Справа № 825/3286/13-а
Суддя: Падій В.В.
Дата ухвалення: 2015-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2015 року м.Чернігів Справа № 825/3286/13-а

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Падій В.В.,

за участю секретаря Кондратенко О.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Ніжинський механічний завод» до Ніжинської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Ніжинський механічний завод» (далі ПАТ «Ніжинський механічний завод») звернулось до суду з позовом до Ніжинської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Чернігівській області (Ніжинська ОДПІ ГУ Міндоходів), в якому просило суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 23.05.2013 № НОМЕР_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що у відповідності до пункту 288.4. статті 288 Податкового кодексу України розмір та умови внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Так, у відповідності до договорів оренди земельних ділянок від 29.12.2003 № 234 та від 27.03.2006 № 66 позивач зобовязується сплачувати орендну плату за користування земельними ділянками у розмірі одного земельного податку. Вищевказані договори є чинними і недійсними судом не визнавались. Крім того, зазначив, що у відповідності до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Таким чином, ставки орендної плати за земельні ділянки, передбачені підпунктом 288.5.1. пункту 288.5. статті 288 Податкового кодексу України (трьохкратний розмір земельного податку), мають обовязково застосовуватись при укладенні договорів після набрання чинності наведеної норми. При цьому, ні Податковий кодекс України, ні інші нормативно-правові акти не закріплюють обовязок орендаря перераховувати орендну плату (сплачувати її у більшому розмірі) у разі законодавчої зміни граничного розміру цієї плати. Оскільки, сторонами договору від 22.06.2006 № 66 не було досягнуто згоди щодо зміни розміру орендної плати, і відсутнє рішення суду щодо такої зміни, то позивач зобовязаний сплачувати орендну плату у розмірі одного земельного податку. Щодо договору від 29.12.2003 № 234 позивач зазначив, що оскільки 29.12.2012 додатковою угодою до вищевказаного договору були внесені зміни, якими збільшено розмір орендної плати, то саме з моменту державної реєстрації таких змін, а не раніше, позивач зобовязаний сплачувати орендну плату у трьохкратному розмірі земельного податку. За таких обставин, вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.09.2013, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2013, адміністративний позов задоволено повністю: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Ніжинської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Чернігівській області від 23.05.2013 № НОМЕР_1 і стягнуто з Державного бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства «Ніжинський механічний завод» судові витрати у сумі 2294 грн.

22.09.2015 Вищий адміністративний суд України, розглянувши касаційну скаргу Ніжинської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Чернігівській області на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.09.2013 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2013, касаційну скаргу задовольнив частково, вказані рішення судів першої та апеляційної інстанції скасував, а справу направив на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.10.2015 вказану справу прийнято до провадження суддею Падій В.В.

Ухвалою суду від 04.11.2015 неналежного позивача - Ніжинську обєднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Чернігівській області замінено на належного - Ніжинську обєднану державну податкову інспекцію Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області.

У відповідності до частини 1 статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, просив у їх задоволенні відмовити, оскільки в оскаржуваних правовідносинах останній діяв у межах та у спосіб, передбачений чинним законодавством України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ПАТ «Ніжинський механічний завод» (ідентифікаційний код 14312565) зареєстровано рішенням виконавчого комітету Ніжинської міської Ради народних депутатів 02.08.1994 та взято на податковий обік до Ніжинської ОДПІ, що підтверджується актом перевірки від 07.05.2013 № 512/22-14312565 (а.с.5-12).

Як вбачається з матеріалів справи, 24.12.2003 між Ніжинською міською радою (Орендодавець) та позивачем (Орендар) укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого Орендодавець на підставі рішення ХІІІ сесії ХХІV скликання від 24.12.2003 із земель державної власності надає, а Орендар приймає в строкове, платне володіння і користування земельну ділянку площею 4,9485 га, яка знаходиться в м. Ніжині, вул. Курилівська, 58.

