Справа № 2а-1988/10/2670
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2010-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 липня 2010 року 10 год. 11 хв. № 2а-1988/10/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., при секретарі судового засідання Хливнюк А.М. вирішив адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до третя особаГолови Вищого господарського суду України ОСОБА_2, Прокуратури міста Києва Державне казначейство України
провизнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії
за участю:
позивача:ОСОБА_3,
представника відповідача: ОСОБА_4, довіреність №1168 від 29.06.2010р.

На підставі ч. 3 ст. 160 КАСУ в судовому засіданні 05.07.2010 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст складено і підписано 09.07.2010 року.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

ОСОБА_5 (далі Позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Голови Вищого господарського суду України ОСОБА_2 (далі Відповідач-1), Прокуратури міста Києва (далі Відповідач-2) про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.02.2010р. відкрито провадження в адміністративній справі №2а-1988/10/2670 та призначено попереднє судове засідання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.03.2010р. залучено Державне казначейство України в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача-1.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.06.2010р. закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судове засідання 05.07.2010р. Позивач прибув, представник Відповідача-1 не прибув, заявлено клопотання слухати справу за відсутності представника відповідача, Відповідач-2 не прибув, належним чином повідомлений, причини неявки у судове засідання не повідомив, третя особа не зявилась, належним чином повідомлена, через канцелярію суду надіслала свої заперечення.

Позивач позов підтримує в повному обсязі. Позовні вимоги вмотивовує тим, що Відповідачем грубо порушено Конституцію України, Закони України «Про звернення громадян», «Про інформацію», що унеможливило реалізацію його права на отримання інформації.

Відповідач-1 проти позову заперечує з підстав викладених у письмових запереченнях від 01.06.2010 року №01-20/326.

Відповідач-2 про позову заперечує з підстав викладених у письмових запереченнях від 19.03.2010р. №05/2/2-9157-10.

Третя особа проти позову заперечує з підстав викладених у письмових запереченнях від 10.06.2010 р. №5-13/3383-10285.

Дослідивши наявні матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Вищого господарського суду України з заявою від 27.10.2008 року про надання інформації до 16.11.2008 року чи працює у Вищому господарському суді України ОСОБА_6, повідомити його повне імя та по-батькові, яку адміністративну посаду займає.

09.01.2009 року Позивач звернувся до Голови Вищого господарського суду України про інформування до 23.01.2009 р. щодо причин не надання відповіді на попередню заяву та надання відповіді на заяву від 27.10.2008 року.

08.04.2009 року Позивач звернувся до Голови Вищого господарського суду України про надання відповіді стосовно ОСОБА_6

27.07.2009 року, 12.11.2009 року Позивачем в порядку нагляду за дотриманням законодавства про звернення громадян надіслано звернення до Відповідача-2, який в свою чергу, надіслав для розгляду за належністю відповідно до ОСОБА_7 юстиції України та Відповідача-1.

З огляду на те, що відповіді на свої заяви Позивач не отримав, ним подано позов до суду, вважаючи, що Головою Вищого господарського суду України допущено бездіяльність в частині належного розгляду його заяви і надання відповіді відповідно до Законів України «Про звернення громадян», «Про інформацію»та «Про судоустрій України».

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення Позивача та представника Відповідача-2, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва приходить до наступних висновків.

Статтею 40 Конституції України держава гарантує, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобовязані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про звернення громадян»від 02.10.1996р. №393/96-ВР (далі Закон №393/96-ВР) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно з частиною першою ст. 7 Закону №393/96-ВР звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

Частиною другою та третьою ст. 8 Закону №393/96-ВР визначено, що не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними.

Рішення про припинення розгляду такого звернення приймає керівник органу, про що повідомляється особі, яка подала звернення.

Відповідно до частини третьої ст. 15 Закону №393/96-ВР відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Частиною першою та другою ст. 20 Закону №393/96-ВР встановлено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію»від 02.10.1992 року №2658-XII (із змінами і доповненнями) (далі Закон №2658-XII) під інформацією цей Закон розуміє документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі.

