Справа № 233/5665/15-а
Суддя: Леміщенко О. О.
Дата ухвалення: 2015-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

233 № 233/5665/15-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 року м. Костянтинівка

Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі головуючого судді Леміщенко О.О., при секретарях Войтюк О.О., Круговій Ю.С., за участю представника позивача Дністренко О.О., представника відповідача Сергієнка Д.Є., третьої особи ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Управління Пенсійного фонду України в м. Костянтинівці та Костянтинівському районі Донецької області до Відділу державної виконавчої служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, за участю третьої особи ОСОБА_3, про визнання незаконною та скасування постанови про накладення штрафу, -

В С Т А Н О В И В:

23.09.2015 року Управління Пенсійного фонду України в м. Костянтинівці та Костянтинівському районі Донецької області звернулось до суду з адміністративним позовом до Відділу державної виконавчої служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області про скасування постанови від 17.09.2015 ВП №46155425 про накладення штрафу у розмірі 680,00 грн.

Представник позивача Дністренко О.О., яка діє на підставі довіреності від 15.07.2015 року, в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги та пояснила, що 18.07.2014 року Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області було винесено постанову по справі № 233/3945/14-а про зобов'язання УПФУ в м. Костянтинівці та Костянтинівському районі Донецької області здійснити з 01 січня 2014 року перерахунок та виплату державної пенсії на підставі ст. 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" ОСОБА_3 в обсязі не нижче від 8-ми розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, та додаткову пенсію за віком за шкоду, заподіяну здоров'ю, на підставі ст.50 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в обсязі 75% розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, за відрахуванням фактично отриманих ним сум. Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2014 року постанову Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 липня 2014 року залишено без змін. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04.12.2014 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в м. Костянтинівці та Костянтинівському районі Донецької області.

Головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області Сергієнко Д.Є. постановою від 17.09.2015 року відкрито виконавче провадження ВП № 46155425 із примусового виконання даного рішення суду.

Управлінням Пенсійного фонду України в м. Костянтинівці та Костянтинівському районі Донецької області отримано постанову головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області Сергієнко Д.Є. про накладення штрафу від 17.09.2015 року ВП №46155425, якою за невиконання зобов'язання державного виконавця від 11.09.2015 року накладено на управління штраф у розмірі 680,00 грн.

З постановою про накладення штрафу управління не погоджується та посилається на те, що у зобов'язаннях державного виконавця взагалі не було встановлено строк їх виконання, а при винесенні постанови про накладення штрафу не було перевірено поважність причин невиконання рішення суду.

Так, відповідно до розпорядження від 24.12.2014 року та протоколу від 26.12.2014 року ОСОБА_3 проведено індивідуальний перерахунок пенсії відповідно до зазначених рішень судів, нарахована основна та додаткова пенсії за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року в сумі 799, 96 грн.

Зазначила, що управління не виконало рішення суду в частині виплати ОСОБА_3 нарахованих сум з поважних причин, обґрунтовуючи це наступним.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та й у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами першої та другою статті 23 Бюджетного кодексу України встановлено, що будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Бюджетні призначення, джерелом фінансування яких є державний бюджет, визначаються законом про Державний бюджет.

Згідно з пунктами 20 та 29 частини першої статті 116 Бюджетного кодексу України взяття зобов'язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушення бюджетного законодавства.

Стаття 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» закріплює норму, якою встановлюється, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок Державного бюджету. Виконання цього Закону залежить від фінансових ресурсів доходної частини Державного бюджету України.

Згідно з частиною другою статті 95 Конституції України виключно законами України про державні бюджети на відповідні роки визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Зі змісту положень статей 32, 34, 35 Бюджетного кодексу України вбачається, що за складання проекту закону про Державний бюджет України відповідає Міністерство фінансів України, а підготовка пропозицій проекту Державного бюджету України Міністерством фінансів України здійснюється на підставі бюджетних запитів, які подаються до Мінфіну головними розпорядниками бюджетних коштів.

Відповідно до статті 87 Бюджетного кодексу України видатки на державні програми з ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, здійснюються у встановленому порядку за рахунок наявних надходжень до загального фонду державного бюджету в межах обсягів призначень, передбачених у Державному бюджеті України.

Відповідно до Положень про Пенсійний фонду України, бюджет Пенсійного фонду України затверджує Уряд України. Таким чином, Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний Фонд України - органом, який реалізує таку політику, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 2 ст. 72 Закону України від 09.07.2003 №1058 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058) кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України, та використовуються в порядку, визначеному статтею 73 зазначеного Закону.

А саме, кошти Пенсійного фонду використовуються на: виплату пенсій, надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; фінансування адміністративних витрат, пов'язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду; оплату послуг з виплати та доставки пенсій; формування резерву коштів Пенсійного фонду. Забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом (ст. 73 Закону №1058).

Отже, виплата сум, донарахованих на виконання судового рішення, може бути здійснена за наявності відповідних цільових асигнувань з Державного бюджету України по окремій бюджетній програмі, що передбачає Дотацію на виплату пенсій, надбавок та підвищень до пенсій, призначених за різними пенсійними програмами, на виконання таких рішень.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України.

Взяття зобов'язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства (пп. 20, 29 ч. 1 ст. 116 Бюджетного Кодексу України).

