Справа № 826/14011/15
Суддя: Аліменко В.О.
Дата ухвалення: 2015-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

05 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Аліменка В.О.,

суддів Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

за участю секретаря Ткачук М.І,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління державної охорони України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 жовтня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління державної охорони України про зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Управління державної охорони України, в якому просив:

Змінити дату звільнення з 16.02.2015 року на 29.04.2015 року;

Стягнути з Управління державної охорони України на мою користь середній заробіток за період з 16.02.2015 року на 29.04.2015 року.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 жовтня 2015 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить Постанову суду першої інстанції скасувати та постановити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт аргументує тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права та надано невірну правову оцінку діям відповідача щодо правомірності прийнятого наказу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними у справі доказами, колегія суддів приходить до наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, полковник ОСОБА_2 після звільнення у 2003 році з військової служби у Збройних Силах України 07.06.2010 року був прийнятий на військову службу в Управління державної охорони України (в подальшому - УДО), де проходив її у різних посадах. У 2003-2008 роках працював у різних підприємствах, про що є відповідні записи в трудовій книжці. Під час прийняття на військову службу в УДО трудову книжку позивач здав адміністрації. Згідно наказу Управління державної охорони України «По особовому складу» від 16 лютого 2015 року № 19-ос полковника ОСОБА_2 звільнено у запас Служби безпеки України згідно з пунктом «б» частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» (за станом здоров'я).

За посиланням позивача, в день звільнення останнього, трудову книжку ним отримано не було, у зв'язку з чим, 02 квітня 2015 року позивач звернувся до начальника Управління державної охорони України з відповідним рапортом. 29 квітня 2015 року позивача було запрошено до Управління державної охорони України та видано трудову книжку під підпис.

У свою чергу, з підстав незгоди із правомірністю наказу про звільнення від 16 лютого 2015 року № 19-ос позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 травня 2015 року у справі № 826/4516/15 ухвалено змінити підстави звільнення полковника ОСОБА_2 у наказі Управління державної охорони України №19-ос від 16.02.2015р. з пункту «б» частини 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» на пункт «г» частини 6 статті 26 (у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу». Визнано неправомірним не нарахування і невиплату полковнику ОСОБА_2 основних і додаткових видів грошового забезпечення з 22.09.2014р. по 11.11.2014 р. і зобов'язано Управління державної охорони України здійснити нарахування і виплату грошового забезпечення за цей період.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Щодо посилань УДО в апеляційній скарзі на те, що у судовому засіданні в суді першої інстанції, під час розгляду справи по суті, відповідачем було подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України - у зв'язку з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду, колегія суддів зазначає наступне.

В матеріалах справи містяться пояснення Позивача, в яких він зазначає, що причиною звернення до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом про зміну підстави звільнення з військової служби з пункту «б» частини 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу»(за станом здоров'я) на пункт «г» частини 6 статті 26 (у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» (справа № 826/4516/15) було те, що таким чином Позивач намагався зберегти за собою житло.

В матеріалах справи містяться листи УДО про вимогу звільнення службової квартири (а.с. 51, 52).

Також, як вбачається з матеріалів справи, грошовий розрахунок після звільнення позивачеві не виплачували, пенсія не нараховувалась, так як керівництво УДО не направляло у відповідний орган особову справу офіцера з розрахунками, трудова книжка позивача знаходилась в УДО.

Колегія суддів, зауважує, що, з пояснень позивача випливає, що самі представники кадрового органу мені стали стверджувати, що особова справа офіцера, трудова книжка мають залишатись в них, так як в разі задоволення позову про зміну підстави звільнення вони зобов'язані внести відповідні зміни в особову справу і трудову книжку. Тобто, причиною притримання керівництвом УДО документів вказувались саме дії по оскарженню підстави звільнення.

Тобто, проаналізувавши вищевикладене, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про поважність причин пропуску звернення до суду з адміністративним позовом.

Аналізуючи позовні вимоги, колегія суддів зазначає, що Порядок проходження військової служби за контрактом особами рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу Управління державної охорони України та особливості проходження ними військової служби у воєнний час визначений у Положенні про проходження військової служби за контрактом військовослужбовцями Управління державної охорони України, затвердженого Указом Президента України від 19.10.2007 № 987/2007 (далі по тексту - Положення).

Однак, варто наголосити, що Положенням про проходження військової служби за контрактом військовослужбовцями Управління державної охорони України не регулюються питання щодо ведення трудової книжки, видачі трудової книжки при звільненні, стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 року за № 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов'язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Таким чином, трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

Аналогічна правова позиція висловлена в Постанові Верховного суду України від 05 березня 2012 року по справі №21-42а12.

Враховуючи те, що Положенням про проходження військової служби за контрактом військовослужбовцями Управління державної охорони України не регулюються питання ведення трудової книжки, а також наслідки затримки видачі трудової книжки та стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, суд зазначає, що такі правовідносини підлягають вирішенню у відповідності до норм Кодексу Законів про працю України.

Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню, студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів, які проходять стажування на підприємстві, в установі, організації.