Статтею 2 Закону №2658-XII встановлює загальні правові основи одержання, використання, поширення та зберігання інформації, закріплює право особи на інформацію в усіх сферах суспільного і державного життя України, а також систему інформації, її джерела, визначає статус учасників інформаційних відносин, регулює доступ до інформації та забезпечує її охорону, захищає особу та суспільство від неправдивої інформації.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про прокуратуру»від 05.11.1991 року №1789-XII (із змінами і доповненнями) (далі Закон №1789-XII) прокурорський нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів Кабінетом Міністрів України, міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади, органами державного і господарського управління та контролю, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими Радами, їх виконавчими органами, військовими частинами, політичними партіями, громадськими організаціями, масовими рухами, підприємствами, установами і організаціями, незалежно від форм власності, підпорядкованості та приналежності, посадовими особами та громадянами здійснюється Генеральним прокурором України і підпорядкованими йому прокурорами.

Прокурор, відповідно до ст. 12 Закону №1789-XII, розглядає заяви і скарги про порушення прав громадян та юридичних осіб, крім скарг, розгляд яких віднесено до компетенції суду.

Прокурор здійснює нагляд за додержанням вимог законодавства щодо порядку розгляду скарг всіма органами, підприємствами, установами, організаціями та посадовими особами.

Прокурор проводить особистий прийом громадян.

Прийняте прокурором рішення може бути оскаржено вищестоящому прокурору або до суду.

Після прийняття рішення по скарзі Генеральним прокурором України провадження по таких скаргах в органах прокуратури припиняється.

Відповідно до п. 1.2. Інструкції про порядок розгляду і вирішення звернень та особистого прийому в органах прокуратури в Україні, затвердженої наказом Генерального прокурора України від 28.12.2005 року №9 (із змінами і доповненнями) (далі Інструкція №9) цією Інструкцією встановлюється порядок розгляду і вирішення звернень громадян, службових та інших осіб, запитів і звернень народних депутатів України, депутатів місцевих рад, а також прийому громадян, службових та інших осіб у генеральній прокуратурі України, прокуратурах Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя, військових прокуратурах регіонів та Військово-Морських Сил України, міських, районних, міжрайонних і прирівняних до них прокуратурах.

Пунктом 3.2. Інструкції №9 визначено, що по кожному зверненню в прокуратурах усіх рівнів може бути виконана одна з таких дій:

- прийнято до розгляду;

- передано на вирішення до підпорядкованої прокуратури;

- направлено до іншого відомства;

- долучено до скарги, що раніше надійшла, або до матеріалів кримінальної справи.

Порядок перевірки звернень, що забезпечує найбільш повний, оперативний і кваліфікований розгляд поставлених у них питань, визначається Генеральним прокурором України, його заступниками, начальниками самостійних структурних підрозділів генеральної прокуратури України (п. 4.1. Інструкції №9).

За підсумками вирішення звернень може бути прийнято, відповідно до п. 4.14. Інструкції №9, одне з таких рішень: задоволено, частково задоволене, повторно задоволене, відхилено, розяснено.

В судовому засіданні Позивач пояснив, що ним відповідно до вимог Конституції України, Закону №393/96-ВР, Закону №2658-XII надіслано 27.10.2008 року Відповідачу-1 заяву про надання інформації стосовно судді Остапенка М.І. чи працює у Вищому господарському суді України, його імя та по-батькові та яку, крім посади судді, адміністративну посаду займає.

Не отримавши відповіді, Позивачем подано Відповідачу-1 скаргу від 09.01.2009 року щодо повідомлення причин не надання відповіді на попередню заяву та надати відповідь на питання стосовно ОСОБА_6

08.04.2009 року Позивачем надіслано Відповідачу-1 скаргу щодо причин не надання відповіді та надати відповідь на заяву від 27.10.2008 року.

З огляду на те, що Позивачем відповіді не отримано, він вважає, що Відповідач-1 зловживає своїм службовим становищем протиправно порушуючи ст. 40 Конституції України, ст. ст. 6, 9, 18, 29, 33, 34 Закону №2658-XII, ст. ст. 7, 17, 18-20 Закону №393/96-ВР та частину третю ст. 3 Закону України «Про судоустрій України»від 07.02.2002 року №3018-III (із змінами і доповненнями) (далі Закон №3018-III), якою встановлено, що судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи в порядку, вставленому Конституцією України та законами.

На виконання ст. 29 Закону №393/96-ВР Позивач 27.07.2009 року звернувся до Відповідача-2 із скаргою про не реагування з боку Відповідача-1 на звернення від 27.10.2008 року, 09.01.2009 року та 08.04.2009 року. Відповідачем-2 скаргу Позивача надіслано до ОСОБА_7 юстиції України за належністю.

