Справа № 2303/12/2070
Суддя: Архіпова С.В.
Дата ухвалення: 2012-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

22 березня 2012 р. № 2-а- 2303/12/2070

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого Судді Архіпової С.В.

при секретарі Солуяновій Н.В.,

за участю: представників позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу

за позовом

Управління Держкомзему в місті Харкові
до Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі міста Харкова
про визнання незаконною та скасування претензії ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Управління Держкомзему у місті Харків звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом до відповідача - Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова та просив визнати незаконною та скасувати претензію від 11.08.2011р.

В обґрунтування заявленого позову зазначив, що висновки відповідача щодо заниження страхових зобовязань не відповідають дійсності, оскільки позивач є державною установою, отже вірно обчислює належні до сплати суми збору на обовязкове державне пенсійне страхування. Крім того, як зазначає позивач, протягом тривалого часу між ним та відповідачем проводилися звірки платежів, які не виявляли розбіжностей у нарахованих та сплачених сумах.

В судовому засіданні представники позивача заявлені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, виходячи із доводів позовної заяви.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в їх задоволенні відмовити. Згідно наданих письмових заперечень відповідач зазначив, що проведеною перевіркою правильності нарахування збору на обовязкове державне страхування виявлено невірне відображення позивачем зобовязання зі сплати збору на загальнообовязкове державне пенсійне старування, в звязку з чим йому предявлено оскаржувану вимогу, яка є цілком обґрунтованою та законною.

Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог та необхідність в їх задоволенні відмовити, керуючись наступним.

Так, судом встановлено, що в лютому 2011 року фахівцями Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова проведено позапланову перевірку позивача з питань дотримання вимог законодавства щодо нарахування, обчислення та сплати внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, інших платежів та надання достовірних відомостей до органів Пенсійного фонду за період з 05.12.2000р. по 21.02.2011р. , за результатами якої складено акт від 21.02.2011р. № 86.

Згідно висновків зазначеного акту виявлено порушення, яке полягає в тому, що при виплаті заробітної плати за грудень 2002 року установа позивача у розрахунку зобовязання зі сплати збору на загальнообовязкове державне пенсійне страхування за грудень 2002 року в рядку 7 невірно відобразило зобовязання 3325,11 грн. замість 4417,47 грн., внаслідок чого виникло заниження зобовязань на суму 1092,36 грн., чим порушено ст.2, ст.4 Закону України від 26.06.1997р. «Про збір на обовязкове державне пенсійне страхування» та п. 5.3.1 ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та держаними цільовими фондами». Крім того, виявлено порушення ст. 21 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. та порядку формування та подання органам Пенсійного фонду України відомостей про застраховану особу, що використовуються в системі загальнообовязкового державного пенсійного страхування, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 10.06.2004р. №7-6, зареєстрованого в Мінюсті України 10.05.2004р. № 1000/9599.

На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем складено та направлено позивачу претензію від 11.08.2011р. про сплату недоотриманого збору на загальнообовязкове державне пенсійне страхування на суму 1092,36 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд виходить з того, що відповідачем при проведенні перевірки встановлено ту обставину, що при виплаті заробітної плати за грудень 2002 року позивач у розрахунку зобов'язання зі сплати збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за грудень 2002 року в рядку 7 невірно відобразив зобов'язання 3325,11 грн. замість 4417,47 грн. внаслідок чого виникло заниження зобов'язань на суму 1092,36 грн., чим порушено ст.2 та ст.4 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» та п. 5.3.1 ст.5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» № 2181-III від 21.12.2000р.

Позивач доказів на спростування зазначених обставин не наводить. Обґрунтування позовних вимог полягає в тому, що у відповідача раніше не виникало претензій до позивача, погоджувались та підписувалися акти звірок.

Суд зауважує, що порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами на час виникнення спірних правовідносин передбачено Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» № 2181-ІП від 21.12.2000р. Даним законом встановлювався порядок погашення зобов'язань юридичними або фізичними особами перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), включаючи збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, та визначає процедуру оскарження дій органів стягнення.

З набранням чинності 1 січня 2004 року Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058, втратив свою чинність Закон України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» № 2181-ІІІ від 21.12.2000р, таким чином порядок обчислення і сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування підприємствами, установами, організаціями, громадянами до Пенсійного фонду України визначався Законом України від 09.07.2003р. №1058.

В зв'яку з наведеним в п. 3 ч. 16 розділу XV Прикінцевих положень Закону України від 09.07.2003р. №1058 передбачено та закріплено за Пенсійним фондом повноваження, що погашення заборгованості зі сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, яка виникла до 1 січня 2004 року і не погашена в установленому законом порядку, здійснюється відповідно до статті 106 цього Закону.

Згідно ч.15 ст. 106 Закону України від 09.07.2003р. №1058 строк давності щодо стягнення недоїмки (прострочена заборгованість) не застосовується.

З метою вирішення питання дотримання вимог законодавства щодо нарахування, обчислення та сплати внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, інших платежів та надання достовірних відомостей до органів Пенсійного фонду був складений акт № 86 від 21.02.2011р. про результати позапланової перевірки, яким встановлено факт порушення порядку погашення зобов'язань перед Пенсійним фондом та позивачу надіслано претензію від 11.08.2011р. року про сплату боргу, яка є обов'язковою до виконання.

Суд відхиляє доводи позивача про відсутність претензій Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова та зауважує, що раніше, до проведення перевірки, відповідачем не перевірялася правильність обчислення збору на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, а лише відповідність сплачених позивачем сум нарахованим ним сумам. Проте за результатами проведеної перевірки виявлено порушення, наявність якого підтверджена в ході судового розгляду справи.

В звязку з наведеним суд відзначає, що будь-яке рішення чи дії субєкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні обєктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до п. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення субєкта владних повноважень на може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, перевіривши оскаржуване в даній справі рішення (претензію) відповідача з урахуванням наведеної норми, судом не встановлено підстав для його скасування, оскільки відповідачем, як субєктом владних повноважень, суду в повній мірі доведено правомірність свого рішення відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України.

Також суд враховує, що згідно приписів ст. 94 КАС України судовий збір позивачу не повертається.

На підставі викладеного та керуючись ст., ст. 160,161,162,163 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Управління Держкомзему у місті Харків до Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова про визнання незаконною та скасування вимоги, - залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги у десятиденний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня отримання копії постанови. Якщо постанову було проголошено у відсутності особи, яка бере участь у справі, то строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня отримання нею копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не було скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови складено та підписано 26 березня 2012 року.

Головуючий Суддя С.В. Архіпова