Управління Пенсійного фонду України в м. Костянтинівці та Костянтинівському районі Донецької області, як орган державної влади, може діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч.2 ст.19 Конституції України).

Відповідно до вимог ст. 89 Закону України від 21.04.1999 року № 606 «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606) штраф за невиконання рішення суду накладається лише в разі його невиконання без поважних причин.

Управління вимогу державного виконавця виконало в межах своїх повноважень, фактично, у повному обсязі виконання судового рішення можливо лише за наявності відповідного бюджетного призначення за рахунок Державного бюджету.

Відповідно до статтей 23 та 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідно бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов'язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

Отже, невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів при відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності таких коштів у управління, не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, оскільки управління не мало фінансової можливості протягом встановленого державним виконавцем строку виконати судове рішення.

Вважає, що в межах своїх повноважень управління здійснило всі необхідні заходи для виконання судового рішення, тому просила визнати постанову про накладення штрафу незаконною та скасувати.

Представник відповідача Сергієнко Д.Є., який діє на підставі довіреності від 05.10.2015 року, в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, державний виконавець при винесенні оскаржуваної постанови діяв в межах своїх повноважень та на підставі закону. Просив відмовити в задоволення позовних вимог.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки, на його думку, УПФУ не вживало всіх необхідних заходів для забезпечення виконання рішення суду в повному обсязі, а тому застосування штрафних санкцій є правомірним

Вислухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на примусове виконання до ВДВС надійшов виконавчий лист від №2а-3945/14-а, виданий 11.12.2014 року Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області про зобов'язання УПФУ в м. Костянтинівці та Костянтинівському районі Донецької області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_3 пенсії згідно з постановою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18.07.2014 року.

21.01.2015 року відповідачем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання зазначеного вище виконавчого листа, боржнику надано строк до 30.01.2015 року на добровільне виконання рішення.

В ході проведення виконавчих дій державним виконавцем було направлено боржнику - УПФУ в м. Костянтинівці та Костянтинівському районі Донецької області два зобов'язання (без дати та номеру та за №19817 від 17.09.2015 року) з вимогою виконати рішення суду в повному обсязі.

Управлінням вказані вимоги державного виконавця не виконано у зв'язку з відсутністю відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності таких коштів.

Оскільки рішення суду в частині зобов'язання виплатити ОСОБА_3 нарахованої за наслідком перерахунку пенсії позивачем не виконано, державним виконавцем було складено акт від 17.09.2015 року та винесено постанову від 17.09.2015 року ВП №46155425 про накладення штрафу у розмірі 680 грн.

Проте з такою постановою погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону № 606-ХІV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із частиною 2 статті 25 Закону № 606-ХІV державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Виконання рішень за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення здійснюється відповідно до статті 75 Закону № 606-ХIV.

Частиною 2 статті 75 зазначеного Закону передбачено, що у разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Згідно із частиною 1 статті 89 Закону № 606-ХІV у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Враховуючи викладене, постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише при умові, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість, у тому числі і фінансову, виконати судове рішення, проте не зробив цього.

Судом встановлено, що Управління частково виконало вимогу державного виконавця в межах своїх повноважень, а саме: згідно рішення здійснило перерахунок ОСОБА_3 пенсії як учаснику ліквідації аварії на ЧАЄС 1 категорії, інваліду ІІ групи.

Представником позивача доведено, що виплата нарахованої пенсії позивачем не може бути здійснена, у зв'язку з відсутністю коштів, оскільки вони не є власністю Управління та не знаходяться на його рахунках. Фактично, у повному обсязі виконання судового рішення, можливо лише за наявності відповідного бюджетного призначення за рахунок Державного бюджету.

Відповідно до статей 23 та 116 Бюджетного Кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов'язань без відповідних бюджетних асигнування та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

Отже, невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів при відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності таких коштів у боржника, не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, оскільки боржник не мав фінансової можливості протягом встановленого державним виконавцем семиденного строку, виконати судове рішення.

Накладення за таких обставин штрафу на боржника ще більше ускладнює його фінансове становище та ще більше ускладнює виконання судового рішення.

У зв'язку з фактичною неможливістю виконання бюджетними державними органами судових рішень про стягнення, виплату коштів Верховною Радою України 5 червня 2012 року було прийнято Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». Відповідно до положень частини 1 статті 3 вказаного Закону виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Тобто списання коштів з рахунків державного органу на виконання судових рішень проводиться лише за умови наявності таких коштів.

На підставі аналізу зазначених норм права суд дійшов висновку, про те, що невиконання судового рішення управлінням ПФУ в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів

Аналогічна правова позиція викладена в постанові ВСУ від 24.03.2015 року (справа №21-66а15).

Враховуючи викладене, суд вважає, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм діючого законодавства, тобто є незаконною, а тому підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 14, 70-72, 86, 159-163 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги Управління Пенсійного фонду України в м. Костянтинівці та Костянтинівському районі Донецької області до Відділу державної виконавчої служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області про визнання незаконною та скасування постанови про накладення штрафу - задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати постанову ВП №46155425 від 17.09.2015 року головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області Сергієнко Д.Є. про накладення штрафу у розмірі 680 грн. на Управління Пенсійного фонду України в м. Костянтинівці та Костянтинівському районі Донецької області.

На постанову може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного адміністративного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя