Справа № 335/10765/15-а
Суддя: Апаллонова Ю. В.
Дата ухвалення: 2015-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

(в порядку скороченого провадження)
09 листопада 2015 року м. Запоріжжя
Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Апаллонова Ю.В., розглянувши у скороченому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -
У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії.
В обґрунтування адміністративного позову зазначав, що перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя, з 17.02.2005 року йому призначено пенсію у відповідності до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зі зниженням пенсійного віку на 10 років, як працівнику, який працював на роботах із шкідливими і важким умовами праці. Після призначення пенсії він продовжував працювати та працював до квітня 2015 року, коли його було звільнено за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію. З 17 лютого 2015 року він набув право на пенсію за віком на загальна підставах у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і 02 жовтня 2015 року звернувся до Управління пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі а м. Запоріжжя з заявою про призначення йому пенсії за віком на загальних підставах у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Але Управлінням пенсійного фонду України в Орджонікідзевським районі м. Запоріжжя листом від 15 жовтня 2015 року № 216/Д-9 йому було відмовлено у призначенні пенсії за віком на загальних підставах відповідності до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки, як вважає Управління Пенсійного фонду України Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя, він вже отримує пенсію за віком.
З даними діями позивач не згоден, вважає їх такими, що порушують його гарантоване Конституцією та Законами України право з наступних підстав: Управлінням Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя з 17.02.2005 року йому призначено пенсію у відповідності п «а» ст.. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зі зниження пенсійного віку, на той час, коли він виходив на пенсію, у нього не було можливості обирати за яким законом виходити на пенсію, оскільки інших варіантів призначення пенсії у нього не було.
Оскільки 16 лютого 2015 року йому виповнилося 60 років, 17 лютого 2015 року він отримав право на призначення йому пенсії за віком на загальних підставах. Умовою для призначення даного виду пенсії як раз досягнення 60-річного віку. Таким чином, йому має бути призначено пенсію за віком на загальних підставах відповідно до ст.. 26, ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».
При цьому йому було призначено пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії за Законом «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» він звернувся вперше.
Посилаючись на зазначене, просить суд визнати дії Управління Пенсійного Фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя щодо відмови в призначенні пенсії за віком на загальних підставах відповідно до ст.26, ч. 2 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування « з 02 жовтня 2015 року Зобов'язати Управління пенсійного Фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на загальних підставах з 02 жовтня 2015 р (моменту звернення за пенсією) відповідно до ст. 26, ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої зарплати працівників, зайнятих галузях економіки України за 3 останні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком на загальних підставах, провести перерахунок та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.
Розгляд справи проведено у порядку скороченого провадження у відповідності із ст.183-2 КАС України без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.
04.11.2015 року Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя подало заперечення на адміністративний позов, в яких просило відмовити у задоволенні адміністративного позову.
З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. У випадках, установлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.
Згідно ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставах яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя, з 17.02.2005 року йому призначено пенсію у відповідності до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зі зниженням пенсійного віку на 10 років, як працівнику, який працював на роботах із шкідливими і важким умовами праці.
Після призначення пенсії він продовжував працювати та працював до квітня 2015 року, коли його було звільнено за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію.
Позивач звернувся до відповідача з заявою від 02.10.2015р. про призначення пенсії за віком.
Управлінням пенсійного фонду України в Орджонікідзевським районі м. Запоріжжя листом від 15 жовтня 2015 року № 216/Д-9 йому було відмовлено у призначенні пенсії за віком на загальних підставах відповідності до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки, як вважає Управління Пенсійного фонду України Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя, він вже отримує пенсію за віком, призначену відповідно до п.«а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» і станом на 01.09.2015 року розмір пенсії розраховано відповідно до ст. 25,27,40 Закону- 1058 .
Згідно до п.2 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (надалі- Закон № №1058-IV) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: 1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".
За приписами ч.1 ст.9 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.
Відповідно до ст.2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
У ч.3 ст.45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач отримує пенсію за віком, призначену відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та звернувся до відповідача з заявою про призначення йому того самого виду пенсії: пенсії за віком на умовах і в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка не передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії .
Відповідно до ст. 10 Закону № №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Тобто, законодавець надав вичерпний перелік видів пенсій, які можуть бути призначені особі відповідно до Закону №1058.
Відповідно до ст. 26 Закону №1058-IVособи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.
Позивач стверджує, що має право на призначення пенсії за віком відповідно до цієї статті, проте 17.02.2005 року йому вже була призначена пенсія за віком, але на пільгових умовах із зниженням пенсійного віку за Списком №1. Відповідно до норм діючого законодавства він не має права на ще одне призначення пенсії.
Пенсія за віком на загальних підставах та пенсія за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку розраховується відповідно до Закону №1058, а Закон №1788 визначає лише право особи на пільгову пенсію.
Таким чином, з огляду на обставини справи суд вважає що відповідач діяв в межах своїх повноважень, у відповідності до діючого законодавства, а за таких підстав позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.
За таких обставин, у задоволенні позовних вимог про зобов'язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком, на умовах і в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, оскільки йому пенсія за віком вже призначена на пільгових умовах відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», слід відмовити.
Посилання у позові на Постанову ВСУ від 31.03.2015 року у справі № 21-612а14, як на правову позицію є безпідставним оскільки Верховний Суд розглянув справу за зовсім іншими правовідносинами, зокрема у справі, яка була предметом перегляду ВСУ предметом є переведення з одного виду пенсії за Законом України від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на інший, зокрема, позивач до звернення з заявою про переведення на пенсію за віком отримував пенсію у зв'язку з втратою годувальника, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а не призначення одного й того самого виду пенсії.
Керуючись ст.10,11,86,159-163,183-2 КАС України, суд,
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, відмовити.
Судові витрати по справі у вигляді сплати судового збору покласти на позивача.
Відповідно до ч. 8 ст. 183-2 КАС України, постанова за результатами скороченого провадження може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку. Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку також іншими особами у зв'язку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки. Строк для подання апеляційної скарги стороною або іншою особою, яка брала участь у справі, обчислюється з моменту отримання копії постанови.
Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її проголошення за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя.

Суддя: Ю.В.Апаллонова