Справа № 809/3159/15
Суддя: Мигалюк Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" листопада 2015 р. Справа № 809/3159/15

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Мигалюка Ю.В.,

секретаря Ткачук О.П.,

за участю сторін:

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Івано-Франківську адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Промламінат до Державної податкової інспекції у Надвірнянському районі ГУ ДФС в Івано-Франківській області про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Компанія Промламінат звернулося в суд з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Надвірнянському районі ГУ ДФС в Івано-Франківській області про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що Державною податковою інспекцією у Надвірнянському районі ГУ ДФС в Івано-Франківській протиправно, з порушеннями законодавства складено акт виїзної планової документальної перевірки ТОВ «Компанія «Промламінат» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2014 р. від 17.07.2015 року № 267/22-25569563 та незаконно винесено податкове повідомлення рішення № НОМЕР_1 від 31.07.2015 р. на суму 363 072,75 грн. (290 698,20 грн. - основний платіж, 72 674,55 грн. - штрафні санкції) за порушення п.п. 198.3, 198.5 ст.198 Податкового кодексу України; податкове повідомлення рішення № НОМЕР_2 від 31.07.2015 р. на суму 88 114,63 грн. (70 491,70 грн. - основний платіж, 17 622,93 грн. штрафні санкції) за порушення п.п. 198.3, 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України; податкове повідомлення рішення № НОМЕР_3 від 31.07.2015 р. на суму 441 503,75 грн. (353 203,00 грн. - основний платіж, 88 300,75 грн. - штрафні санкції) за порушення ст. 138, п.п. 139 1.9 ст. 139 Податкового кодексу України. Просив позов задоволити.

Представник відповідача у судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить поштове повідомлення про вручення судової повістки. На адресу суду надіслав клопотання про відкладення розгляду справи, однак у звязку з необґрунтованістю клопотання будь-якими доказами, судом не взято до уваги.

За змістом ч.4 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши представника позивача, дослідивши докази, суд прийшов до висновку, що даний адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що Державною податковою інспекцією у Надвірнянському районі ГУ ДФС в Івано-Франківській області проведено планову документальну перевірку правомірності нарахування ТОВ «Компанія «Промламінат» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2014 р. від 17.07.2015 року № 267/22-25569563 про що складено Акт № 267/22-25569563 від 17.07.2015 року (а.с.14 том І).

На підставі акту перевірки винесено повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 31.07.2015 р. на суму 363 072,75 грн. (290 698,20 грн. - основний платіж, 72 674,55 грн. - штрафні санкції) за порушення п.п. 198.3, 198.5 ст.198 Податкового кодексу України; № НОМЕР_2 від 31.07.2015 р. на суму 88 114,63 грн. (70 491,70 грн. - основний платіж, 17 622,93 грн. штрафні санкції) за порушення п.п. 198.3, 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України; № НОМЕР_3 від 31.07.2015 р. на суму 441 503,75 грн. (353 203,00 грн. - основний платіж, 88 300,75 грн. - штрафні санкції) за порушення ст. 138, п.п. 139 1.9, ст. 139 Податкового кодексу України (а.с.11-13 том І).

Вирішуючи правомірність винесення оскаржуваних повідомлень-рішень суд зазначає наступне.

Судом встановлено, ТОВ «Компанія «Промламінат» (замовником) укладено наступні договори. Так, зокрема, з такими виконавцями: ТОВ «Вела Транс» (договір № 01-УКР від 12 вересня 2013 року на транспортно-експлуатаційне обслуговування), ТОВ «Сорбес Україна» (договір № СУ-05 від 01 лютого 2011 року про надання послуг), ТОВ «Сорбес Едвайзорі Україна» (договір № СЕУ-01 від 04 січня 2011 року про надання послуг). (а.с.121-135, 200-210, 223-228 том І).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Згідно вищезазначеної статті підтвердженням здійснення господарської операції є первинні документи в яких містяться відомості про господарську операцію. Первинні документи це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (абзац перший пункту 2.1 глави 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку).

Згідно акту перевірки № 267/22-25569563 від 17.07.2015 року в наданих позивачем первинних документах по отриманні послуг від ТОВ «Сорбес Україна», ТОВ «Сорбес Едвайзорі Україна» не міститься інформації, яка підтвердила доцільність використання отриманих послуг в господарській діяльності товариства, не містять всіх необхідних реквізитів та не дають можливості встановити реальність надання послуг (а.с.46, 73). Також в зазначеному акті перевірки зазначено, що надані позивачем до перевірки первинні документи по отриманні послуг від ТОВ «Вела Транс» акти виконаних робіт не містять всіх необхідних реквізитів для визнання таких документів первинними та не є підставою для відображення даних господарських операцій (а.с.22-24).

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Так відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

З вищезазначеного випливає, що умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (робіт, послуг) сум податку на додану вартість до складу відємного значення (податкового кредиту) з податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

На підставі зазначеного, а також ст.138, 139 Податкового кодексу України витрати для цілей визначення обєкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення обєкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтвердженні належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Так, реальність проведення господарських операцій відповідно до договорів укладених між позивачем та ТОВ «Вела Транс» (договір № 01-УКР від 12 вересня 2013 року на транспортно-експлуатаційне обслуговування послуг (а.с. 223-228 том І), ТОВ «Сорбес Україна» (договір № СУ-05 від 01 лютого 2011 року про надання послуг (а.с.121-135 том І), ТОВ «Сорбес Едвайзорі Україна» (договір № СЕУ-01 від 04 січня 2011 року про надання послуг (а.с. 200-210 том І), підтверджуються актами здачі-приймання послуг згідно договору № СУ-05 (а.с.136-161 том І), звітами до договору № СУ-05 (а.с.162-187 том І), актами здачі-приймання послуг згідно договору № СЕУ-01 (а.с.211-222 том І), звітами до договору № СЕУ-01 (а.с.188-199 том І), актами здачі-приймання послуг згідно договору № 01-УКР (а.с.229-250 том І, 1-13 том ІІ), а також специфікаціями на постачання товарів, передплатами та розрахунками, що містяться в матеріалах справи.

