Справа № 2а-2205/10/0970
Суддя: Грицюк П.П.
Дата ухвалення: 2010-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" серпня 2010 р. Справа № 2a-2205/10/0970

м.Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Грицюка П.П.

при секретарі Кузишин Р.М.,

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: приватного підриємця ОСОБА_3

до відповідача: Державної податкова інспекція в м. Івано-Франківську

про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

14.06.2010 року фізична особа підприємець ОСОБА_3 (далі позивач) звернулась в Івано-Франківський окружний адміністративний суд з позовом до державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську (далі відповідач) про скасування рішення № від 25.02.2010 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 17936,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що підставою для застосування штрафних санкцій стали висновки відповідача про незабезпечення ведення позивачем у порядку, встановленому законодавством, обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації. Порушення, викладені в акті перевірки, не підтверджуються, а тому застосування штрафних санкцій є неправомірним.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав зазначених позовною заявою.

Представник відповідача подав заперечення до адміністративного позову. В своїх поясненнях вказав, що обставини про порушення відповідачем п.п. 1, 2, 12 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" зазначені в акті перевірки. На суб'єктів підприємницької діяльності покладається обов'язок вести облік товарних запасів саме на складах та/або за місцем їх реалізації, та здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку. Вважає, що відповідачем було правомірно прийнято рішення про застосування штрафних санкцій, просив відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши подані суду письмові докази, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що працівниками відповідача проведено перевірку за дотриманням суб'єктом господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій господарської одиниці кафе "Бугіль", що належить позивачу - суб'єкту господарської діяльності ОСОБА_3. Перевірку проведено на підставі плану роботи на лютий 2010 року (а.с. 27-29) та направлення на перевірку №69 від 08.02.2010 року (а.с. 26). За результатами перевірки складено акт (довідку) № 3174/09/15/23/НОМЕР_1 від 11.02.2010 року (а.с.20-21).

Вказаною перевіркою встановлені порушення п.п.1, 2, 12 ст. 3, ст.ст. 6, 9 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (надалі по тексту постанови - Закон про РРО), а саме: невідображення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації у книзі обліку доходів і витрат (8938,00 грн.), проведення розрахункової операції без застосування реєстратора розрахункових операцій при продажу товарів, невидача розрахункового документа встановленого взірця на суму 12,00 грн.

На підставі зазначеного вище акта перевірки відповідачем було прийнято оскаржуване рішення форми "С" про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 25.02.2010 року № НОМЕР_2, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 17936,00 грн. (а.с.8).

Вказана штрафна санкція визначена позивачу на підставі п.1 ст.17, ст. 21 Закону про РРО, які передбачають, що до суб'єктів підприємницької діяльності, які не ведуть або ведуть з порушенням встановленого порядку облік товарів за місцем реалізації та зберігання, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; у п'ятикратному розмірі вартості проданих товарів (наданих послуг), на які виявлено невідповідність - у разі проведення розрахункових операцій на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг), у разі непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій, у разі нероздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки.

Суд не приймає до уваги посилання представника позивача на те, що проводилась планова перевірка позивача, доказів дотримання порядку проведення якої позивачем не надано, виходячи з наступного.

Спеціальним нормативно-правовим актом, з питань здійснення контролю за дотриманням порядку проведення розрахунків є Закон України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".

Згідно зі ст. 15 даного Закону, контроль в даній сфері здійснюється податковими органами шляхом проведення планових та позапланових перевірок відповідно до законодавства України.

Частиною 4 ст. 16 цього Закону передбачено, що планові або позапланові перевірки осіб, що використовують реєстратори розрахункових операцій, розрахункові книжки або книги або книги обліку розрахункових операцій, здійснюються у порядку, передбаченому законодавством України.

Відповідно до пункту 3.1 додатку 1 Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної податкової служби України при організації та проведенні перевірок платників податків, затверджених наказом ДПА України від 27 травня 2008 року №35, такі перевірки проводяться за окремими щомісячними планами органів державної податкової служби і за наявності направлення на перевірку.

Враховуючи вищевикладене , зазначена перевірка проведена як планова відповідно до вимог чинного законодавства, а висновок позивача щодо визнання даної перевірки незаконною є безпідставним.

