Справа № 308/7358/15
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2015-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2015 року Справа № 876/10530/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Кудєрової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу громадянина Афганістану ОСОБА_2 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Афганістану ОСОБА_2 про примусове видворення,-

В С Т А Н О В И В:

22 червня 2015 року позивач - Чопський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся в суд з позовом до громадянина Афганістану ОСОБА_2, в якому просив примусово видворити з України громадянина Афганістану, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що відповідач 17 червня 2015 року о 22 годині 55 хвилин був затриманий прикордонною поліцією Словацької Республіки на напрямку 163-164 прикордонних знаків на відстані близько 2000 метрів до лінії державного кордону на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби «Новоселиця», при спробі незаконного перетину державного кордону з України в Словаччину, поза пунктами пропуску, у складі групи осіб без документів, що посвідчують особу. Вищевказані обставини є підставою для примусового видворення відповідача за межі України.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 червня 2015 року адміністративний позов задоволено повністю. Примусово видворено за межі території України громадянина Афганістану ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_2 оскаржив її в апеляційному порядку, який, покликаючись на неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у зв»язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги у сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 17 червня 2015 року о 22 годині 55 хвилин громадянин Афганістану був затриманий прикордонною поліцією Словацької Республіки на напрямку 163-164 прикордонних знаків на відстані близько 2000 метрів до лінії державного кордону, на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби «Новоселиця», при спробі незаконного перетину державного кордону з України в Словаччину, поза пунктами пропуску, у складі групи осіб без документів, що посвідчують особу, що підтверджується протоколом про адміністративне затримання від 17 червня 2015 року (а.с. 3).

30 червня 2015 року начальником відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження штабу майором Олійником А.В. прийнято рішення про поміщення в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України гр. Афганістану ОСОБА_2 (а.с. 19).

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що при затриманні відповідача за спробу незаконного перетину державного кордону з України в Словаччину, у нього були відсутні необхідні документи для можливості перебування на території України, коштів для виїзду з території України не мав, працевлаштуватись на території України не мав змоги, не відносився до осіб, яким надано статус біженця і не був особою, яка потребує додаткового захисту, що підтверджується протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей та документів від 17 червня 2015 року.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та є помилковими виходячи з наступного.

Статтею 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено випадки коли іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворені за межі України.

Зокрема, передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Питання примусового повернення іноземців та осіб без громадянства визначені у ст. 26 вказаного Закону.

Так, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров»я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов»язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (ч. 5 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Відповідно до ч. 8 ст. 26 цього Закону, примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Враховуючи положення статей 26 і 30 вказаного Закону, примусовому видворенню передують дві обставини, а саме: прийняття рішення про примусове повернення, яке відповідає усім вимогам чинного законодавства та встановленій формі і ухилення від виїзду після прийняття такого рішення.

Згідно із п. 2.1 «Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України № 353/271/150 від 23.04.2012 року (далі - Інструкція), у рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець повинен виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення, а іноземець зобов»язаний самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

У додатку 1 до Інструкції міститься затверджена форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, якій рішення позивача не відповідає, зокрема в частині визначення строку, протягом якого іноземець повинен виїхати з України, а також щодо ознайомлення такого із прийнятим рішенням.

Так, громадянин Афганістану ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 19.03.2015 р. звертався до Головного управління Державної міграційної служби України у Одеській області із заявою про визнання його біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв»язку із чим йому було видано довідку про звернення за захистом в Україні №005356, строк дії якої було продовжено до 08.07.2015 р. Підтвердження даного факту є відповідь Головного управління Державної міграційної служби України у Одеській області №5/1-13966 від 11.09.2015 року.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», довідка про звернення за захистом в Україні - це документ, що засвідчує законність перебування особи на території України на період, що розпочинається з моменту звернення особи з відповідною заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і є дійсною для реалізації прав і виконання обов»язків, передбачених цим Законом та іншими законами України, до остаточного визначення статусу такої особи чи залишення нею території України.

Слід також звернути увагу на те, що відповідач не володіє українською мовою та перебував в умовах фактичної ізоляції (в пункті тимчасового перебування) без можливості отримання належної правової допомоги. В матеріалах адміністративної справи відсутні дані про те, що відповідач отримав належне роз»яснення правових наслідків своїх дій, а також рішення про примусове повернення і мав можливість отримати правову допомогу та оскаржити дане рішення до суду.

Відтак, враховуючи вищенаведене, невідповідність рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства вимогам чинного законодавства, його неотримання відповідачем (доказів протилежного не надано), а також наявність у громадянина Афганістану ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 довідки про звернення за захистом в Україні, яка була чинною на час розгляду справи і яка свідчить про поширення на нього дії Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», суд апеляційної інстанції дійшов переконання, що у відповідності до ч. 8 ст. 26 та ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» застосування щодо відповідача примусового видворення є неприпустимим.

Судом першої інстанції не було враховано, що відповідно до ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров»ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Наявна ж інформація по країні походження (Афганістан) свідчить про загальновідому ситуацію в країні і містить інформацію щодо можливого переслідування або утисків особисто позивача в країні його громадянської належності за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував, що повернення особи до країни, де їй загрожує катування або нелюдське чи таке, що принижує людську гідність поводження чи покарання, буде порушенням статті 3 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про примусове видворення громадянина Афганістану ОСОБА_2 за межі України є безпідставними та необґрунтованими, а відтак задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм матеріального права, суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору помилково встановив фактичні обставини справи та надав їм не належну правову оцінку через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови, якою в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу громадянина Афганістану ОСОБА_2 задовольнити, постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 червня 2015 року у справі № 308/7358/15-а - скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя : Л.Я. Гудим

Судді: О.М. Довгополов

В.В. Святецький

Повний текст постанови виготовлено та підписано 04.11.2015 року.