Справа № 6741/11/2070
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2011-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

12 серпня 2011 р. № 2а- 6741/11/2070

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Зінченко А. В.,

суддів Чалого І.С., Шевченко О.В.

при секретарі Волошкіної А.О.

за участю представників сторін:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківенергоремонт плюс»до державної податкової інспекції у Червонозаводському районі м.Харкова про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківенергоремонт плюс», звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Червонозаводському районі м. Харкова, в якому просив суд скасувати податкове повідомлення рішення ДПІ у Червонозаводському районі м. Харкова від НОМЕР_1 від 27 травня 2011 року та податкове повідомлення рішення № НОМЕР_2 від 27 травня 2011 року .

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що в ході проведення планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківенергоремонт плюс» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.10.2009 року по 31.12.2010 року, валютного законодавства за період з 01.10.2009 року по 31.12.2010 відповідач дійшов до помилкового висновку щодо порушення позивачем зокрема п.5.1, п.п. 5.2.1. п. 5.2. ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»від 28.12.1994 року №334/94-ВР та п.п. 7.4.1 та п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»від 03.04.1997 року №168/97-ВР із змінами та доповненнями, про що було зазначено в Акті про результати планової виїзної перевірки від 13.04.2011 р. за № 1558/232/31635956.

На підставі акту перевірки було винесено податкове повідомлення рішення від 27 травня 2011 року №, яким позивачу донараховано податок на додану вартість у розмірі 2850042,0 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 712510,50 грн., на загальну суму 3562552,50 грн. та податкове повідомлення рішення від 27 травня 2011 року №, яким позивачу донараховано податок на прибуток у розмірі 3492970,0 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 858242,50 грн., на загальну суму 4291212,50 грн.

Позивач вважає, що вказані податкові повідомлення-рішення ДПІ у Червонозаводському районі м.Харкова винесені з порушення діючого законодавства, протизаконні, а тому підлягають скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просив позов задовольнити, поклавшись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник ДПІ в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила у його задоволенні відмовити та зазначила, що рішення ДПІ у Червонозаводському районі відповідають вимогам діючого законодавства та є правомірними.

Суд вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини.

ТОВ «Харківенергоремонт плюс»пройшло передбачену чинним законодавством процедуру державної реєстрації, набуло правового статусу субєкта господарювання юридичної особи, включено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, як платник податків, зборів (обовязкових платежів) знаходиться на обліку в ДПІ у Червонозаводському районі м. Харкова.

Судом також встановлено, що в ході проведення планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківенергоремонт плюс» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.10.2009 року по 31.12.2010 року, валютного законодавства за період з 01.10.2009 року по 31.12.2010 відповідач, ДПІ у Червонозаводському районі міста Харкова, дійшов до висновку щодо порушення позивачем зокрема п.5.1, п.п. 5.2.1. п. 5.2. ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»від 28.12.1994 року №334/94-ВР та п.п. 7.4.1 та п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»від 03.04.1997 року №168/97-ВР із змінами та доповненнями, про що було зазначено в Акті про результати планової виїзної перевірки від 13.04.2011 р. за № 1558/232/31635956.

На підставі акту перевірки було винесено податкове повідомлення рішення від 27 травня 2011 року №, яким позивачу донараховано податок на додану вартість у розмірі 2850042,0 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 712510,50 грн., на загальну суму 3562552,50 грн. та податкове повідомлення рішення від 27 травня 2011 року №, яким позивачу донараховано податок на прибуток у розмірі 3492970,0 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 858242,50 грн., на загальну суму 4291212,50 грн.

Вказані порушення, на думку перевіряючих, полягали в тому, що між ТОВ «Харківенергоремонт плюс» та ТОВ «Електроспецтех», ТОВ «ТОВ «Техенергоресурс»та ТОВ «Промспец консалтинг» були укладені угоди, які перевіряючі вважають нікчемними, мотивуючи це тим, що у зазначених контрагентів відсутній технічний персонал, основні засоби, виробничі активи, складські приміщення, транспорті засоби, що дає змогу ставити під сумнів факт здійснення суб»єктом господарювання задекларованого основного виду діяльності. На підставі чого, в Акті про результати планової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за від 13.04.2011 р. за № 1558/232/31635956та в оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях від 27 травня 2011 року № НОМЕР_1 та № зроблені висновки про заниження позивачем податку на додану вартість у сумі 2850042,0 грн. та заниження податку на прибуток у сумі 3492970,0 грн.

