Справа № 803/383/15-а
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2015-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 року Справа № 876/8350/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Іщук Л.П.,

суддів Дяковича В.П., Онишкевича Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Сідельник Г.М.,

прокурора Шимін Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу першого заступника прокурора Волинської області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2015 року у справі за позовом Любомльського міжрайонного прокурора до Головного управління Держземагентства у Волинській області, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Державної інспекції сільського господарства у Волинській області, ОСОБА_1 про визнання нечинними та скасування наказів,

встановив:

Любомльський міжрайонний прокурор звернувся в суд з позовом до Головного управління Держземагентства у Волинській області, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Державної інспекції сільського господарства у Волинській області, ОСОБА_1 про визнання нечинними та скасування наказів Головного управління Держземагентства у Волинській області від 14.07.2014 року № 3-200/15-14-СГ, від 15.07.2014 року № 3-205/15-14-СГ, № 3-206/15-14-СГ, № 3-207/15-14-СГ, № 3-208/15-14-СГ про надання дозволів на розроблення документації із землеустрою.

Вважає, що оскаржувані накази є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки прийняті всупереч вимогам земельного законодавства та встановленому ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство» порядку надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 17.07.2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Перший заступник прокурора Волинської області оскаржив постанову суду першої інстанції. Вважає, що вона винесена без належного з'ясування обставин справи і з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати і прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі зазначає, що спірні правовідносини регулюються також Законом України «Про фермерське господарство», у ст. 7 Закону зазначений перелік відомостей, що повинні бути зазначені у заяві про надання в оренду земельної ділянки для ведення фермерського господарства. У заяві ОСОБА_1 не обґрунтований розмір земельних ділянок з врахуванням можливості їх обробітку, необхідність отримання великих площ земельних ділянок, не зазначені перспективи діяльності фермерського господарства, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, а також не надано підтвердження наявності необхідної для обробітку землі техніки. Крім того, в апеляційній скарзі зазначає, що земельні ділянки, стосовно яких Головним управлінням Держземагентства у Волинській області прийняті накази про надання ОСОБА_1 дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо їх відведення в оренду за рахунок земель сільськогосподарського призначення, розташовані на території Ладинської сільської ради Любомльського району і розміщені не єдиним масивом, що суперечить вимогам ч.7 ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство».

В судовому засіданні прокурор підтримала апеляційну скаргу з підстав, що у ній зазначені.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а постанова суду - скасуванню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держземагентства у Волинській області із заявою від 18.05.2014 року про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок орієнтовною площею 87,2588 га в оренду для ведення фермерського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Ладинської сільської ради.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 Головним управлінням Держземагентства у Волинській області були видані накази від 14.07.2014 року № 3-200/15-14-СГ (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1, площа 17,1733 га), від 15.07.2014 року, № 3-205/15-14-СГ (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2, площа 2,0129 га), №3-206/15-14-СГ (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3, площа 36,0577га), №3-207/15-14-СГ (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_4, площа 4,4668 га), №3-208/15-14-СГ (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_5, площа 12,1317 га) (а.с.7-16) про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, згідно яких ОСОБА_1 були надані дозволи на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) в оренду для створення та ведення фермерського господарства загальною площею 87,25 га, розташованих на території Ладинської сільської ради Любомльського району Волинської області.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, виходив з того, що оскаржувані накази Головного управління Держземагентства у Волинській області про надання дозволу на розробку проектів землеустрою прийняті відповідачем з дотриманням вимог чинного земельного законодавства України та в межах наданих йому повноважень.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційної інстанції погоджується частково, виходячи з наступного.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлений ст. 123 Земельного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Законом України «Про фермерське господарство» (далі - Закон) визначені правові, економічні та соціальні засади створення та діяльності фермерських господарств як прогресивної форми підприємницької діяльності громадян у галузі сільського господарства України. Закон спрямований на створення умов для реалізації ініціативи громадян щодо виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, а також для забезпечення раціонального використання і охорони земель фермерських господарств, правового та соціального захисту фермерів України.