У свою чергу, пунктом 2.3 вищевказаного договору передбачено, що орендна плата вноситься Орендарем на рівні ставки земельного податку - 3009,87 грн. за 1 календарний місяць.

Вищевказаний договір зареєстровано у Ніжинському міському відділі земельних ресурсів 29.12.2003, про що в Книзі записів державної реєстрації договорів вчинено запис за № 234 (а.с.31-33).

Крім того, 28.07.2008 між Ніжинською міською радою та позивачем укладено додатковий договір до договору оренди земельної ділянки від 29.12.2003 № 234, відповідно до якого внесено зміни у розділ І, а саме: позивач приймає в строкове, платне володіння і користування земельну ділянку, яка знаходиться у м. Ніжині по вул. Курилівська, 56-А (а. с. 34).

Також, 18.04.2012 між Ніжинською міською радою та позивачем укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 29.12.2003 № 234, відповідно до якої внесено зміни у пункт 1 частини 5 «нормативно грошова оцінка земельної ділянки складає 7381677,45 грн.», підпункту 2.3 пункту 2 «орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі на рівні 3 (трьох) ставок земельного податку та становить 18454,19 грн. за один календарний місяць», доповнено розділ «Права та обов'язки сторін», пункту 3.3 «Міська рада має право в односторонньому порядку вносити зміни в розмір орендної плати у зв'язку з підвищенням цін, тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством та затверджених сесією Ніжинської міської ради шляхом укладання додаткової угоди» (а.с.35).

В подальшому, 27.03.2006 між Ніжинською міською радою (Орендодавець) та позивачем (Орендар) укладено договір оренди землі, відповідно до якого Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення - землі промисловості, на підставі рішення ХІІІ сесії ХХІУ скликання Ніжинської міської ради від 24.12.2003 та ХХХІ сесії ІV скликання Ніжинської міської ради від 22.03.2006, яка знаходиться у м. Ніжині по вул. Б. Хмельницького, 37, загальною площею 8,6499 га, у тому числі: 3,6785 га - під будівлями, 4,9714 - господарчий двір.

У свою чергу, пунктом 9 вищевказаного договору передбачено, що орендна плата вноситься Орендарем на рівні ставки земельного податку, що складає 6 704,35 грн. за 1 календарний місяць.

Вищевказаний договір зареєстровано у Ніжинському міському відділі Чернігівської регіональної філії державного підприємства «Центр державного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», про що в Книзі записів державної реєстрації договорів вчинено запис 27.03.2006 за № 66 (а.с. 27-30).

Також, з матеріалів справи вбачається, що Ніжинською ОДПІ ГУ Міндоходів, на підставі наказу від 17.04.2013 № 299 та направлення на перевірку від 18.04.2013 № 274, проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПАТ «Ніжинський механічний завод» з питань законності та повноти нарахування і сплати до бюджету м. Ніжина орендної плати за договорами оренди землі від 24.12.2003 (земельна ділянка площею 4,9485 га) та 22.03.2006 (земельна ділянка площею 8,6499 га), укладених з Ніжинською міською радою, за період з 01.01.2012 по 31.12.2012.

За результатами перевірки складено акт від 07.05.2013 № 512/22-14312565, в якому зафіксовано порушення ПАТ «Ніжинський механічний завод» підпункту 288.5.1. пункту 288.5. статті 288 Податкового кодексу України, а саме: у податковій декларації по платі за землю на 2011-2012 роки річну суму платежу орендної плати за земельні ділянки комунальної та державної власності визначено менше трикратного розміру земельного податку та обрахованого згідно статті 274 розділу XIII Податкового кодексу України, що призвело до заниження орендної плати за землю, на загальну суму 594411,01 грн., у тому числі: за січень 2012 року в сумі 49589,43 грн.; за лютий 2012 року в сумі 49589,43 грн.; за березень 2012 року в сумі 49589,43 грн.; за квітень 2012 року в сумі 49589,43 грн.; за травень 2012 року в сумі 49589,43 грн.; за червень 2012 року в сумі 49589,43 грн.; за липень 2012 року в сумі 49589,43 грн.; за серпень 2012 року в сумі 49589,43 грн.; за вересень 2012 року в сумі 49589,43 грн.; за жовтень 2012 року в сумі 49589,43 грн.; за листопад 2012 року в сумі 49589,43 грн.; за грудень 2012 року в сумі 48927,28 грн. (а.с.5-12).

