Справа № 814/1544/15
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2015-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2015 р.м.ОдесаСправа № 814/1544/15

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Марич Є. В.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Кравченко К.В.,

Лукянчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Первомайської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 2 липня 2015р. по справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Южно-Бугський кар'єр» до Первомайської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015р. товариство з обмеженою відповідальністю «Южно-Бугський кар'єр» (далі Товариство) звернулось в суду із позовом до Первомайської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області в якому просило скасувати податкове повідомлення-рішення за № від 10.03.2015р., яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем з податку на додану вартість у сумі 41660,55грн., за основним платежем в сумі 27773,7грн., за штрафними санкціями в сумі 13886,85грн..

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що у період з 20.02.2015р. по 26.02.2015р. співробітниками Первомайської ОДПІ було проведено позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Южно-Бугський кар'єр» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства по господарським взаємовідносинам з ТОВ «НАФТА ОЙЛ», за вересень 2014р..

За результатами проведеної перевірки відповідачем 27.02.2015р. був складений акт №10-2201/34437952 у висновках якого зазначено, що перевіркою встановлено порушення п.185. ст.185, п.198.3, ст.198 ПК України, в результаті чого товариству занижено податок на додану вартість за вересень на загальну суму 27773,70грн.

На підставі акту перевірки 10 березня 2015р. відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем з податку на додану вартість у сумі 41660,55грн.., за основним платежем в сумі 27773,7грн., за штрафними санкціями в сумі 13886,85грн.

Позивач зазначив, що висновки акта перевірки, на підставі яких прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення не відповідають існуючим фактичним обставинам та діючому податковому законодавству, у зв'язку з чим є протиправними. Посилаючись на зазначені обставини позивач просив позов задовольнити.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 2 липня 2015р. адміністративний позов задоволено.

Скасовано податкове повідомлення-рішення Первомайської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області № від 10.03.2015р..

Присуджено з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Южно-Бугський кар'єр» сплачений згідно квитанції №2773/670 від 10.04.2015р. судовий збір в сумі 182,70грн.

В апеляційній скарзі апелянт просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм права.

Сторони були сповіщення про час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку, проте в судове засідання не прибули, про причини не повідомили. Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.197КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення на неї, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарги без задоволення, постанови суду без змін, з наступних підстав.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що Товариство надало усі необхідні первинні документи бухгалтерського та податкового обліку, які підтверджують реальність господарських операцій, правомірність визначення витрат пов'язаних з придбанням дизельного палива, та правомірність формування податкового кредиту.

Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об'єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом першої інстанції встановлено, підтверджено матеріалами справи, що у період з 20.02.2015р. по 26.02.2015р. співробітниками Первомайської ОДПІ проведено позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Южно-Бугський кар'єр» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства по господарським взаємовідносинам з ТОВ «НАФТА ОЙЛ», за вересень 2014р., за результатами якої 27.02.2015р. складено акт перевірки за №10-2201/34437952 (а.с.11-16). В акті перевірки ДПІ вказано на порушення ТОВ «Южно-Бугський кар'єр» п.185. ст.185, п.198.3, ст.198 ПК України, в результаті чого товариству занижено податок на додану вартість за вересень на загальну суму 27773,70 грн.

На підставі виявлених та встановлених порушень, ОДПІ 10 березня 2015р. прийнято податкове повідомлення-рішення за №, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем з податку на додану вартість у сумі 41660,55грн.., за основним платежем в сумі 27773,7грн., за штрафними санкціями в сумі 13886,85грн.

Підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення стали висновки ОДПІ про нереальність господарських операцій, за якими позивач придбав у ТОВ «НАФТА ОЙЛ» у періоді, що перевірявся нафтопродукти для використання у господарській діяльності та податкових накладних виписаних по даним господарським операціям.

Перевіряючи правомірність та підстави для прийняття ДПІ податкового повідомлення-рішення, суд першої інстанції виходив з того, що правила формування податкового кредиту платниками податку на додану вартість визначені ст.198 ПК України. Виходячи із змісту положень наведеної норми права формування податкового кредиту залежить від документального підтвердження нарахування (сплати) податку. Внаслідок застосування зазначених правил, платник податку повинен визначити дату виникнення права на включення відповідних сум податку до податкового кредиту, та відповідно суму податку, яку він має право включити до складу податкового кредиту.

Пунктом 198.6 ст.198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Статтею 201ПК України визначено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) підписану та належним чином оформлену, скріплену печаткою податкову накладну.