Як вбачається з матеріалів справи ТОВ «Вела Транс», ТОВ «Сорбес Україна», ТОВ «Сорбес Едвайзорі Україна» самостійно укладали договори в особі замовників з іншими товариствами виконавцями.

Крім того, в матеріалах справи наявний узагальнений перелік документів, які було використано при проведенні перевірки ТОВ «Компанія Промламінат» (а.с.118-120 том І).

Судом встановлено, що необхідні первинні бухгалтерські документи щодо придбання товарів (робіт, послуг) у контрагентів позивача є в наявності та копії містяться в матеріалах справи.

Таким чином, суд перевіряючи реальність господарських операцій, визначених угодами, що укладені між позивачем та його контрагентами прийшов до висновку, що твердження податкового органу щодо нереальності здійснення господарських операцій не відповідає дійсності.

Як наслідок суд приходить до висновку про реальність даних господарських операцій, а також реальність усіх даних, наведених у документах первинного бухгалтерського та податкового обліку.

При цьому суд зазначає, що обставини, коли контрагент не виконав свого зобовязання зі сплати податку до бюджету тягнуть відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку на додану вартість права на формування податкового кредиту у разі, коли цей платник має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Така позиція відповідає практиці Верховного Суду України у подібних правовідносинах. Так, у постанові від 13.01.2009 року (справа № 21-1578во08) Верховний Суд України зазначив, що визнання недійсними установчих документів юридичної особи та подальше анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість самі по собі не призвели до недійсності всіх угод, укладених з моменту державної реєстрації такої особи до моменту виключення її з державного реєстру, та не позбавляло правового значення видані за цими господарськими операціями податкові накладні. У постанові від 11.12.2007 року (справа № 21-1376во06) Верховний Суд України дійшов висновку, що у разі невиконання контрагентом зобовязання зі сплати податку до бюджету, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цієї особи. Ця обставина не є підставою для позбавлення платника податку на додану вартість права на його відшкодування у разі, коли цей платник виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Крім того, дана позиція узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобовязань зі сплати податку і в результаті сплачувати податок на додану вартість другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Посилання предстанвика відповідача не є достатніми доказами щодо прийняття рішення про нереальність господарських операцій чи їх відсутність.

Підсумовуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем правомірно сформовано валові витрати та правомірно включено суми податку на додану вартість сплачені контрагенту у звязку з придбанням товарів (робіт, послуг).

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В матеріалах справи відсутні докази обставин, встановлені податковим органом на підтвердження того, що укладаючи спірний договір, учасники договірних відносин діяли з метою, яка є завідомо суперечною інтересам держави та суспільства.

Податковим органом не доведено наявності протиправного умислу та мети при укладенні угод позивачем, що мали місце під час здійснення підприємницької діяльності позивачем, оскільки мета є субєктивною ознакою, притаманною фізичним особам. Юридичні особи діють через органи управління і як наслідок через фізичних осіб, які входять до складу таких органів управління, а тому для встановлення умислу та мети в діях юридичної особи необхідно довести наявність умислу та мети в діях фізичних осіб, що діяли від імені відповідної юридичної особи.

Доказів на підтвердження факту порушення позивачем встановленого порядку здійснення підприємницької діяльності, ухилення від сплати податків, наявності шкоди заподіяної державі, зокрема таких як, чинні податкові вимоги, надіслані позивачу в звязку з несплатою ним сум податкових зобовязань, що виникли внаслідок укладання та виконання спірних зобовязань за спірними договорами або відомості про наявність податкового боргу у позивача, представником відповідача, також суду не надано. Не доведено також відповідачем й наявності доказів кримінальної відповідальності посадових осіб та відповідальності субєктів господарювання за ухилення від сплати податків або інші податкові правопорушення. Відповідачем, як субєктом владних повноважень, не було надано суду постанови про визнання винними відповідальних осіб контрагентів у вчиненні злочину, передбаченого статтею 212 Кримінального кодексу України.

Таким чином, відсутність наявності в діях хоча б однієї зі сторін угоди умислу на її укладання з метою, завідомо суперечною інтересам держави та суспільства, зумовлює відсутність підстав для висновку податкових органів щодо безтоварності операцій укладених між позивачем та його контрагентами та, як наслідок, відсутність встановлених перевіркою порушень податкового законодавства.

Враховуючи вищевикладене є протиправними та такими, що підлягають скасуванню оскаржувані позивачем податкові повідомлення-рішення.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 2, 8-14, 86, 158-163, ст. 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати неправомірним та скасувати повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Надвірнянському районі ГУ ДФС в Івано-Франківській області № НОМЕР_1 від 31.07.2015 року.

Визнати неправомірним та скасувати повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Надвірнянському районі ГУ ДФС в Івано-Франківській області № НОМЕР_3 від 31.07.2015 року.

Визнати неправомірним та скасувати повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Надвірнянському районі ГУ ДФС в Івано-Франківській області № НОМЕР_2 від 31.07.2015 року.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 КАС України.

Постанова складена в повному обсязі 09.11.2015 року.

Суддя (підпис) Мигалюк Ю.В.