Справа № 638/18179/15-а
Суддя: Руднєва О. О.
Дата ухвалення: 2015-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2015 року м. Харків

Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді - Руднєвої О.О.

за участі секретаря - Романової О.В.

перекладача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дзержинського районного суду міста Харкова адміністративну справу за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області до громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_3 про примусове видворення з України громадянина, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області, звернувся до суду з зазначеною заявою до громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в якому просив видворити відповідача за межі України в примусовому порядку.

В обґрунтування заявленого позову зазначив, що відповідач перебуває на території України з порушенням Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», оскільки він прибув в Україну 29.05.2011 року через пункт пропуску «Тополі» з метою працевлаштування в Україні.

За порушення правил перебування іноземних громадян на території України громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_3 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 203 КУпАП (адміністративний протокол МХК 077477 від 21.05.2015 р.).

Як встановлено зі слів громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_3, перебуваючи в Україні, постійного місця проживання, законного джерела існування, близьких родичів, власності, коштів на існування він не має.

Згідно до частини 3 статті 3 розділу 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства зобов'язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Також, представник позивача зазначив, що відносно відповідача 27.05.2015 року було прийнято рішення щодо примусового повернення за межі України, але у зазначений в рішенні термін громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_3 територію України не залишив.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, на підставах, викладених в позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав, однак звернувся до суду з клопотанням про надання йому 10-ти днів, для того щоб зібрати кошти та самостійно виїхати з України.

Однак, суд вважає клопотання відповідача таким, що не підлягає задоволенню, оскільки у нього була можливість самостійно зібрати кошти та добровільно виїхати з України, що він не зробив.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та необхідність їх задовольнити у повному обсязі, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що 29.05.2015 року співробітниками Московського РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області в м. Харкові був виявлений громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт НОМЕР_1, виданий 28.06.2015 року дійсний до 03.04.2018 року, який знаходився на території України незаконно. На територію України прибув 29.05.2011 року через пункт пропуску «Тополі» з метою працевлаштування в Україні.

За порушення правил перебування іноземних громадян на території України громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_3 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 203 КУпАП (адміністративний протокол МХК 077477 від 21.05.2015 р.).

Як встановлено зі слів громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_3, перебуваючи в Україні, постійного місця проживання, законного джерела існування, близьких родичів, власності, коштів на існування він не має.

Згідно до частини 3 статті 3 розділу І Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства зобов'язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Також, встановлено що відносно відповідача 27.05.2015 року було прийнято рішення щодо примусового повернення за межі України, але у зазначений в рішенні термін громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_3 територію України не залишив.

Згідно до частини 3 статті 3 розділу 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства зобов'язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до частини 1 стаття 9 розділу II Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Частиною 1 статті 16 розділу II зазначеного вище Закону передбачено, що реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в'їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону.

Частиною 15 стаття 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які в'їхали в Україну на інших законних підставах, не передбачених частинами 2-14 цієї статті, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в'їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Згідно частини 4 статті 4 вищевказаного Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону прибули в Україну для працевлаштування та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період роботи в Україні.

Відповідно до частини 1 стаття 21 розділу II Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», в'їзд в Україну, перебування на території України та транзитний проїзд через територію України іноземців та осіб без громадянства здійснюється за наявності достатнього фінансового забезпечення або наявності можливості отримати таке забезпечення законним способом на території України. Порядок підтвердження достатнього фінансового забезпечення та його розмір встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Абзацом статті 21 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» зазначено, що перетинання державного кордону у разі в'їзду в Україну або транзитний проїзд через територію України громадянами держав, перелік яких зазначено у додатку 5, та особами без громадянства, які постійно проживають у зазначених державах, здійснюються після подання ними підтвердження фінансового забезпечення свого перебування в Україні, транзитного проїзду через територію України та виїзду за межі України.

Відповідно до ч. 1 статті 23 розділу III Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Пунктом 2 статті 25 цього Закону передбачено, що «...іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов'язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв'язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій».

Абзацом 1 статті 26 розділу III Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що «іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції...».

Відповідно до частини 1 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» «центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення ...»

Відповідно до ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства можуть у встановленому порядку іммігрувати в Україну.

Іноземці та особи без громадянства, які іммігрували на постійне проживання або прибули для тимчасового працевлаштування, отримують посвідки відповідно на постійне або тимчасове проживання. Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на іншій законній підставі, вважаються такими, що тимчасово перебувають в Україні. Вони зобов'язані в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, зареєструвати свої паспортні документи і виїхати з України після закінчення відповідного терміну перебування.

Судом вбачається, що відповідач мав можливість встановленим порядком іммігрувати в Україну або іншу Європейську країну на постійне місце проживання, або тимчасово прибути для працевлаштування на визначений термін, як це передбачено законодавством України, законодавством інших держав та міжнародними документами. Не завдавши шкоди національним інтересам України, але, знаючи про порядок перетинання державного кордону, можливість легально в'їхати до України та Європейських країн, відповідач вибрав незаконний спосіб.

Враховуючи наведене, суд вважає обґрунтованими доводи про те, що відповідач буде ухилятися від виїзду з території України, що свідчить про порушення чинного законодавства України та необхідність його примусового видворення за межі території України.

На підставі викладеного, відповідно до ст. 3, 4, 9, 15, 16, 23, 25, 26, 30, Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та керуючись статтями 11, 70, 71, 86, 160-163, 183-5, КАС України, суд,- ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області до громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_3 про примусове видворення з України громадянина - задовольнити.

Примусово видворити громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця Республіки Узбекистан, постійно проживаючого: Республіка Узбекистан - за межі території України.

Постанову звернути до негайного виконання.

Постанова може бути оскаржена в Харківський апеляційний адміністративний суд через Дзержинський районний суд міста Харкова шляхом подачі апеляційної скарги в п'ятиденний строк з дня її проголошення, копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.О. Руднєва