23.05.2013 Ніжинською ОДПІ, на підставі акту перевірки, винесено податкове повідомлення - рішення № НОМЕР_1, яким ПАТ «Ніжинський механічний завод» збільшено суму грошового зобов'язання по орендній платі з юридичних осіб у розмірі 445481,65 грн., у тому числі 296874,43 грн. за основним платежем та 148607,22 за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) (а.с.13).

Вважаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з позовом за захистом охоронюваних законом прав та інтересів.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Так, у відповідності до положень частини 1 статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка.

Аналогічні положення містяться і у Законі України від 06.10.1998 № 161-XIV «Про оренду землі».

У свою чергу, Кодексом, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, і, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, є Податковий кодекс України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі Податковий кодекс України).

За змістом підпункту 9.1.10. пункту 9.1. статті 9 Податкового кодексу України (чинної на момент виникнення спірних правовідносин) плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог підпункту 14.1.147. пункту 14.1. статті 14 цього ж Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до пункту 269.1. статті 269 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Останні ж, як визначає зміст підпункту 14.1.73. пункту 14.1. статті 14 цього Кодексу, це особи, яким, зокрема, на умовах оренди надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності.

Отже, Податковий кодекс України визначив обов'язок орендаря сплачувати земельний податок у формі орендної плати.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - це обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (п.п.14.1.136. п.14.1. ст.14 Податкового кодексу України).

Справляння ж плати за землю, у тому числі й орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу ХIII Податкового кодексу України.

Так, пунктом 288.1. статті 288 Податкового кодексу України передбачено, що розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем, а підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Підпунктом 288.5.1. пункту 288.5. статті 288 зазначеного Кодексу встановлено, що розмір орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється розділом ХIII Податкового кодексу України; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом, та не може перевищувати, зокрема, для інших земельних ділянок, наданих в оренду, 12 % нормативної грошової оцінки (підпункт 288.5.2. пункту 288.5. Податкового кодексу України).

Тобто, законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки, незалежно від того, чи співпадає її розмір із визначеним у договорі.

Відповідно до підпункту 16.1.4. пункту 16.1. статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Наведені правові норми свідчать про те, що з набранням чинності Податкового кодексу України річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1. пункту 288.5. статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.

При цьому, виходячи із принципу пріоритетності норм Податкового кодексу України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2. статті 5 Податкового кодексу України, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1. пункту 288.5. статті 288 Податкового кодексу України.

Дана правова позиція була викладена і Верховним судом України у постанові від 02.12.2014 у справі № 21-274а14 та постанові від 07.04.2015 у справі № 21-117а15.

Відповідно до частини 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач користується земельними ділянками на підставі договорів оренди земельної ділянки від 24.12.2003 № 234 площею 4,9485 га та від 27.03.2006 № 66 площею 8,6499 га.

У свою чергу, пунктами 2.3 та 9 вищевказаних договорів передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у розмірах на рівні ставки земельного податку.

Разом з тим, як встановлено у судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, позивачем всупереч підпункту 288.5.1. пункту 288.5. статті 288 Податкового кодексу України було встановлено річну суму орендної плати за земельну ділянку менше трикратного розміру земельного податку, що, у свою чергу, і призвело до заниження податкового зобовязання з орендної плати ПАТ «Ніжинський механічний завод».

