Справа № 2-а-1340/10
Суддя: Писанець Н. В.
Дата ухвалення: 2010-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №2а-1340-2010р.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

15 листопада 2010 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

у складі: головуючого судді - Писанець Н.В.

при секретарі Ліпскіс О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Красноармійськ адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора ДПС Красноармійського взводу ДПС батальйону ДПС при УДАІ в Донецькій області ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій інспектора ДПС та скасування постанови про адміністративне правопорушення ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора ДПС Красноармійського взводу ДПС батальйону ДПС при УДАІ в Донецькій області ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій інспектора та скасування постанови про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог позивач у судовому засіданні вказав, що 04.09.2010 року працівником УДАІ ОСОБА_2 була винесена постанова по справі про адміністративне правопорушення №АН 874816 від 04.09.2010 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.122 ч.1 КпАП України і накладено штраф в розмірі 255 гривень. Зазначену постанову він вважає незаконною і такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав. При винесенні зазначеної постанови були порушені норми КУпАП, а саме, відповідно до вимог ст.122ч.1 КУпАП позивача притягнуто до відповідальності за порушення вимог дорожніх знаків, нібито позивач не здійснив зупинку в зоні дії знаку 2.2 «Стоп» ПДР України. Однак, позивач заперечує свою провину, наполягає на повному виконанні ним вимог знаку 2.2 «Стоп» ПДР України, що може підтвердити свідок ОСОБА_3, який бачив дотримання ним вимог ПДР України, знаходячись при цьому неподалеку - на автобусній зупинці. Просив визнати дії інспектора Лукомського Р.В. неправомірними та скасувати постанову №АН 874816 від 04.09.2010 року.

В судовому засіданні позивач підтвердив свої вимоги, наполягав на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_2, присутній в залі судового засідання, пояснив, що дійсно 04.09.2010р. у місці та у час, зазначеному у складених ним протоколі про адміністративне правопорушення та у оскаржуваній постанові №АН 874816 від 04.09.2010 року, ним був зупинений ОСОБА_1 за невиконання вимог знаку 2.2. «Стоп» ПДР України. А саме він повинен був зупинитись перед зазначеним знаком, а зробив це вже минувши його, на лінії дорожньої розмітки. Посилання позивача на виконання ним вимог ПДР України заперечує, так само як й існування свідка ОСОБА_3, оскільки останній був відсутній на місці події та під час складання процесуальних документів й не міг бачити дії позивача ОСОБА_1 Просив відмовити у задоволенні вимог позивача.

Суд, з`ясувавши обставини по справі та перевіривши їх доказами, встановив наступне.

Згідно ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органу державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Враховуючи вимоги ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України рішення субєктів владних повноважень повинні бути прийняті на підставі та у відповідності з Конституцією України та законами України, обґрунтовано, пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав свобод та інтересів особи.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею ст.17 ч.1 п.1 Кодексу адміністративного судочинства України, компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів, правових актів індивідуальної дії ), дій чи бездіяльності .

Частиною 2 ст.19 Кодексу адміністративного судочинства України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб , що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно положенням ч.4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України ,закону України, міжнародному договору , згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт , який має вищу юридичну силу.

Згідно із ст.9 КАС України суд при вирішенні спору керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України.

Постановою по справі про адміністративне правопорушення №АН 874816 від 04.09.2010 року ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч.1 КпАП України і на нього накладено штраф в розмірі 255 гривень за те, що останній, рухаючись 04.09.2010р. о 7.25 год. на 415 км автомагістралі Знам»янка-Луганськ-Ізварино на автомобілі Мерседес Бенс-310 номерний знак НОМЕР_1 порушив вимоги щодо заборони зупинки в зоні дії знаку 2.2 ПДР України здійснив зупинку вже після мінування знаку, а не перед ним, як вимагають ПДР України.

За поясненнями свідка ОСОБА_3, допитаного у судовому засіданні, останній у вересні 2010 року точної дати не пам»ятає, знаходився вранці на автобусній зупинці в районі 415 км автомагістралі Знам»янка-Луганськ-Ізварино, й бачив як ОСОБА_1, якого він знає як свого працедавця, виконав вимоги знаку «Стоп», зупинившись перед ним, після чого бачив, як до ОСОБА_1 підійшов інспектор ДАІ й почав складати протокол про адміністративне правопорушення. Під час складання протоколу він особисто присутній не був, як й під час здійснення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 71 ч. 2 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У даному випадку, відповідач заперечує проти позову, не визнає його, вважає надуманим та необґрунтованим.

Пояснення свідка ОСОБА_3 суд оцінює критично у зв»язку з тим, що останній не був очевидцем адміністративного правопорушення, скоєного ОСОБА_1 та під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та постанови №АН 874816 від 04.09.2010 року також присутнім не був, у зв»язку з чим, посилання позивача на пояснення цього свідка, як на доказ відсутності своєї провини, суд не бере за основу.

Пояснення позивача щодо відсутності його провини у скоєному правопорушенні та наявності цьому свідка ОСОБА_3 суд не бере за основу та вважає таку позицію ОСОБА_1 засобом уникання від адміністративної відповідальності.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що дії відповідача щодо притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч.1 КпАП України є правомірними а постанова про адміністративне правопорушення законною та обґрунтованою.

Керуючись ст.ст. 11, 17-20, 69-72, 86, 111, 112, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст. 247, 258, 287-289 КпАП України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до інспектора ДПС Красноармійського взводу ДПС батальйону ДПС при УДАІ в Донецькій області ОСОБА_2.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя: