Справа № 2а-2235/10/0970
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2010-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2010 р. Справа № 2a-2235/10/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Тимощука О.Л.

при секретарі Воліцькій Н.М.

за участю:

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до відповідача: Сектору у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Калуського МВ УМВС України в Івано-Франківській області

про визнання відмови незаконною та зобовязання вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась в суд з адміністративним позовом до Сектору у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Калуського МВ УМВС України в Івано-Франківській області (надалі відповідач) про визнання відмови у реєстрації місця проживання незаконною та зобовязання відповідача зареєструвати її місце проживання за адресою: м.Калуш, вул ОСОБА_4,56, кв.63.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 13.04.2010р. та 21.05.2010р. позивач зверталась до відповідача із заявами про реєстрацію її місця проживання, проте отримала відмову в реєстрації з підстав розгляду Калуським міськрайонним судом цивільної справи за позовом Калуської міської ради до ОСОБА_1 про виселення останньої з квартири АДРЕСА_1, без надання іншого житла. Позивач вважає відмову незаконною та, що існують всі підстави для реєстрації її місця проживання за вищевказаною адресою.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві, просила стягнути на користь позивача всі судові витрати по справі, в тому числі, підтверджені витрати з надання правової допомоги.

Представник відповідача проти позову заперечила. В судовому засідання пояснила, що позивачу, під час візиту до СГІРФО Калуського МВ УМВС було розяснено вимоги ст.6 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, проте оскільки позивачем не було надано належних документів для реєстрації, а саме - заяви встановленого зразка, у реєстрації місця проживання останньому було відмовлено, а оскаржуваним листом від 01.06.2010р. №7684 до нього була доведена інформація про наявність в провадженні Калуського міськрайонного суду на стадії судового слідства цивільної справи за позовом Калуської міської ради до ОСОБА_1 про виселення останньої з квартири АДРЕСА_1, без надання іншого житла як встановлену додаткову обставину, що перешкоджає вирішувати питання реєстрації місця проживання позивача. Просила в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши позовну заяву, заслухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши та оцінивши подані докази, судом встановлено, що позивач перебувала на реєстрації за адресою АДРЕСА_2 до 06 серпня 2004р. Заявою від 13.04.2010року позивач звернулась до відповідача, в якій просить повідомити: до кого з посадових осіб СГІРФО Калуського МВ УМВС, в які прийомні дні та з якими саме документами їй можна звернутись для здійснення реєстрації місця проживання. На вищевказану заяву позивачу, листом від 20.04.2010р. №5405, була надіслана вичерпна відповідь, наявна в матеріалах справи.

Житлові відносини регулюються Житловим кодексом Української РСР (надалі - ЖКУ), Цивільним кодексом України, іншими законодавчими актами. Так, статтею 61 ЖКУ передбачено, що Користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Судом встановлено, що станом на 21.11.2001 року за вищезгаданою адресою квартиронаймачами числились ОСОБА_5 (тітка позивача) та двоє членів її сімї ОСОБА_6 (чоловік), ОСОБА_7М.(донька).

Згідно із ст.73 ЖКУ жилі приміщення, що їх займають наймачі та члени їх сімей, бронюються при направлені на роботу за кордон - на весь час перебування за кордоном, при виїзді на роботу в райони Крайньої Півночі і в прирівняні до них місцевості - на весь час дії трудового договору, а у випадках, передбачених законодавством Союзу РСР, - на весь час перебування в районах Крайньої Півночі і в прирівняних до них місцевостях.

Відповідно до ст.75 ЖКУ у разі бронювання жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів за місцем знаходження приміщення, що бронюється, видає наймачеві або членові його сім'ї охоронне свідоцтво (броню). У разі виникнення спору питання вирішується в судовому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що Калуською міською радою ОСОБА_5, у звязку із виїздом за кордон (м. Сургуч, Тюменська область, Росія), 21 листопада 2001р. було видане охоронне свідоцтво (броня) №2 на строк з 07.08.2001р. по 06.08.2004р.

Судом встановлено, що позивач до 06.08.2004 року перебувала на тимчасовій реєстрації за адресою: АДРЕСА_3, тобто на період дії строку вказаного охоронного свідоцтва, а також на час розгляду справи в суді, що підтверджувалось поясненнями представника позивача, охоронне свідоцтво продовжене не було.

В ст.91 ЖКУ передбачено, що наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім'ї, які проживають разом з ним, і за згодою наймодавця здавати в піднайом жиле приміщення у випадках і в порядку, встановлюваних цим Кодексом. Наймач може здати в піднайом частину жилого приміщення, а в разі тимчасового виїзду - все приміщення. Жиле приміщення здається в піднайом без зазначення строку або на визначений строк, у тому числі на період збереження цього приміщення за тимчасово відсутнім наймачем. Для здачі в піднайом жилого приміщення у квартирі, в якій проживає два або більше наймачі, потрібна також згода цих наймачів та членів їх сімей, за винятком випадків здачі жилого приміщення в піднайом у зв'язку з тимчасовим виїздом всієї сім'ї. Договір піднайму укладається в письмової формі з наступною реєстрацією у житлово-експлуатаційній організації.

