в розрахунок при нарахуванні пенсії лише особам, які отримували такі надбавки під час перебування на державній службі та були звільнені зі служби після їх запровадження.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 46 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та відповідно до ч. 2 ст. 87 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Що стосується вимоги про відшкодування з Державного бюджету України суми судових витрат, які складаються із сплаченого судового збору, які документально підтверджені, то в силу ст.ст.87,94 КАС України, слід зазначити наступне.

Відповідно до підпункту 3 пункту 9 розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України у разі безспірного списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) Державна казначейська служба України відображає в обліку відповідні бюджетні зобов'язання розпорядника бюджетних коштів, з вини якого виникли такі зобов'язання. Погашення таких бюджетних зобов'язань здійснюється виключно за рахунок бюджетних асигнувань цього розпорядника та бюджетних коштів. Одночасно розпорядник бюджетних коштів зобов'язаний привести у відповідність з бюджетними асигнуваннями інші взяті бюджетні зобов'язання. Водночас пунктом 19 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ встановлено, що безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів і їх перерахування на рахунок, зазначений у виконавчому документі про стягнення надходжень бюджету та/або заяві про виконання рішення про стягнення надходжень бюджету, здійснюються органами Казначейства з відповідного рахунка, на який такі кошти зараховані, шляхом оформлення розрахункових документів.

Однак, ч.1 ст.94 КАСУ регламентує якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). З цього приводу Вищий Адміністративний Суд України своїм листом № 2135/11/13-11 від 21.11.2011р. роз'яснив, що з урахуванням принципу пріоритетності законів над підзаконними актами судам у резолютивній частині судового рішення щодо застосування частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, пункту 9 розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України, Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року N 845, з питання про порядок стягнення судових витрат з Державного бюджету України, слід зазначати обов'язок органу Державної казначейської служби України стягнути судові витрати із Державного бюджету України шляхом їх безспірного списання із рахунка суб'єкта владних повноважень - відповідача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в місті Херсоні про визнання протиправним та скасування рішення (протоколу) та зобов'язання вчинити певні дії - підлягають задоволенню.

Розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що судом першої інстанції повно і всебічно досліджено обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначено характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Отже судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Херсоні, - залишити без задоволення.

Постанову Комсомольського районного суду м. Херсона від 04 серпня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в місті Херсоні про визнання протиправним та скасування рішення (протоколу) та зобов'язання вчинити певні дії, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням до Вищого адміністративного суду України в порядку статті 212 КАС України.

Головуючийсуддя С.І. Жук
суддя В.О. Потапчук
суддя Л.П. Шеметенко