Справа № 820/10246/15
Суддя: Бездітко Д.В.
Дата ухвалення: 2015-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

02 листопада 2015 р. №820/10246/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого Судді Бездітка Д.В.,

при секретарі судового засідання Таран Ю.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

до Управління Укртрансінспекції у Харківській області

про визнання протиправною та скасування постанови ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Фізична особа - підприємець ОСОБА_3, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відповідача, Управління Укртрансінспекції у Харківській області, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансінспекції у Харківській області №032317 від 09 вересня 2015 року про застосування до ФОП ОСОБА_3 адміністративно-господарського штрафу у розмірі 1700 грн.

Позивач обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що вважає постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №032317 від 09 вересня 2015 року винесену безпідставно, так як ніяких порушень, передбачених Законом України «Про автомобільний транспорт» Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 не вчиняв.

Представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові та просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в їх задоволенні відмовити з підстав викладених у письмових запереченнях.

Розглянувши матеріали справи, вивчивши доводи позову, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом з матеріалів справи встановлено, що під час проведення рейдової перевірки, проведеної на 341 км а/д «Харків Сімферополь» поблизу м. Василівка Запорізької області, 17.07.2015 року співробітниками Управління Укртрансінспекції у Запорізькій області перевірено транспортний засіб DAF д/н НОМЕР_1, яким здійснювались нерегулярні перевезення пасажирів за маршрутом м. Харків смт. Лазурне.

В ході перевірки зазначеного транспортного засобу та встановлених порушень державним інспектором складено акт №013650 від 17.07.2015 року.

З вищевказаного акту вбачається, що позивачем надавались послуги з перевезення пасажирів без оформлення документів, перелік яких визначено ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме договору обовязкового особистого страхування пасажирів від нещасного випадку на транспорті.

Водій транспортного засобу DAF д/н НОМЕР_1 ОСОБА_4 зі змістом акту був ознайомлений та з наданих в акті пояснень встановлено, що в наявності мався договір комплексного страхування під час туристичної поїздки по Україні.

Матеріали справи свідчать, що акт №013650 від 17.07.2015 року був направлений листом від 22.07.2015 року №912/5/59-15 за належністю для подальшого прийняття рішення та вжиття заходів за місцезнаходженням позивача(а.с.24).

Судом встановлено, що управлінням Укртрансінспекції у Харківській області 26.08.2015 року направлено на адресу позивача повідомлення про необхідність явки до управління для розгляду справи про вчинене порушення Закону України «Про автомобільний транспорт» відповідно до акту №013650 від 17.07.2015 року з додатком(а.с.25).

У визначену дату позивач чи уповноважена ним особа, до Управління Укртрансінспекції у Харківській області для розгляду справи про вчинені порушення Закону України «Про автомобільний транспорт» не прибули.

За результатами розгляду справи про вчинення відповідачем порушення Закону України "Про автомобільний транспорт", начальником Управлінням Укртрансінспекції у Харківській області прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №032317 від 09 вересня 2015 року щодо застосування до ФОП ОСОБА_3 адміністративно-господарського штрафу у розмірі 1700,0 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Вищевказані правовідносини сторін врегульовані Законом України «Про автомобільний транспорт», Законом України «Про страхування», Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті (далі Порядок №1567) затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 р. №1567, Правилами надання послуг пасажирського автомобільного транспорту затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 р. №176, Положенням про обовязкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.1996 року № 959.

Відповідно до ч. 11 ст.6 Закону України «Про автомобільний транспорт» державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Відповідно до пункту 4 Порядку державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Відповідно до пункту 5 Порядку планова і позапланова перевірки проводяться за місцезнаходженням субєкта господарювання та/або місцем провадження господарської діяльності.

Згідно з п. 21 Порядку №1567 у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності).

Таким чином, акт фіксує факт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт та є носієм доказової інформації про виявлені порушення.

Судом з постанови №032317 від 09 вересня 2015 року встановлено, що позивачем порушено ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» та відповідальність за що передбачена абз. 3, ч. 1, ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Статтею 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначений перелік документів, на підставі яких виконуються перевезення пасажирів, Так, для нерегулярних пасажирських перевезень: для водія автобуса посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, договір із замовником транспортних послуг, документ, що засвідчує оплату транспортних послуг, інші документи, передбачені законодавством України.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про транспорт» Нормативні акти, які визначають умови перевезень, порядок використання засобів транспорту, шляхів сполучення, організації безпеки руху, охорони громадського порядку, пожежної безпеки, санітарні та екологічні вимоги, що діють на транспорті, є обов'язковими для власників транспорту і громадян, які користуються послугами транспорту та шляхами сполучення.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що страхування на автомобільному транспорті здійснюється відповідно до законодавства.

Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 7 Закону України «Про страхування» в Україні здійснюється такий вид обовязкового страхування як особисте страхування від нещасних випадків на транспорті.

Пунктом 1 Положення про обовязкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті №959 визначено, що цим Положенням визначається порядок здійснення обов'язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті (далі - обов'язкове особисте страхування): пасажирів залізничного, морського, внутрішнього водного, автомобільного і електротранспорту, крім внутрішнього міського, під час поїздки або перебування на вокзалі, в порту, на станції, пристані; водіїв автомобільного, електротранспорту: машиністів і помічників машиністів поїздів (електровозів, тепловозів, дизель-поїздів).

Згідно пункту 2 Положення про обовязкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті №959 застрахованими вважаються: пасажири з моменту оголошення посадки в морське або річкове судно, поїзд, автобус або інший транспортний засіб до моменту завершення поїздки; водії тільки на час обслуговування поїздки.