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Виходячи зі змісту наведених вище норм законодавства, право на віднесення сум ПДВ, сплачених при придбанні товару, до податкового кредиту виникає у суб'єкта господарювання у разі дотримання ним наступних умов: 1) фактичності придбання такого товару, тобто, реальності відповідної господарської операції; 2) наявності податкових накладних, складених особою, зареєстрованою платником податку, чи митних декларацій на підтвердження придбання такого товару та сплати відповідної суми ПДВ; 3) подальшого використання придбаного товару в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства.

Як визначено в ч.1 ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною 2 цієї статті визначено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п.2.1., 2.2. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995р. №88, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

В свою чергу господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі - первинні документи).

Як вбачається з матеріалів справи, у періоді, що перевірявся, ТОВ «НАФТА ОЙЛ» постачало позивачу дизельне паливо.

Факт поставки дизельного палива підтверджується податковою накладною №183 від 30.09.2014р.; видатковою накладною №164 від 30.09.2014р.; товаро-транспортною накладною №164 від 30.09.2014р.(а.с.17-19).

Разом з тим, в матеріалах справи наявні заправні відомості, матеріальні звіти, акти виконаних робіт і списання паливних матеріалів та подорожні листи вантажного автомобіля, які підтверджують використання у господарській діяльності позивача отриманого товару.

Виходячи з наведеного, суд прийшов до висновку, що надані первинні документи не мають дефекту форми, змісту або походження, котрі в силу ч.2 ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, а отже підтверджують належним чином здійснення господарських операцій між ТОВ «Южно-Бугський кар'єр» та його контрагентом у періоді, що перевірявся.

У свою чергу, в п.138.2 ст.138ПК України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України визначено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Виходячи з наведеного, будь-які документи (у тому числі договори, видаткові накладні, податкові накладні, акти приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Необхідною умовою для цього є факт придбання товарів (послуг) із метою їх використання в господарській діяльності. За відсутності факту придбання товарів (послуг) відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів. Визначальною має бути подія, підтверджена документально.

З доданих до справи документі та доказів вбачається, що господарські відносини між ТОВ «Южно-Бугський кар'єр» та ТОВ «НАФТА ОЙЛ» фактично здійснені та оформлені належним чином складеними первинними документами.

Посилання відповідача на акт перевірки ДПІ у Ленінському районі м.Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області за №3219/7/14-02-22-01-10 від 8.12.2014р. «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «НАФТА ОЙЛ» не може бути безумовною підставою для твердження щодо відсутності фактичності господарських операцій з ТОВ «Южно-Бугський кар'єр».

Виходячи з наведеного, судом першої інстанції встановлено, що позивачем надані усі докази, які підтверджують належне виконання вчиненого правочину, та реальність господарських операції, однак при винесені спірного податкового повідомлення - рішення вказані документи не були враховані ДПІ.

Крім того, за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб на час здійснення спірних операцій, контрагент-постачальник був включений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а тому виходячи з принципу індивідуальної відповідальності позивач не несе відповідальність за несплату податків постачальником чи недостовірність його відомостей.

В силу положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» ТОВ «Южно-Бугський кар'єр» та ТОВ «НАФТА ОЙЛ» є окремими суб'єктами права, а відтак, за змістом Податкового кодексу України, - окремими платниками податку на додану вартість.

Отже, діючим законодавством України визначено, що на сторону цивільно-правової угоди, яка є платником податків, не покладено обов'язку перевірки відповідності законодавству установчих документів постачальників товару (робіт, послуг) та дотримання ними вимог податкового законодавства. Навіть у разі, якщо контрагент не виконав своїх зобов'язань зі сплати податків, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Крім того податкове законодавство України не ставить в залежність право позивача на формування податкового кредиту від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентом податку до бюджету. Питання податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

Оскільки контрагента не притягнуто до відповідальності, висновки, викладені в акті перевірки не є підставою для позбавлення позивача, як добросовісного платника податку, права на віднесення сплачених ним у ціні товару та послуг відповідних сум податку на додану вартість до податкового кредиту. Крім того, позивач виконав усі передбачені законом обов'язки щодо цього та має всі документальні підтвердження господарських відносин із ТОВ «НАФТА ОЙЛ». Саме на податковий орган покладений обов'язок контролю за сплатою податкових зобов'язань із врахуванням конституційного принципу щодо індивідуальності зобов'язань сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що платником податку надані усі необхідні первинні документи бухгалтерського та податкового обліку, які підтверджують реальність господарських операцій з контрагентом та правомірність визначення витрат та формування податкового кредиту.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія вважає, що постанова суду постановлена з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для її скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.196,200,206КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Первомайської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області - залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 2 липня 2015р. - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які брали участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: К.В. Кравченко

О.В. Лук`янчук