Справа № 826/13679/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2015-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

06 листопада 2015 року № 826/13679/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Іщука І.О., розглянувши адміністративну справу та додані до неї матеріали в письмовому провадженні

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "АК Інжиніринг»
до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві
провизнання протиправним та скасування рішення.
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АК Інжиніринг» (далі - позивач) до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 28 січня 2015 року №.

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесене податковим органом із порушенням чинного законодавства України, ґрунтується на неправильному застосуванні норм податкового законодавства, а тому, підлягає скасуванню. При цьому позивач стверджує, що ним було правомірно сформовано податковий кредит.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, через канцелярію суду надав суду письмові заперечення, у яких відповідач просив відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю. Доводи відповідача, викладені в письмових запереченнях, аналогічні доводам та висновкам, викладеним в акті перевірки.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Державною податковою інспекцією у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач) На підставі направлення від 22.12.2014 №1365/26-58-22-01, згідно із 78.1.1, п.78.1, ст.78, п. 82.2 ст. 82, п. п.75.1.2, 75.1, ст. 75 Податкового кодексу України та відповідно до наказу від 19.12.2014 №2468, проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «АК ІНЖИНІРІНГ») з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з ТОВ «ЛЕГА-С» за період з 01.02.2014 по 31.03.2014 року, ПП «ВОДОЛІТ» та ТОВ «СІНТЕЗ - ТЕХНОЛОДЖИС» за період з 01.03.2014 по 31.03.2014 року.

За результатами проведення перевірки Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві було складено Акт №7004/26-58-22-02-17/32041006 від 30.12.2015 р. (далі - акт перевірки).

На підставі висновків акту перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення - рішення від 28 січня 2015 р. № , яким, за порушення приписів п.п 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст.198, п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України позивачу визначено податкові зобов'язання зі сплати податку на додану вартість в сумі 197507 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 49377грн.

Порушення, встановлене актом перевірки, полягало у наступному.

Перевіркою встановлено, що між ТОВ «АК ІНЖИНІРІНГ» (Генпідрядник), в особі генерального директора ОСОБА_1 та ПП «ВОДОЛІТ» (Підрядник), в особі директора ОСОБА_2 укладено договір підряду від 22.11.2013 № 22/11/2013. Сторонами складено - додатки до договору -договірна ціна, графік фінансування, графік виконання робіт, надалі складено акти виконання робіт, довідка про вартість виконаних робіт, податкові накладні.

Позивачем податкову накладну від 28.02.2014 № 03, виписану зазначеним контрагентом, на загальну суму 48 245,71 грн. в т.ч. ПДВ на суму 8 040,95 гривень було включено до складу податкового кредиту за лютий 2014 року.

Позивачем на розрахунковий рахунок ПП «ВОДОЛІТ» було перераховано кошти у розмірі 500 000,00 грн. в т.ч. ПДВ на суму 83 333,33 грн. за роботи по улаштуванню зовнішніх мереж теплопостачання, водопостачання, каналізацій згідно з договором від 22.11.2013 № 22/11/2013 (40-річчяЖовтня,60).

Відповідно до наданих до перевірки бухгалтерських регістрів, станом на 31.03.2014 ТОВ «АК ІНЖИНІРІНГ» має кредиторську заборгованість перед ПП «ВОДОЛІТ» на загальну суму 656 509,77 гривень.

Перевіркою встановлено віднесення до податкового кредиту податкової накладної отриманої від ПП «ВОДОЛІТ» від 10.03.2014 №04 на загальну суму 500 000,00 грн. в т.ч. ПДВ на суму 83 333,33 грн. (номенклатурою: Будівельно-монтажні роботи).

Акт перевірки містить визначення, що «перша подія» відповідно до Податкового кодексу (отримання будівельно - монтажних робіт від ПП «ВОДОЛІТ» згідно з договором від 22.11.2013 року №22/11/2013) відбулась у лютому на загальну суму 48 245,71 грн., на що було виписано податкову накладну від 28.02.2014 № 03.

ТОВ «АК ІНЖИНІРІНГ» погасило заборгованість перед ПП «ВОДОЛІТ» платіжним дорученням від 06.03.2014 № 3938 на загальну суму 500 000 грн., в т.ч. ПДВ 83 333,33 грн., що виникла у лютому 2014 року на загальну суму 48 245,71 грн. в т.ч. ПДВ на суму 8 040,95 грн. та перерахувало передплату за БМР 06.03.2014 на суму 451 754,29 грн. в т.ч. ПДВ 75 292,38 гривень.

З огляду на вищевикладене відповідач дійшов висновків, що податкова накладна від 10.03.2014 № 04, виписана ПП «ВОДОЛІТ» на загальну суму 500000 грн. в т.ч. ПДВ на суму 83333,33 грн., в порушення п. 198.2, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу, та не дає право на формування податкового кредиту ТОВ «АК ІНЖИНІРІНГ» у березні 2014 року всього на суму 83 333,00 гривень.

