Справа № 2а-2343/11/2770
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2015-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2015 року м. Київ К/9991/67829/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого судді суддів:Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України про визнання незаконними наказів про звільнення, стягнення коштів, зміну формулювання звільнення за касаційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на постанову Окружного адміністративного суду міста Севастополь від 17 травня 2012 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2012 року,

в с т а н о в и л а :
У грудні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України, в якому, з урахуванням уточнень, просив: визнати незаконними пункт 13 наказу Міністра оборони України №297 від 22 квітня 2009 року та пункт 2 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 94 від 22 травня 2009 року; зобов`язати Міністерство оборони України у пункті 13 наказу Міністра оборони України № 297 від 22 квітня 2009 року змінити формулювання з «звільнити з військової служби в запас по пункту «и» частини 6 (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем)» на «звільнити з військової служби в запас по пункту «з» частини 6 (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням)»; поновити ОСОБА_1 на посаді та у військовому званні, сплатити позивачу неотримане грошове утримання за весь час вимушеного прогулу.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Севастополь від 17 травня 2012 року позовні вимоги ОСОБА_1 в частині поновлення його на посаді та у військовому званні залишено без розгляду.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Севастополь від 17 травня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2012 року, адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано пункт 13 наказу Міністра оборони України № 297 від 22 квітня 2009 року та пункт 2 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 94 від 22 травня 2009 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 та Міністерство оборони України розглянути питання щодо звільнення ОСОБА_1 за його рапортом від 29 липня 2008 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі Військова частина НОМЕР_1 , посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції, а постанову суду першої інстанції змінити в частині задоволення позовних вимог.

Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги та правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 23 березня 2006 року між Міністерством оборони України і ОСОБА_1 було укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України строком на 5 років.

26 червня 2006 року наказом Міністра оборони України № 337 позивача було призначено на посаду юрисконсульта 56 комендатури забезпечення (Військова частина НОМЕР_1 ) Військово-Морських Сил Збройних Сил України. 29 листопада 2006 року наказом Командуючого Військово-Морських Сил Збройних Сил України № 216 позивача призначено на посаду помічника начальника комендатури (по правовій роботі) юрисконсульта.

29 липня 2008 року ОСОБА_1 подав рапорт на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив звернутись з клопотанням до вищестоящого командування про його звільнення у запас за пунктом 63 «ж» (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням) Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України та небажанням проходити подальшу військову службу.

Наказом Міністра оборони України від 22 квітня 2009 року № 297 ОСОБА_1 було звільнено з військової служби в запас за пунктом «и» частини 6 (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем) статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22 травня 2009 року № 94 позивача було виключено із списків особового складу частини.

Вважаючи такі дії відповідачів незаконними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідачами допущено порушення процедури та порядку розгляду та прийняття рішення за рапортом ОСОБА_1 про звільнення в запас у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням від 29 липня 2008 року та порушення порядку звільнення з військової служби.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно з частиною 2 статті 2 цього Закону порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Так, статтями 19, 20 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначені загальні умови укладення контракту на проходження служби, а у статті 26 цього Закону наведено перелік підстав припинення служби, у тому числі у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням (за бажанням військовослужбовця) ( пункт «з» частини 6 зазначеної статті).

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на момент виникнення спірних відносин був врегульований Положенням про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців, затвердженим Указом Президента України від 07 листопада 2001 року N 1053/2001 (далі - Положення), яким конкретизовані умови укладення контракту, порядок проходження служби та підстави її припинення, зокрема особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України.

Відповідно до підпункту «ж» пункту 63 цього Положення контракт припиняється (розривається), а особи офіцерського складу, прапорщики (мічмани), які проходять службу за контрактом, звільняються з військової служби у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням.

При цьому, відповідно до пункту 66 Положення питання про розірвання контракту з підстави, передбаченої підпунктом «ж» пункту 63 цього Положення, може бути вирішено за згодою сторін, а в разі відсутності такої згоди - за рішенням спеціальних комісій, які утворюються в командуваннях видів Збройних Сил України, оперативних командуваннях, Міністерстві оборони України і Генеральному штабі Збройних Сил України.

Як було встановлено судами попередніх інстанцій, незважаючи на той факт, що позивач 29 липня 2008 року написав рапорт на ім`я командира військової частини, в якому повідомив про розірвання контракту у зв`язку із систематичним невиконанням його умов командуванням, тим самим порушив клопотання перед вищестоящим командуванням про звільнення його з військової служби у запас за пунктом «з» частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», командування військової частини зазначену заяву не розглянуло.

Між тим, як свідчать матеріали справи, відносно позивача були складені висновки по проведеній атестації, яка відбулася в березні 2009 року та в якій зазначено, що позивач займаній посаді не відповідає, рекомендований до звільнення з військової служби у запас у зв`язку із систематичним невиконанням умов контакту військовослужбовцем. Тобто, відповідачем було розпочата процедура звільнення позивача, але з іншої підстави і лише після написання ним рапорту з проханням звільнити його у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням.

Враховуючи вказане, колегія суддів погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій, що командуванням Військової частини НОМЕР_1 не було дотримано процедуру звільнення позивача за ініціативою командування, а тому пункт 13 наказу Міністра оборони України № 297 від 22 квітня 2009 року та пункт 2 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 94 від 22 травня 2009 року про звільнення ОСОБА_1 з військової служби в запас відповідно до пункту «и» частини 6 (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем) статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» є такими, що не відповідають вимогам законодавства.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судами при розгляді справи допущені порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Тому колегія суддів, перевіривши у межах касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, приходить до висновку, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :
Касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Севастополь від 17 травня 2012 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2012 року без змін.

Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Я.Л. Іваненко

Судді: М.І. Мойсюк

В.В. Тракало