Справа № 807/1547/15
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2015-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

29 жовтня 2015 рокум. Ужгород№ 807/1547/15

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилка С.Є.,

з участю секретаря судового засідання Штефанюк Н.І.

за участі сторін:

позивача ОСОБА_1 ;

представника позивача Ковача В,С.;

представника відповідача Левко Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Закарпатського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС України 29 жовтня 2015 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови виготовлено та підписано 03 листопада 2015 року.
10 серпня 2015 року до Закарпатського окружного адміністративного суду звернувся з позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , якою просить суд зобов`язати командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 Міністерства оборони України вирішити питання про звільнення ОСОБА_1 за закінченням дії строку контракту від 14 жовтня 2011 року.

Позовні вимоги мотивовані наступним. 14 жовтня 2011 року між позивачем і Міністерством оборони України було укладено контракт про проходження військової служби у Збройних силах України. Згідно пункту 3 вказаного контракту строк його дії становить 3 роки. Таким чином строк дії контракту закінчився 14 жовтня 2014 року. У зв`язку із введенням у дію змін до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII (далі по тексту Закон України № 2232-XII), дію контракту продовжено до прийняття рішення Президента України щодо демобілізації. Згідно статті 23 частини 3 Закону України № 2232-XII, для громадян, які приймаються на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану та призначаються на посади, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію. Відповідно до статті 23 частини 4 Закону України № 2232-XII, строк проходження військової служби може бути продовжено за новим контрактом до досягнення граничного віку перебування на військовій службі. Після закінчення контракту та у відповідності до Указів Президента України від 14 січня 2015 року № 15/2015 "Про часткову мобілізацію" і № 328/2015, підлягають демобілізації в період липня-вересня 2015 року військовослужбовці які призвані на військову службу під час мобілізації згідно Указу Президента від 21 липня 2014 року і яких не було звільнено. У зв`язку із закінченням контракту позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із рапортом про звільнення у зв`язку із закінченням терміну контракту, однак у задоволенні такого позивачеві було відмовлено, оскільки на думку відповідача це суперечить статті 23 пункту 9 Закону України № 2232-XII. У зв`язку з вищевказаним позивач вважає, що дії відповідача є протиправними та просить зобов`язати командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 Міністерства оборони України вирішити питання про звільнення ОСОБА_1 за закінченням дії строку контракту від 14 жовтня 2011 року.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі з мотивів викладених у позовній заяві, просили суд даний адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив, подавши свої письмові заперечення (а.с.а.с. 48, 49). Зокрема, представник відповідача пояснив, що даний позов військова частина польова пошта НОМЕР_1 (в/ч НОМЕР_2 ) не визнає в цілому із наступних підстав. Військовослужбовець ОСОБА_1 проходить військову службу за контрактом, який був укладений 14 жовтня 2011 року у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 (в/ч НОМЕР_2 ) за посадою водій-електрик інженерної роти згідно Наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 30 листопада 2011 року за № 257. Відповідно до статті 4 Закону України "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію" № 3543-XII (далі по тексту Закон України № 3543-XII) та Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17 березня 2014 року за № 303/2014, в Україні з 17 березня 2014 року діє особливий період. Відповідно до статті 4 пункту 8 Закону України № 3543-XII, особливий період охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Відповідно до пункту 252 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, усі військовослужбовці, які перебувають під час оголошення мобілізації на військовій службі у Збройних Силах України, звільненню в запас не підлягають. Відповідно до пункту 14.10 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України у разі оголошення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану звільнення військовослужбовців здійснюється у випадках, визначених пунктами 1, 2 частини 8 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Тобто, у випадку позивача, останній може бути звільнений у запас з військової служби у зв`язку з закінченням контракту після оголошення демобілізації. Відповідно до статті 23 пункту 9 Закону України № 2232-XII звільнення військовослужбовців в особливий період може бути здійснено, за умови стабілізації воєнно-політичної обстановки навколо України, після оголошення рішення Президента України про демобілізацію, строки та порядок якої буде визначено відповідним Указом Президента України. Оскільки дія особливого періоду в Україні триває, таким чином на даний час позивач не має правової підстави для звільнення в запас з військової служби. На підставі вищенаведеного відповідач просить відмовити військовослужбовцю ОСОБА_1 у задоволенні адміністративного позову.

Заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши всі обставини у справі та перевіривши їх належними та допустимими доказами суд дійшов до наступних висновків.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи 14 жовтня 2011 року між Міністерством оборони України в особі Командира військової частини НОМЕР_3 з одного боку та позивачем з іншого боку було укладено Контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (а.с.а.с. 36, 37). Відповідно до пункту 3 відповідного контракту, цей контракт є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством, за погодженням сторін строком на 3 роки.

Відповідно до Витягу з наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 24 листопада 2011 року № 241-пм, солдата ОСОБА_1 призначено водієм-електриком відділення польового водопостачання взводу інженерних конструкцій інженерної роти 534 окремого інженерно-саперного батальйону 13 армійського корпусу, ВОС-837037/995А (а.с. 39).

Відповідно до Витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 30 листопада 2011 року № 257, з 30 листопада 2011 року ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу частини як водія-електрика інженерної роти (а.с. 38).