Суд з зазначеними висновками не погоджується, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 198.3 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно вимог ст. 198.1 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Статтею 198.2 ПК України встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

За ст. 201.10 ПК України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При цьому згідно із статтею 201.8 ПК України, право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Судом встановлено, що на виконання умов договору позивачем було перераховано передоплату ПП «ВОДОЛІТ» платіжними дорученнями: №3938 від 06.03.2014 року на суму 500000,00 гривень; №3951 від 14.03.2014 року на суму 200000,00 гривень; №3966 від 25.03.2014 року на суму 33 421,14 гривень; №3979 від 28.03.2014 року на суму 250 000,00 гривень.

До матеріалів справи залучено Акти виконаних робіт березень 2014 року №№3, 4, 5, 6, 7, 8, згідно яких позивачем було прийнято виконані підрядні роботи, та довідку про вартість виконаних підрядних робіт за березень 2014 року.

На підставі вищезазначених документів позивачу були виписані податкові накладні: №04 від 10.03.2014 року на суму 500 000,00 гривень; №05 від 14.03.2014 року на суму 200 000,00 гривень, №07 від 26.03.2014 року на суму 250 000,00 гривень, №08 від 28.03.2014 року на суму 75 610,51 гривень, №09 від 31.03.2014 року на суму 641 685,20 гривень.

Копії зазначених документів залучено до матеріалів справи. Матеріалами справи підтверджується виконання зазначених робіт на замовлення іншого контрагента позивача, натомість відповідачем фактичного виконання робіт не спростовано.

Отже, позивачем правомірно було сформовано податковий кредит за рахунок податкових накладних, виписаних ПП «ВОДОЛІТ».

Крім того, актом перевірки було встановлено, що Між ТОВ «АК ІНЖИНІРІНГ» (Генпідрядник), в особі генерального директора ОСОБА_1 та ТОВ «СІНТЕЗ-ТЕХНОЛОДЖИС» (Підрядник), в особі директора ОСОБА_3 укладено договір підряду від 03.02.2014 № 26/02-2014.

На виконання умов вищенаведеного договору ТОВ «СІНТЕЗ-ТЕХНОЛОДЖИС» на користь ТОВ «АК ІНЖИНІРІНГ» виписано податкову накладну на суму ПДВ 114 174,00 гривень. Акт перевірки містить визначення, що відповідно до отриманої податкової інформації від ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві, встановлено наступне: відділом особливо важливих перевірок управління податкового аудиту відповідно до ст.191 Податкового кодексу проведено дослідження фінансово - господарської діяльності ТОВ «СІНТЕЗ ТЕХНОЛОДЖІС» з питань правильності нарахування та повноти сплати до бюджету податку на додану вартість за період діяльності з 01.03.2014 по 31.03.2014.

Згідно з висновком про результати відпрацювання ризикового платника податків оперативним підрозділом ГУ Міністерства доходів і зборів України, в якому вказано: ТОВ «СІНТЕЗ ТЕХНОЛОДЖІС» за юридичною адресою не знаходиться, директор відсутній, фактичне місцезнаходження підприємства не встановлено.

В ході аналізу податкової звітності, поданої ТОВ «Сінтез Технолоджіс» до податкового органу та у зв'язку з не поданням балансу підприємства встановлено відсутність будь-якої інформації про наявні складські приміщення, наявність автомобільного чи іншого транспорту, а також устаткування, що необхідне для здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства.

Згідно з податковою звітністю, поданою до податкового органу інформація про загальну чисельність працюючих на ТОВ «СІНТЕЗ ТЕХНОЛОДЖІС» відсутня. Фактично у ТОВ «СІНТЕЗ ТЕХНОЛОДЖІС» відсутні трудові ресурси, виробниче обладнання, транспортне та торгівельне обладнання, сировина, матеріали для здійснення основного виду діяльності.

З огляду на вищевикладене відповідач дійшов висновків, що перевіркою не встановлено факту здійснення будівельно - монтажних робіт, ТОВ «СІНТЕЗ-ТЕХНОЛОДЖІС», тому будівельно - монтажні роботи на адресу ТОВ «АК ІНЖИНІРІНГ» не надавались, а лише виписувались податкові накладні та КБ-3, КБ-2 з метою «штучного» формування податкового кредиту, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування для ТОВ «АК ІНЖИНІРІНГ».

Суд з зазначеним висновком не погоджується з огляду на наступне.

Судом встановлено, що за умовами укладеного між позивачем та ТОВ «СІНТЕЗ-ТЕХНОЛОДЖИС» договору підряду №26/02-2014 від 03 лютого 2014 року контрагент позивача зобов'язався виконати комплекс робіт з влаштування цегляної кладки з бетонних блоків та кладки вентиляційних каналів на об'єкті: « 4 черга будівництва: Секція 3.4 п'ятої черги, секція 3.5 шостої черги, 2-го пускового комплексу п'ятої черги (підземний паркінг) будівництва житлового комплексу з вбудованими приміщеннями громадського призначення та паркінгом за адресою: 40-річчя Жовтня 60, в Голосіївському районі м. Києва, Україна».