Проте, з такими висновками суд погодитися не може з огляду на наступне.

Статтею 42 Конституції України визначено, що кожен має право на підприємницьку діяльність не заборонену законом.

Згідно з визначенням частини 1 статті 19 Господарського кодексу України субєкти господарювання мають право без обмежень самостійно здійснювати господарську діяльність, що не суперечить законодавству.

За наслідками здійснення такої діяльності субєкт господарювання отримує дохід, з якого провадиться сплата податків.

Відповідно до п. 5.1. ст. 5 Закону №334/94-ВР валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно з п. 5.2.1. п. 5.2. ст. 5 Закону №334/94-ВР до складу валових витрат включаються: суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Підпунктом 7.4.1 пункту 7.4. статті 7 Закону №168/97-ВР визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Якщо у подальшому такі товари (послуги) починають використовуватися в операціях, які не є об'єктом оподаткування згідно зі статтею 3 цього Закону або звільняються від оподаткування згідно зі статтею 5 цього Закону, чи основні фонди переводяться до складу невиробничих фондів, то з метою оподаткування такі товари (послуги), основні фонди вважаються проданими за їх звичайною ціною у податковому періоді, на який припадає початок такого використання або переведення, але не нижче ціни їх придбання (виготовлення, будівництва, спорудження).

Відповідно до п.п. 7.4.4. п. 7.4. ст. 7 Закону №168/97-ВР якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

У той же час суд зазначає, що норми ст. 11 Закону №334/94-ВР не встановлюють жодних вимог до форми і виду документів, які відносилися до мети податкового обліку. Відповідно до п. 11.2.1 ст. 11 даного Закону датою збільшення валових витрат виробництва вважається дата, що припадає на податковий період, на протязі якого відбувається одна із подій, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківських рахунків платника податку на оплату товарів (робіт, послуг), а в разі їх придбання за готівку - день їх видачі з каси платника податку; або дата оприбуткування платником податку товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного отримання платником податку результатів робіт (послуг).

Як зазначено в самому Акті про результати планової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства ДПІ у Червонозаводському районі міста Харкова було встановлено на підставі наявних угод, накладних та податкових накладних, розрахункових документів, що ТОВ «Харківенергоремонт плюс» мало фінансово-господарські операції з контрагентами ТОВ «Електроспецтех», ТОВ «ТОВ «Техенергоресурс»та ТОВ «Промспец консалтинг».

Матеріалами справи підтверджено, що за отримані товарно-матеріальні цінності позивач розрахувався з контрагентами в повному обсязі, а отримані товарно-матеріальні цінності ТОВ «Харківенергоремонт плюс» використало у своїх звичайній господарській діяльності з належним відображенням цих операцій в бухгалтерському обліку (відповідні копії Договорів поставок, накладних, податкових накладних, банківських виписок про рух коштів, оборотно-сальдових відомостей та журналів проводок бухгалтерського обліку, акту приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів, приходних ордерів, технологічних карт надані до матеріалів справи).

Викладені обставини свідчать про те, що ТОВ «Харківенергоремонт плюс» віднесло суми, повязані з фінансово-господарськими відносинами з контрагентами ТОВ «Електроспецтех», ТОВ «ТОВ «Техенергоресурс»та ТОВ «Промспец консалтинг», до складу валових витрат та до податкового кредиту у повній відповідності до Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 року №168/97-ВР та Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»від 28.12.1994 року №334/94-ВР.

Але перевіряючим інспектором в обґрунтування нікчемності зазначених угод робиться посилання лише на акт перевірки контрагентів ДПІ у Жовтневому районі м.Харкова, згідно якого у контрагентів відсутній технічний персонал, основні засоби, виробничі активи, складські приміщення, транспорті засоби, що дає змогу ставити під сумнів факт здійснення суб»єктом господарювання задекларованого основного виду діяльності

Отже, твердження ДПІ у Червонозаводському районі міста Харкова щодо нікчемності зазначених угод, укладених між ТОВ «Харківенергоремонт плюс»та ТОВ «Електроспецтех», ТОВ «ТОВ «Техенергоресурс»та ТОВ «Промспец консалтинг», ґрунтуються лише на припущеннях, а не на підставі фактичних та обєктивних даних, які відповідають дійсності.