Такі дії Відповідача-2 Позивач вважає протиправними, бо вказана в листі ОСОБА_7 юстиції України інформація Відповідачу-2 мала б бути відомою.

Позивач 12.11.2009 року знову звернувся до Відповідача-2 з заявою про здійснення запиту до Вищого господарського суду України стосовно судді Остапенка М.І. Відповідачем-2 заяву Позивача в порядку ст. 7 Закону №393/96-ВР надіслано до Відповідача-1. Як зазначає Позивач, Відповідачем-2 не вказано термін для надання відповіді, не взято на контроль виконання Відповідачем-1 листа. Крім того, Відповідач-2 в цьому листі повідомив Позивача, що не здійснює контроль за додержанням законодавства Вищим господарським судом України, чим фактично, на думку Позивача, повідомив Відповідача-1 щодо можливості невиконання заяви Позивача.

Відповідач-1 з приводу позовної заяви повідомив, що в період 2007-2010 років у провадженні судді Шевченківського районного суду міста Києва Остапенка Олега Миколайовича перебувало кілька цивільних та одна адміністративні справи, учасником яких був Позивач. Зокрема, 08.09.2009 року суддею вищевказаного суду прийнято постанову по факту вчинення Позивачем 13.01.2007 року порушення правил дорожнього руху, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди. Позивача визнано винним з закриттям провадження у справі відповідно до ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Постановою Апеляційного суду міста Києва від 02.12.2009 року у прийнятті апеляційної скарги Позивача відмовлено.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 11.11.2009 року суддею Остапенком О. М. позовну заяву Позивача до ЗАТ СНТУ «Ресурсозабезпечення»про стягнення заробітної плати та витребування документів залишено без розгляду на підставі ст. 77 ЦПК України. Ухвалою судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва від 11.02.2009 року зазначену вище ухвалу суду першої інстанції скасовано, справу повернуто для розгляду судом першої інстанції.

Крім того, Позивач неодноразово приймав участь у цивільних справах як представник сторони. Зокрема у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про стягнення суми, яку розглядав суддя Остапенко О.М.

Відповідач-2 вважає, що зазначені обставини і стали приводом для збирання Позивачем даних про суддю та членів його сімї, що виходить за межі повноважень учасника судового процесу. Крім того, дані про членів сімї повинні надаватись лише за їх згодою.

Як зазначає Відповідач-1, стосовно судді Вищого господарського суду України Остапенка М.І., як особи публічної, то інформація про обрання ОСОБА_6 суддею є загальнодоступною, опублікована у засобах масової інформації, зокрема у Відомостях Верховної Ради України від 27.12.2002 року №52, ст. 386 і не потребує підтвердження окремими довідками, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Відповідач-2 зазначає, що подані Позивачем скарги до Прокуратури міста Києва від 27.07.2009 та 12.11.2009 року, в яких ним оскаржуються дії посадових осіб, обґрунтовано надіслано до ОСОБА_7 юстиції України та Відповідача-1, оскільки ст. 48 Закону №2658-XII встановлено, що в разі вчинення державними органами протиправних діянь, передбачених цим Законом, ці дії підлягають оскарженню до органів вищого рівня або до суду. Відповідно до ст. 12 Закону №1789-XII прокурор не розглядає скарги про порушення прав, розгляд яких віднесено до компетенції суду.

Крім того, частиною пятою ст. 14 Закону №3018-III встановлено, що втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою завдати шкоди їх авторитету чи вплинути на неупередженість суду забороняється і тягне передбачену законом відповідальність. Також, згідно ст. ст. 11, 12 Закону України «Про статус суддів», незалежність суддів забезпечується: передбаченою законом процедурою здійснення правосуддя, забороною під загрозою відповідальності втручання у здійснення правосуддя. Главою 6 Закону України «Про статус суддів»встановлено особливий порядок притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності.

Крім того, на звернення про надання інформації Позивача ОСОБА_7 юстиції України від 10.09.2009 року №Н-22075-22 надано відповідну інформацію стосовно судді Остапенка М.І.

Таким чином, звернення Позивача обґрунтовано направлялись за належністю.

Проте, в судовому засіданні Позивач не наполягав щодо вимоги про визнання виконання службових обовязків Відповідача-2 протиправними.