При цьому, у відповідності до частини 5 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Так, Вищий адміністративний суд України, постановляючи ухвалу від 22.09.2015 про скасування рішень судів попередніх інстанцій та направлення справи на новий розгляд, посилався на те, що судами не зясовані всі обставини справи і їм не надана правильна юридична оцінка.

При цьому, суд касаційної інстанції зазначив, що суди належним чином не встановили, які саме земельні ділянки та їх розмір стали підставою для нарахування зобовязань згідно акту перевірки від 22.10.2012 № 1077/22-14312565.

Також, Вищим адміністративним судом України в ухвалі зазначено, що під час проведення перевірки, за наслідками якої складено акт від 07.05.2013 № 512/22-14312565, контролюючим органом виявлено порушення щодо сплати орендної плати за землю за період, який вже був предметом попередньої перевірки і не враховано ту обставину, що станом на 24.04.2013 справа по акту перевірки від 22.10.2012 № 1077/22-14312565 знаходиться у судовому розгляді.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам позивача, із урахуванням висновків Вищого адміністративного суду України, суд виходить з наступного.

Як вбачається з акту перевірки та встановлено у судовому засіданні, позивач користується земельними ділянками на підставі договорів оренди земельної ділянки від 29.12.2003 № 234 (вул. Курилівська, 56-А, м. Ніжин, загальна площа 4,9485 га) та від 27.03.2006 № 66 (вул. Б. Хмельницького, 37, м. Ніжин, загальна площа 8,6499 га), укладених з Ніжинською міською радою.

При цьому, під час судового розгляду не встановлено факту укладення позивачем інших договорів щодо використання земельних ділянок, стосовно яких у останнього могло б виникнути зобовязання щодо сплати земельного податку.

Таким чином, суд дійшов висновку, що саме вищевказані земельні ділянки і стали підставою для нарахування контролюючим органом зобовязань згідно акту перевірки від 07.05.2013 № 512/22-14312565.

Щодо зазначення Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 22.09.2015 того, що під час проведення перевірки контролюючим органом виявлено порушення сплати орендної плати за землю за період, який вже був предметом попередньої перевірки та наслідки якої перебувають у судовому оскарженні, суд зазначає наступне.

Так, судом встановлено, що дійсно Ніжинською ОДПІ було проведено планову перевірку за період з 01.07.2011 по 30.06.2012, за результатами якої складено акт від 22.10.2012 № 1077/22-14312565 (яким встановлено заниження земельного податку за період з грудня 2011 року по червень 2012 року) та прийнято податкове повідомлення рішення від 05.11.2012 № НОМЕР_2).

Вищевказане податкове повідомлення-рішення оскаржувалось позивачем у судовому порядку і після направлення справи Вищим адміністративним судом України на новий розгляд, Чернігівським окружним адміністративним судом прийнято постанову від 18.08.2015 про відмову у задоволенні позовних вимог, яка набрала законної сили 08.09.2015 (а.с.191-194).

Разом з тим, суд зазначає, що хоча і періоди, зазначені у актах перевірок від 22.10.2012 № 1077/22-14312565 та від 07.05.2013 № 512/22-14312565, частково збігаються (період з 01.07.2011 по 30.06.2012), але донарахування згідно вищевказаних податкових повідомлень-рішень проводилось за різні періоди.

Так, донарахування ПАТ «Ніжинський механічний завод» зобовязань по земельному податку згідно податкового повідомлення-рішення від 05.11.2012 № НОМЕР_2 проводилось за період з січня по червень 2012 року.

У свою чергу, донарахування згідно оскаржуваного податкового повідомлення-рішення проводилось за період з липня по грудень 2012 року.

При вирішенні даної справи судом були враховані положення частини 3 статті 2, частини 1 статті 11 та частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України.

За наведених обставин, у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Ніжинський механічний завод» необхідно відмовити.

Керуючись статтями 122, 158 - 163, 167, 181 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову Публічного акціонерного товариства «Ніжинський механічний завод» відмовити повністю.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядок та строки, передбачені статтями 185, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: В.В. Падій