Суд вказує, що згідно приписів статті 67 Конституції України - кожен зобовязаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Стаття 61 Конституції України передбачає індивідуальний характер юридичної відповідальності, з чого випливає, що порушення, які допущені з вини контрагента платника податків, не впливають на результати діяльності останнього і не можуть бути підставою для притягнення його до відповідальності. Тому притягненню до відповідальності підлягає саме правопорушник.

Отже суд вважає за необхідним вказати, що ТОВ «Харківенергоремонт плюс» відповідальність за діяльність своїх контрагентів не несе, за усі отримані від них товарно-матеріальні цінності розрахувалося та повністю використало , що цілком відповідає меті основної діяльності позивача, а тому висновки щодо порушення підприємством позивачем п.п. 7.4.1., п.п. 7.4.5. п. 7.4. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 року №168/97-ВР та п.5.1 , п.п. 5.2.1. п. 5.2., ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»від 28.12.1994 року №334/94-ВР є документально та законодавчо необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності, суперечать фактичним обставинам та чинному законодавству України.

Щодо недійсності угод, укладених між позивачем та ТОВ «Електроспецтех», ТОВ «ТОВ «Техенергоресурс»та ТОВ «Промспец консалтинг»суд вважає зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 124 Конституції Українивизначено, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Угоди між позивачем та ТОВ «Електроспецтех», ТОВ «ТОВ «Техенергоресурс»та ТОВ «Промспец консалтинг»за період перевірки були укладені у відповідності до норм чинного законодавства та є такими, що відповідають всім вимогам, що встановлюються до даного виду договорів доки зворотне не буде доведено в суді. Тому підстав для висновків щодо нікчемності або недійсності договору не було.

Чинне законодавство України встановлює принцип презумпції правомірності правочину, згідно якого, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Тобто чинне законодавство встановлює, що визнання правочинів недійсним - це виключна прерогатива суду, а не органів державної влади.

Жодним законом України не передбачено право органу державної податкової служби визнавати нікчемними дані, зазначені платником податку у податкових деклараціях. Пунктом 11 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про державну податкову службу в Україні»встановлено, що органи державної податкової служби у випадках, в межах компетенції та у порядку, встановлених законами України, подають до судів позови до підприємств, установ, організацій та громадян про визнання угод недійсними.

За таких обставин, суд не може погодитися з висновком податкового органу, викладеним у акті перевірки відносно нікчемності укладених правочинів ТОВ «Харківенергоремонт плюс», оскільки в силу статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або, якщо він не визнаний судом недійсним. Будь-яких рішень суду, щодо визнання недійними правочинів, податковим органом не зазначено.

Цивільне право говорить, що зміст правочину становлять права та обов'язки про набуття, зміну або припинення яких учасники правочину домовилися. Як на невідповідність змісту правочинів (договорів поставки товарно-матеріальних цінностей), укладених позивачем з ТОВ «Електроспецтех», ТОВ «ТОВ «Техенергоресурс»та ТОВ «Промспец консалтинг», в Акті про результати позапланової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства, складеного ДПІ у Червонозаводському районі міста Харкова, стверджується про порушення публічного порядку з посиланням на ст. 228 Цивільного кодексу України, згідно з якою «правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним».

Проте, в зазначеному Акті перевірки ДПІ у Червонозаводському районі міста Харкова не міститься жодних фактів та не наведено, в чому саме полягає спрямованість укладених угод ТОВ «Харківенергоремонт плюс» з ТОВ «Електроспецтех», ТОВ «ТОВ «Техенергоресурс»та ТОВ «Промспец консалтинг» на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним, тобто посилання на зазначену норму Цивільного кодексу України було зроблено перевіряючими безпідставно.

Суд вказує, що відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірності прийнятих ним податкових повідомлень-рішень.

При зазначених обставинах, суд вважає вимоги позивача правомірними та такими, що ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, належним чином обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі, а заперечення відповідача суд відхиляє як безпідставні і такі, що суперечать діючому законодавству та фактичним обставинам справи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 11, 69-72, 160-163,167, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківенергоремонт плюс»до державної податкової інспекції у Червонозаводському районі м.Харкова про скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Скасувати податкові повідомлення-рішення № та № від 27 травня 2011 року винесені державною податковою інспекцією у Червонозаводському районі м.Харкова.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківенергоремонт плюс»понесені ним судові витрати у розмірі 3 грн. 40 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня отримання копії постанови апеляційної скарги.

Постанова в повному обсязі виготовлена 17 серпня 2011 року.

Головуючий суддя А.В. Зінченко

Судді І.С. Чалий

ОСОБА_3