Третя особа заперечує проти позову, зазначає, що Державне казначейство України, виконуючи свої повноваження не здійснювало будь-яких протиправних дій відносно Позивача, його прав та охоронюваних законом інтересів не порушувало, фактичними даними на підставі яких суд може встановити наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи не володіє. У випадку доведення вини, зазначає Державне казначейство України, шкода повинна стягуватися з рахунків тієї бюджетної організації, діями працівників якої було завдано таку шкоду, оскільки всі бюджетні організації фінансуються з державного бюджету і кошти на їхніх рахунках є саме державними.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з пояснень Позивача від 11.06.2010 року, у січні 2007 року Позивач потрапив у дорожньо-транспортну пригоду. Шевченківським районним судом міста Києва по копіях документів, які, як вважає Позивач, підроблені і не відповідають дійсності обставин зіткнення, винесено незаконну постанову про визнання Позивача винним і 08.08.2007 року закрито провадження у справі. На повторну апеляційну скаргу Позивача Апеляційним судом міста Києва винесено постанову від 02.12.2009 року про відмову у прийнятті апеляційної скарги та 22.09.2009 року повернуто Позивачу матеріали апеляційної скарги.

Позивач зазначає, що ним через дружні стосунки в Апеляційному суді міста Києва встановлено, що вирішення його справи в Шевченківському районному суді міста Києва та двічі в Апеляційному суді міста Києва здійснювалося завдяки втручанню і сторонньому впливу на вказані суди заступника Голови Вищого господарського суду України ОСОБА_6, що і стало причиною для звернення до Відповідача-1 стосовно запитуваної інформації. Позивач вважає, що ОСОБА_6 незаконно впливає на вирішення його життєвих питань.

Таким чином, суд приходить до висновку, що Позивач зацікавлений в збиранні інформації, яка відноситься до інформації про особу ОСОБА_6, а не ОСОБА_6 як публічної особи.

Відповідно до ст. 18 Закону №2658-XII основними видами інформації, крім інших, є інформація про особу. Статтею цього ж Закону 23 визначено, що інформація про особу - це сукупність документованих або публічно оголошених відомостей про особу.

Основними даними про особу (персональними даними) є: національність, освіта, сімейний стан, релігійність, стан здоров'я, а також адреса, дата і місце народження.

Джерелами документованої інформації про особу є видані на її ім'я документи, підписані нею документи, а також відомості про особу, зібрані державними органами влади та органами місцевого і регіонального самоврядування в межах своїх повноважень.

Забороняється збирання відомостей про особу без її попередньої згоди, за винятком випадків, передбачених законом.

Кожна особа має право на ознайомлення з інформацією, зібраною про неї. Інформація про особу охороняється Законом.

Відповідно до ст. 26 Закону №2658-XII джерелами інформації є передбачені або встановлені Законом носії інформації: документи та інші носії інформації, які являють собою матеріальні об'єкти, що зберігають інформацію, а також повідомлення засобів масової інформації, публічні виступи.

Абзацами першим-другим ст.28 Закону №2658-XII встановлено, що режим доступу до інформації це передбачений правовими нормами порядок одержання, використання, поширення і зберігання інформації.

За режимом доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом.

Статтею 29 Закону №2658-XII передбачено, що доступ до відкритої інформації забезпечується шляхом:

- систематичної публікації її в офіційних друкованих виданнях (бюлетенях, збірниках);

- поширення її засобами масової комунікації;

- безпосереднього її надання заінтересованим громадянам, державним органам та юридичним особам.

Порядок і умови надання громадянам, державним органам, юридичним особам і представникам громадськості відомостей за запитами встановлюються цим Законом або договорами (угодами), якщо надання інформації здійснюється на договірній основі.

Обмеження права на одержання відкритої інформації забороняється законом.

Переважним правом на одержання інформації користуються громадяни, яким ця інформація необхідна для виконання своїх професійних обов'язків.

Частиною третьою ст. 42 Закону №3018-III передбачено, що перший заступник і заступники голови вищого господарського суду призначаються на посаду з числа суддів даного суду та звільняються з посади за пропозицією голови вищого спеціалізованого суду в порядку, встановленому ст. 20 цього закону. Відповідно до частини пятої ст. 20 Закону №3018-III голова суду, заступник голови суду призначаються на посаду строком на пять років з числа суддів і звільняються з посади Президентом України за поданням Голови Верховного Суду України (а щодо спеціалізованих судів голови відповідного вищого спеціалізованого суду) на підставі рекомендації Ради суддів України (щодо спеціалізованих судів рекомендації відповідної ради суддів (положення частини п'ятої статті 20, відповідно до якого голова суду, заступник голови суду призначаються на посаду та звільняються з посади Президентом України, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 16.05.2007 р. N 1-рп/2007).