04 березня 2015 року позивач з рапортом звернувся до відповідача з проханням щодо звільнення його з військової служби у зв`язку із закінченням строку дії контракту та у зв`язку із службовою невідповідністю так як продовжувати контракт не бажає (а.с. 6).

Відповідно до резолюцій, які знаходиться у нижньому та верхньому лівому кутках рапорту, рапорт не підлягає до задоволення, оскільки суперечить вимогам статті 23 пункту 9 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Відповідно до статті 1 абзацу 11 Закону України "Про оборону України", особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій;

Відповідно до статті 1 абзаців 4 та 5 Закону України № 3543-XII, мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано. Особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Отже, за змістом наведеної норми особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію.

Відповідно до Указу Президента України від 17 березня 2014 року за № 303/2014 "Про часткову мобілізацію", який затверджений відповідним Законом України від 17 березня 2014 року за № 1126-VII, постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію.

Указами Президента України від 06 травня 2014 року за № 454/2014, від 21 липня 2014 року за № 607/2014, які були затверджені відповідними Законами, також оголошувались та проводились мобілізації.

Відповідно до Закону України "Про внесення змін до законів України "Про військовий обов`язок і військову службу" та "Про засади запобігання і протидії корупції"" у статті 23 після частини другої доповнено новою частиною 3, відповідно до якої, для громадян, які приймаються на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану та призначаються на посади, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.

Відповідно до статті 1 абзацу 6 Закону України № 3543-XII, демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року за № 15/2015 "Про часткову мобілізацію", який затверджений відповідним Законом України від 15 березня 2014 року за № 113-VIII, постановлено оголосити та провести протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Цим же Указом постановлено провести у період з 18 березня по 1 травня 2015 року звільнення в запас (демобілізацію) військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України від 17 березня 2014 року N 303 "Про часткову мобілізацію".

Тобто відповідно до цього Указу демобілізації підлягають лише військовослужбовці, які були саме призвані на військову службу і саме під час мобілізації, і саме на особливий період.
Як вбачається з матеріалів справи, контракт про проходження ОСОБА_1 військової служби у Збройних Силах України було укладено 14 жовтня 2011 року, тобто до особливого періоду. Відповідно до укладеного контракту позивач не вважається призваним на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України від 17 березня 2014 року N 303 "Про часткову мобілізацію".

Таким чином Указ Президента України від 14 січня 2015 року за № 15/2015 "Про часткову мобілізацію" щодо демобілізації не поширює свою дію на правовідносини, що склалися з позивачем.

Відповідно до статті 23 частини 9 пункту 2 Закону України № 2232-XII, у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, у яких закінчився строк військової служби, встановлений цією статтею, військова служба, а для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, - дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених частиною восьмою статті 26 цього Закону.

Отже, законодавець пов`язує продовження дії контракту понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації не з часом дії особливого періоду, а з моментом його настання.

Враховуючи, що особливий період настав під час дії контракту позивача, суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин застосовуються вимоги статті 23 частини 9 Закону України № 2232-XII, тобто дія контракту позивача продовжується понад встановлений строк на період до оголошення демобілізації.

При цьому, зазначена норма обмежує продовження дії контракту понад встановлені строки щодо певної категорії осіб, визначених статті 26 частини 8 Закону України № 2232-XII.

Між тим, позивач до жодної із категорій осіб, визначених наведеною нормою Закону України № 2232-XII , не відноситься.

Таким чином, підстави для звільнення позивача з військової служби за контрактом до оголошення демобілізації, відсутні.

Крім того, згідно підпунктів 251, 252 підпункту 2 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (в редакції, що діяла на час звернення позивача із рапортом), в особливий період військовослужбовці проходять військову службу, а військовозобов`язані виконують військовий обов`язок у запасі в порядку, передбаченому цим Положенням та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють порядок проходження військової служби в особливий період. У разі оголошення мобілізації усі військовослужбовці, які перебувають на цей час на військовій службі у Збройних Силах України, звільненню в запас не підлягають, за винятком військовослужбовців-жінок, які мають дітей віком до 16 років (такі військовослужбовці-жінки можуть продовжувати військову службу тільки за власним бажанням). Військовозобов`язані, призвані на збори, продовжують перебувати на зборах до особливого розпорядження відповідних органів військового управління згідно з їх повноваженнями. Накази про звільнення з військової служби військовослужбовців, не виключених зі списків особового складу військових частин, підлягають скасуванню, крім наказів про звільнення у відставку, в запас у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено таке покарання, у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади.

Таким чином, зазначене Положення пов`язує продовження перебування військовослужбовців на військовій службі також саме з моментом оголошення мобілізації, а не з періодом її дії чи проведення.

Відповідно до пункту 14.10 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, що затверджена Наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року № 170, у разі оголошення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану звільнення військовослужбовців здійснюється у випадках, визначених пунктами 1, 2 частини 8 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Тобто, позивача може бути звільнений з військової служби у зв`язку з закінченням контракту після оголошення демобілізації.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що позовна заява позивача є необґрунтованою та в її задоволенні необхідно відмовити.

Керуючись статтями 11, 70, 71, 86, 160-163 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається через Закарпатський окружний адміністративний суд з одночасним надсиланням її копії до суду апеляційної інстанції. У випадках, встановлених статтею 167 частиною 4 цього Кодексу десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

СуддяС.Є. Гаврилко