Із системного аналізу вказаної статті вбачається, що підставою оформлення піднайму жилого приміщення є договір піднайму, який оформляється на визначений строк, в тому числі на період збереження приміщення за тимчасово відсутнім наймачем, за умов:

· згоди наймача та членів його сімї;

· згоди наймодавця.

Враховуючи, що квартиронаймач не продовжив строк збереження за ним приміщення, який був встановлений вказаним охоронним свідоцтвом, у позивача відсутні були правові підстави для оформлення договору піднайму щодо вказаного житлового приміщення. Наявність даної обставини прослідковується в заяві позивача від 13.04.2010р., в якій він вказує, що ЖЕО, яка обслуговує даний житловий будинок, „весь час відмовляється брати документи для оформлення реєстрації.

Відповідно до ст.94 ЖКУ здача жилого приміщення в піднайом з порушенням вимог, установлених частинами першою, третьою і четвертою статті 91 і статтею 93 цього Кодексу, тягне за собою недійсність договору піднайму. У цьому разі громадяни, які незаконно поселилися в жилому приміщенні, зобов'язані негайно звільнити його, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

За змістом ст.6 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні громадянин України для реєстрації місця проживання подає в органи ССГІРФО при відділеннях МВС України письмову заяву, паспортний документ, квитанцію про сплату державного мита або документ про звільнення від його сплати, два примірники талона зняття з реєстрації. Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інших документів. Заява особи про реєстрацію місця проживання є єдиною підставою для реєстрації місця проживання особи. Зразки заяви та інших документів, необхідних для реєстрації місця проживання особи, затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 28.07.2004р. №985 Про затвердження зразків документів, необхідних для реєстрації місця проживання в Україні відповідно до статті 6 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні затверджені зразок заяви про реєстрацію місця проживання в Україні та зразок талона зняття з реєстрації місця проживання в Україні. За своїм змістом форма заяви про реєстрацію місця проживання в Україні повинна містити відомості про підставу для реєстрації місця проживання заявника (ордер, свідоцтво про право власності, договір найму, (піднайму, оренди) або інші документи, а також згоду власника житла (співвласника), в даному випадку належної житлово-експлуатаційної організації.

В судовому засіданні встановлено, що позивач не подавала відповідачу вказаної заяви, затвердженої форми тат змісту.

Представник відповідача, в судовому засіданні, звертала увагу суду на те, що згідно із листом Калуського міськрайонного суду від 15.05.2010р. №2-776, наявним в матеріалах справи, в цьому суді перебуває на розгляді цивільна справа за позовом Калуської міської ради до ОСОБА_1 про виселення тимчасового жильця із займаного житлового приміщення без надання іншого житла, як на обставину, що також не дозволяє проводити реєстрацію місця проживання позивача.

Суд з вказаним твердженням відповідача не погоджується, оскільки факт перебування на розгляді в Калуському міськрайонному суді справи за позовом Калуської міської ради до ОСОБА_1 про виселення тимчасового жильця із займаного житлового приміщення без надання іншого житла, сам по собі не може слугувати підставою відмови в реєстрації місця проживання, без наявності заборони щодо вчинення вказаних дій, застосованої у відповідний спосіб як захід забезпечення позову, в даній цивільній справі. На момент розгляду справи, в суду відсутня інформація про наявність вжитих заходів забезпечення позову у вигляді заборони проведення реєстрації місця проживання позивача.

Проте, суд при дослідженні обставин справи та перевірці їх доказами, дійшов висновку, що сам факт відмови позивачу у реєстрації місця проживання відбувся до моменту її письмового звернення із заявою від 19.05.2010р., з підстав відсутності у позивача належних документів, встановлених Законом, в тому числі, заяви відповідного взірця. Вказана обставина є беззаперечною і зазначена самим позивачем у поданій заяві начальнику ССГІРФО Калуського МВ УМВС України від 19.05.2010р., наявній в матеріалах справи (а.с.8).

Отже, заява від 19.05.2010р. та відповідь на неї від 01.06.2010 за № 7684 за своїм змістом підпадають під дію Закону України „Про звернення громадян і не охоплюються вимогами Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, а тому не можуть розглядатись судом, як заява про реєстрацію місця проживання та відмова в реєстрації місця проживання, в розумінні ст.6 цього Закону.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На підставі вищенаведеного, керуючись вимогами вказаних правових норм, суд вважає дії відповідача правомірними, а позов безпідставний та такий, що не підлягає до задоволення.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України - з дня складення в повному обсязі шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження. Якщо постанову було проголошено у відсутності особи, яка бере участь у справі, то строк подання заяви про апеляційне оскарження обчислюється з дня отримання нею копії постанови. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений Кодексом адміністративного судочинства України, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя (підпис) Тимощук О.Л.

Постанова складена в повному обсязі 16.07.2010 року.