Укази Президента України відповідно до статті 1 Указу Президента від 10.06.1997р. № 503/97 «Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності»не пізніш як у п'ятнадцятиденний строк після їх прийняття у встановленому порядку і підписання підлягають оприлюдненню державною мовою в офіційних друкованих виданнях. Офіційними друкованими виданнями є: «Офіційний вісник України»; газета «Урядовий кур'єр». Офіційним друкованим виданням, в якому здійснюється офіційне оприлюднення актів Президента України, є також інформаційний бюлетень «Офіційний вісник Президента України».

Таким чином, відкрита інформація про публічну особу ОСОБА_6 забезпечується шляхом систематичної публікації її в офіційних друкованих виданнях (бюлетенях, збірниках), що підтверджується також матеріалами справи, а саме, ОСОБА_7 юстиції України листом від 10.09.2009 року №Н-22075-22 Позивачу повідомлено, що відповідно до Постанови Верховної Ради України від 28.11.2002 року №335-VI ОСОБА_6 обрано на посаду судді Вищого господарського суду України безстроково.

Постанови Верховної Ради України, відповідно до статті 1 Указу Президента від 10.06.1997р. № 503/97 «Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності» не пізніш як у п'ятнадцятиденний строк після їх прийняття у встановленому порядку і підписання підлягають оприлюдненню державною мовою в офіційних друкованих виданнях. Офіційними друкованими виданнями є: «Офіційний вісник України»; газета «Урядовий кур'єр». Офіційними друкованими виданнями, в яких здійснюється офіційне оприлюднення законів та інших актів Верховної Ради України, є також газета «Голос України», «Відомості Верховної Ради України», інформаційний бюлетень «Офіційний вісник Президента України».

Крім того, самим Позивачем долучено до матеріалів справи Указ Президента України від 15.12.2009 року №1053/2009, в якому зазначено, що ОСОБА_6 суддю Вищого господарського суду України нагороджено орденом «За заслуги»III ступеня.

Отже, судом встановлено, що Відповідач-1 дійшовши висновку щодо збирання Позивачем про ОСОБА_6 як про особу інформації, яку відповідно до частини четвертої ст. 23 Закону №2658-XII заборонено збирання відомостей про особу без її попередньої згоди, повинен відповідно до вимог ст. ст. 33 та 34 Закону №2658-XII надати відповідь.

Відповідно до пункту пятнадцятого частини першої ст. 41 Закону №3018-III Голова Вищого спеціалізованого суду України представляє вищий спеціалізований суд та відповідну систему спеціалізованих судів у зносинах з іншими органами державної влади, органами місцевого самоврядування, громадянами і організаціями, органами влади та організаціями інших держав.

Крім того, відповідно до вимог частини третьої ст. 15 Закону №393/96-ВР відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Таким чином, суд дійшов висновку, що Відповідач-1 повинен надати відповідь з урахувань вимог ст. 34 Закону №2658-XII.

Частиною другою ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Оскільки Відповідачем-1 не доведено в судовому засіданні надання відповіді на заяву, скарги Позивача відповідно до вимог Закону №393/96-ВР, Закону №2658-XII, суд вважає за необхідне зобовязати Відповідача надати обґрунтовану відповідь на питання №2 скарги від 08.04.2009 року.

Відносно позовної вимоги Позивача про стягнення моральної шкоди внаслідок протиправних дій Відповідача, судом, виходячи з положень пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», визнаються необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки Позивачем не зазначено, з яких міркувань він виходив, визначаючи шкоду, та якими доказами це підтверджується.

Згідно з частиною другою ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАСУ у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оскільки судом встановлено, що Відповідачем-1 не надіслано відповіді на скаргу Позивача, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Відповідно до статті 4 Декрету Кабінету Міністрів України від 21.01.1993р. № 7-93 «Про державне мито»Позивач як інвалід II групи звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 69-71, 94, 159-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Зобов'язати Голову Вищого господарського суду України надати відповідь на питання №2, порушене у скарзі від 08.04.2009 року відповідно до вимог Законів України «Про звернення громадян», «Про інформацію».

3. В решті позовних вимог відмовити.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 КАС України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної скарги. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя Л.О. Маруліна