Працівникам, що стають на роботу вперше, трудова книжка оформляється не пізніше п'яти днів після прийняття на роботу. Студентам вищих та учням професійно-технічних навчальних закладів трудова книжка оформляється не пізніше п'яти днів після початку проходження стажування.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до частини 1 статті 47 Кодексу законів про працю України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку.

Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Отже, вказана вище стаття, покладає на власника прямий обов'язок в останній день роботи (цей же день є днем звільнення, він же зазначається в заяві про звільнення і в трудовій книжці як день звільнення) видати працівникові належне оформлену трудову книжку.

Пунктами 2-4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 «Про трудові книжки працівників» передбачено, що при влаштуванні на роботу працівники зобов'язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку. Без трудової книжки приймаються на роботу тільки ті особи, які працевлаштовуються вперше. Трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку. Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Трудова книжка видається та оформляється відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58, в даній інструкції також зазначено, що трудова книжка є основним документом, що підтверджує трудову діяльність громадян та служить для встановлення загального, безпосереднього та спеціального стажу. Тобто, це документ, що підтверджує трудовий стаж, від якого, в свою чергу, залежить розмір пенсії за віком. Саме для цього протягом усього трудового шляху працівника до трудової книжки вносять відомості про те, де, коли і скільки він працював. Туди ж потрапляє інформація про нагородження, заохочення, навчання у професійних навчально-виховних та вищих учбових закладах, службу у збройних силах, про одержання допомоги по безробіттю тощо.

Відповідно до частини 4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

При цьому для осіб працездатного віку необхідно вказати час, тривалість та місце проходження підвищення кваліфікації, яке пройшов працівник за останні два роки перед звільненням. Трудова книжка заповнюється одночасно українською та російською мовами і засвідчуються окремо обидва тексти.

Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органа працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції.

Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції встановлено, що 16 лютого 2015 року, згідно наказу Управління державної охорони України «По особовому складу» від № 19-ос полковника ОСОБА_2 звільнено у запас Служби безпеки України згідно із пунктом «г» частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» (у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).

Однак, в порушення вимог норм чинного законодавства, відповідачем не було видано трудову книжку позивачу у день звільнення, також, не надано жодних доказів, що б підтверджували факти вчинення останнім дій, спрямованих на отримання позивачем трудової книжки.

Щодо позовної вимоги про стягнення з Управління державної охорони України на користь позивача середнього заробітку за період з 16 лютого 2015 року на 29 квітня 2015 року, суд зазначає наступне.

Як уже зазначалося вище, зокрема підпунктом 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Частиною 4 статті 235 Кодексу законів про працю України регламентовано, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

У п.п. «з» п. 1 Розділу І Постанови КМ України «Про затвердження Порядку обчислення заробітної плати» від 08.02.1995 року №100 передбачено, що Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадку вимушеного проголу.

Також, п. 3 Розділу ІІІ передбачає, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Відповідно до пункту 8 розділу IV Порядку - нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно довідки відповідача від 23 липня 2015 року № 317, заробітна плата позивача за два останні місяці роботи складала: грудень 2014 року - 16974,31 грн., січень 2015 року - 11139,53 грн.

Згідно листа Міністерства соціальної політики України від 9 вересня 2014 року № 10196/0/14_14/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік» кількість робочих днів у січні 2015 року складає 20 днів; згідно листа Міністерства соціальної політики України від 04 вересня 2013 року № 9884/0/14-13/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік» кількість робочих днів у грудні 2014 року складає 23 дні. Відтак, розмір середньоденної заробітної плати позивача складає - 653,81 грн. (28113,84 грн./43 дні = 653,81 грн.).

Кількість робочих днів у період з 16 лютого 2015 року по 29 квітня 2015 року складає 52 дні (лютий - 10 днів, березень - 21 день, квітень - 21 день).

Таким чином, розмір середнього заробітку за період з 16 лютого 2015 року по 29 квітня 2015 року, що підлягає стягненню складає 33998,12 грн.(52 дні (кількість робочих днів вимушеного прогулу) * 653 грн. (середньоденна заробітна плата).

Отже, проаналізувавши все вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, установах, організаціях. Варто зауважити, що законодавство України не ставить за виключення працівників Управління державної охорони України, оскільки таким також видається трудова книжка, яка підтверджує стаж роботи працівника. Порядок ведення трудових книжок в Україні, визначений Постановою Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників», порядок ведення трудових книжок визначається Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників.

За таких обставин, доводи відповідача з приводу відсутності механізму регулювання правовідносин, які виникають між власником та працівником з приводу затримки видачі трудової книжки та стягнення середнього заробітку за час такої затримки нормами спеціального законодавства, не є аргументовані та не є підставами для невиконання покладених на відповідача зобов'язань, оскільки реалізація особою права, що пов'язане з отриманням трудової книжки, не може бути поставлена у залежність від відсутності норм у спеціальному законодавстві.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження, оскаржувана постанова прийнята судом відповідно до норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління державної охорони України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 жовтня 2015 року - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 жовтня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення Ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма

(Повний текст Ухвали виготовлений 10 листопада 2015 року)

.

Головуючий суддя Аліменко В.О.

Судді: Безименна Н.В.

Кучма А.Ю.