Пунктами 5, 6 цього Положення передбачено, що відносини між перевізниками та страховиками щодо страхування пасажирів і водіїв визначаються укладеними між ними договорами доручення та договорами страхування.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Договори страхування укладаються відповідно до правил страхування.

Договір страхування повинен містити: назву документа; назву та адресу страховика;

прізвище, ім'я, по батькові або назву страхувальника та застрахованої особи, їх адреси та дати народження; прізвище, ім'я, по батькові, дату народження або назву вигодонабувача та його адресу; зазначення предмета договору страхування; розмір страхової суми за договором страхування іншим, ніж договір страхування життя; розмір страхової суми та (або)розміри страхових виплат за договором страхування життя; перелік страхових випадків; розміри страхових внесків (платежів, премій) і строки їх сплати;страховий тариф (страховий тариф не визначається для страхових випадків, для яких не встановлюється страхова сума);

строк дії договору;порядок зміни і припинення дії договору; умови здійснення страхової виплати; причини відмови у страховій виплаті; права та обов'язки сторін і відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору; інші умови за згодою сторін; підписи сторін.

Уповноважений орган має право встановлювати додаткові вимоги до договорів страхування життя та договорів страхування майна фізичних осіб.

Відповідно до частини 1 статті 17 цього Закону правила страхування розробляються страховиком для кожного виду страхування окремо і підлягають реєстрації в Уповноваженому органі при видачі ліцензії на право здійснення відповідного виду страхування.

З вищенаведеного вбачається, що встановлено обовязок перевізника здійснювати обовязкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті у відповідності до правил страхування, розроблених страховиком саме для цього виду страхування. Обовязкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті має виключно персоніфікований характер, застраховану особу можливо ідентифікувати по прізвищу, імені, по батькові, адресі та даті народження.

Суд зазначає, що до матеріалів справи представником позивача надано договір комплексного страхування під час туристичної поїздки по Україні №119618.

З договору вбачається, що його укладено між ПАТ «Харківська муніципальна страхова компанія» (в якості страховика) та ОСОБА_5 (в якості страхувальника), тобто позивач по справі не є стороною цього договору.

ОСОБА_5 є замовником послуг по договору про надання нерегулярних перевозок пасажирів від 08.07.2015р.

Також, зі змісту договору неможливо встановити, хто є застрахованими особами,оскільки відсутні прізвища, імя, по батькові застрахованих осіб, їх адреси та дати народження в порушення вимог ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування».

Разом з цим, в договорі зазначена страхова сума на одну застраховану особу 2000,0 грн., що не відповідає вимогам Положення про обовязкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті №959.

Вказаний договір містить в собі терміни та визначення умов страхування, серед яких відсутнє посилання на Закон України «Про автомобільний транспорт». Таких посилань немає також і в розділі 3 договору, що стосується страхових випадків.

Тобто фактично суд дійшов до висновку, що на момент складання акту перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт у Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 був відсутній договір обовязкового особистого страхування пасажирів від нещасного випадку на транспорті.

Таким чином, позивач не дотримався вимог законодавства та не забезпечив у встановлений законодавством спосіб обовязкового особистого страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті.

Згідно з п. 25 Порядку справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб'єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб'єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Відповідно до п. 26 Порядку справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб'єкта господарювання.

Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб'єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

Суд встановив, що повідомлення від 26.08.2015 року №939/4/59-15 про виклик до Управління Укртрансінспекції у Харківській області направлено на адресу позивача 26.08.2015 року, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення позивачем вищевказана кореспонденція з додатком отримана 10.09.2015 року, тоді як постанова №032317 про застосування фінансових санкцій відповідачем по справі прийнята 09.09.2015 року, тобто без належного повідомлення суб'єкта господарювання.

З цього приводу суд зазначає, що фактично відбулося порушення процесуальних норм чинного законодавства України збоку відповідача стосовно порядку розгляду справи, однак факт порушення норм матеріального права знайшов своє підтвердження в ході розгляду даної справи.

Слід вказати на те, що предметом розгляду даної справи є саме визнання протиправною та скасування постанови щодо застосування фінансових санкцій у розмірі 1700,0 грн. (рішення субєкта владних повноважень), а не визнання дій щодо її прийняття протиправними.

Згідно положень ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні базується на принципах, відповідно до яких ніхто не може бути змушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади і органи місцевого самоврядування, їх посадові особи повинні діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією і законами України.

Будь-яке рішення чи дії субєкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими , прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні обєктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до п. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення субєкта владних повноважень на може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем до матеріалів справи не надано документів, які б спростовували висновки Управління Укртрансінспекції у Харківській області, що зазначені в акті перевірки №013650 додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом про встановлені порушення Закону України "Про автомобільний транспорт".

За таких обставин, висновки відповідача, що викладенні в акті перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом відповідають дійсності, постанова №032317 від 09 вересня 2015 року про застосування фінансових санкцій є цілком законною, винесеною відповідно до чинного законодавства, а тому позовні вимоги позивача є необґрунтованими, спростовуються зібраними доказами по справі та не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України у разі ухвалення судового рішення на користь сторони, яка є субєктом владних повноважень, сплачений судовий збір позивачу не повертається.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 160,161,162,163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Управління Укртрансінспекції у Харківській області про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити у повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 06 листопада 2015 року.

Суддя Д.В. Бездітко