Порядок надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства передбачений статтею 7 Закону України «Про фермерське господарство».

Цією нормою встановлено, що для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради. У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі. Перелік документів, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві, затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики (ч. 1 ст. 7 Закону).

Відповідно до пунктів 2, 3 ст. 7 Закону заяву громадянина про надання земельної ділянки у власність або в оренду районна або міська державні адміністрації або орган місцевого самоврядування розглядають у місячний строк і в разі її задоволення дають згоду на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки. Проект відведення земельних ділянок розробляється за рахунок Українського державного фонду підтримки фермерських господарств. Проект відведення земельної ділянки погоджується та затверджується відповідно до закону. Земельні ділянки для ведення фермерського господарства передаються громадянам України у власність і надаються в оренду із земель державної або комунальної власності.

Пунктом 7 статті 7 Закону передбачено, що земельні ділянки надаються громадянам для ведення фермерського господарства єдиним масивом з розташованими на них водними джерелами та лісовими угіддями, наближеними до існуючих шляхів, електро- і радіотелефонних мереж, газо- і водопостачальних систем та інших видів інженерної інфраструктури.

Судом першої інстанції встановлено, що, звертаючись до відповідача, як до органу, який повноважний вирішувати питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення, що перебувають у державній власності, ОСОБА_1 до заяви про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення фермерського господарства додав наступні документи: викопіювання із плану сільськогосподарських угідь, копію паспорту громадянина України та картки фізичної особи-платника податків, копію трудової книжки, довідку про якісні характеристики земельних ділянок.

Але, як вбачається з матеріалів справи, зокрема, із поданої ОСОБА_1 заяви, у ній заявником зазначений бажаний розмір земельних ділянок - 87,2588 га та місце їх розташування - територія Ладинської сільської ради Любомльського району Волинської області, вказані також кадастрові номери земельних ділянок, але додано до заяви лише викопіювання із плану сільськогосподарських угідь та копію паспорту громадянина України з карткою фізичної особи-платника податків.

Таким чином, із заяви ОСОБА_1 неможливо встановити необхідності отримання таких великих площ земельних ділянок, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, наявності сільськогосподарської техніки та інших засобів для обробітку землі, що суперечить умовам надання земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства, передбачених частиною 1 статті 7 Закону України «Про фермерське господарство».

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що Головним управлінням Держземагентства у Волинській області порушений порядок надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, оскільки подана ОСОБА_1 заява не відповідає вимогам, встановленим частиною першою статті 7 Закону України «Про фермерське господарство», як спеціального закону, який регулює відносини щодо створення та діяльності фермерських господарств, а також забезпечує раціональне використання і охорони земель, що надаються для фермерських господарств.

Крім того, з оскаржуваних наказів вбачається, що земельні ділянки, стосовно яких Головним управлінням Держземагентства у Волинській області надані ОСОБА_1 дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо їх відведення в оренду за рахунок земель сільськогосподарського призначення, розміщені не єдиним масивом, що суперечить вимогам ч.7 ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство».

Відповідно до ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З врахуванням того, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, суд першої інстанції порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової, якою позов слід задовольнити як обгрунтований та підставний.

Керуючись ч.3 ст.160 КАС України, ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Волинської області задовольнити.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 17 липня 2015 року у справі № 803/383/15-а скасувати та прийняти нову, якою позов задовольнити.

Визнати незаконними та скасувати накази Головного управління Держземагентства у Волинській області від 14.07.2014 року № 3-200/15-14-СГ, від 15.07.2014 року № 3-205/15-14-СГ, № 3-206/15-14-СГ, № 3-207/15-14-СГ, № 3-208/15-14-СГ про надання дозволів на розроблення документації із землеустрою.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі.

Головуючий Л.П. Іщук

Судді В.П. Дякович

Т.В. Онишкевич