Так, у відповідності до п.п. 1, 2 ст. 3 Закону про РРО, суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані: проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок; видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.

Відповідно до п.1 ст.17 за порушення вимог Закону про РРО до суб'єктів підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів державної податкової служби України застосовуються фінансові санкції у розмірі: - п'ятикратному розмірі вартості проданих товарів (наданих послуг), на які виявлено невідповідність - у разі проведення розрахункових операцій на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг), у разі непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій, у разі нероздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки.

Таким чином, до позивача правомірно застосовано штрафну санкція в розмірі 60,00 грн. (12,00 грн. х 5).

Щодо неведення позивачем обліку товарних запасів суд зазначає, що відповідно до п. 12 ст.3 Закону про РРО, суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг).

Відповідальність за дане порушення передбачена ст. 21 Закону про РРО, якою визначено, що до суб'єктів підприємницької діяльності, що не ведуть або ведуть з порушенням встановленого порядку облік товарів за місцем реалізації та зберігання, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, до позивача правомірно застосовано штрафну санкція в розмірі 17876,00 грн. (8938,00 грн. х 2).

Загальна сума застосованих фінансових санкцій згідно оскаржуваного рішення становить 17936,00 грн. (17876,00 грн. + 60,00 грн.).

Щодо тверджень позивача про відсутність у субєкта підприємницької діяльності обовязку щодо ведення бухгалтерського обліку суд зазначає.

Статтею 6 Закону про РРО передбачено, що облік товарних запасів фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності ведеться у порядку, визначеному чинним законодавством, а юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) - у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку. Облік ведеться з урахуванням особливостей, встановлених для суб'єктів малого підприємництва. Обов'язок із ведення обліку товарних запасів не застосовується до осіб, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку придбаних або проданих товарів.

Відповідно до пункту 2 статті 3 Закону України від 16.07.99 р. №996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон №996) бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством.

Згідно ст. 2 Закону №996, положення названого закону щодо ведення бухгалтерського обліку поширюється лише на юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності, які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Стосовно ж субєктів підприємницької діяльності фізичних осіб, то вказані особи облік товарних запасів здійснюють у книзі обліку доходів і витрат.

Форма Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, визначена Інструкцією про прибутковий податок з громадян, затвердженою наказом Державної податкової адміністрації України від 21.04.93 р. №12, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 09.06.93 р. за №64 (із змінами та доповненнями).

Порядок ведення Книги обліку доходів та витрат громадян - суб'єктів підприємницької діяльності визначено у листі Державної податкової адміністрації України від 05.11.97 р. №17-0117/10-8886 та у постанові Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 р. №1269 «Про затвердження Порядку ведення книги обліку доходів і витрат».

Відповідно до п. 1 даного Порядку книга обліку доходів і витрат (далі - книга) ведеться суб'єктами підприємницької діяльності - фізичними особами, оподаткування доходів яких здійснюється згідно із законодавством з питань оподаткування суб'єктів малого підприємництва (у тому числі шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку), а також особами, які мають пільговий торговий патент для продажу товарів (крім підакцизних) (надання послуг) відповідно до законодавства з питань патентування деяких видів підприємницької діяльності, якщо такі особи не є платниками податку на додану вартість згідно із законодавством (далі - суб'єкти підприємницької діяльності).

Представник позивача представив в судове засідання книгу обліку доходів і витрат позивача та накладні, що підтверджують, на його думку, протиправність оскаржуваного рішення.

Дані докази судом не взято до уваги, оскільки вони були відсутні на момент перевірки, що відображено на ст. 2 акту перевірки № 3174/09/15/23/НОМЕР_1 від 11.02.2010 року (а.с. 20) та в поясненнях адміністратора Григорчука І.М. (а.с. 22).

Таким чином, суд прийшов до висновку, що документи, які не були представлені на момент перевірки, не використовувались в ході її проведення, при встановленні фактів і результатів, не можуть бути взяті до уваги в якості доказів в судовому засіданні.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачу в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Відповідно до статті 186 КАС України, апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений Кодексом адміністративного судочинства України, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: /підпис/ ОСОБА_4

Постанова складена в повному обсязі 16.08.2010 року.