До матеріалів справи залучено ліцензію контрагента позивача (Серія бланку АЕ №181736 від 10 жовтня 2012 року по 10 жовтня 2017 року, видана 16 жовтня 2012 року), та дозвіл на виконання робіт №1425.12.32 від 07.06.2012р.

Позивачем було перераховано передплату ТОВ «СІНТЕЗ-ТЕХНОЛОДЖИС» платіжними дорученнями: №3935 від 06.03.2014 року на суму 84 934,30 гривень; №3946 від 13.03.2014 року на суму 515 198,00 гривень; №3950 від 14.03.2014 року на суму 100 000,00 гривень; №3985 від 28.03.2014 року на суму 50 000,00 гривень.

Позивачем було отримано податкові накладні №1 від 06.03.2014 року на суму 84 934,30 гривень, в т.ч. ПДВ -14 155,72 гривень; №4 від 13.03.2014 року на суму 315 198,00 гривень, в т.ч. ПДВ -52 533,00 гривень; №7 від 14.03.2014 року на суму 100 000,00 гривень, в т.ч. ПДВ -16 666,67 гривень; №15 від 28.03.2014 року на суму 50 000,00 гривень, в т.ч. ПДВ -8 333,33 гривень; №24 від 31.03.2014 року на суму 134 910,55 гривень, в т.ч. ПДВ -22 485,09 гривень.

Виконання робіт підтверджується актом виконаних робіт №1 від 31.03.2014р. та довідкою про вартість виконаних робіт. Вищезазначені роботи були виконані на підставі договору від 01.02.2013р. , укладеного між позивачем та ТОВ «Екско плюс», за умовами якого позивач є генеральним підрядником.

Відсутні в акті перевірки і посилання на будь - які пояснення посадових осіб контрагента позивача, порушені кримінальні справи, вироки чи постанови судів.

Як зазначено Вищим адміністративним судом України в інформаційному листі від 20 липня 2010 року №1112/11/13-10 "Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби", процесуальна діяльність суду із встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість повинна включати такі етапи: 1. Встановлення факту здійснення господарської операції. 2. Встановлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції. 3. Встановлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг) спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку. 4. Встановлення дотримання платником податку спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

У відповідності ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Суд звертає увагу, що на час проведення перевірки та на час розгляду справи Відповідачем не надано переконливих доказів про те, що контрагент позивача був ліквідований або припинено підприємницьку діяльність даного контрагенту під час укладання та виконання договору.

Як зазначено Вищим адміністративним судом України в інформаційному листі від 02.06.2011 р. N 742/11/13-11, оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні врегульовані Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Відповідно до ст. 9 розділу 3 Закону про бухгалтерський облік, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Господарські операції, як зазначено в п.5 ст.9 цього Закону, повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені. Відповідно до ст. 11 Закону, на основі даних бухгалтерського обліку підприємства зобов'язані складати фінансову звітність.

З аналізу вищезазначених норм закону та матеріалів справи, суд приходить до висновку, що Позивачем надано суду переконливі докази того, що вищезазначені договори були укладені з метою настання реальних обставин, а тому висновки викладені в Акті перевірки є помилковими та викладеними з порушенням норм податкового права.

Слід відмітити, що сторонами не заперечується та обставина, що на момент вчинення господарських правовідносин між позивачем та контрагентом, контрагент позивача та Позивач, як юридичні особи були внесені в Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та були зареєстровані платником податку на додану вартість.

Крім того, за п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9 "Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними": при кваліфікації правочину за ст. 228 Цивільного кодексу України має враховуватись вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі.

Однак, відповідачем не було надано доказів наявності вироку суду відносно будь-кого - Позивача та контрагентів за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 205 КК України (фіктивне підприємництво), а договір, укладений позивачем з даними товариствами до теперішнього часу у судовому порядку не визнано недійсними та не визнано недійсним проведення тендерну або тендерної документації.

Слід відмітити, що податковим органом не було надано рішення суду у цивільній чи господарській справі, вироку суду у кримінальній справі або іншого належного доказу на підтвердження "фіктивності" здійснених позивачем господарських операцій.

Не надано також добутих у визначений процесуальним законодавством спосіб доказів підробки документів або складання фіктивних документів на підтвердження здійснених позивачем господарських операцій. Зазначене вказує на необґрунтованість тверджень відповідача про фіктивність проведених позивачем господарських операцій.

Відповідно до ст. 198.3 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно вимог ст. 198.1 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Статтею 198.2 ПК України встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

За ст. 201.10 ПК України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При цьому згідно із статтею 201.8 ПК України, право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Для підтвердження включення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість сплачених позивачем у складі ціни за придбану продукцію та виконані роботи, необхідні первинні документи, оформлені відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні".

За ст. 9 розділу 3 Закону про бухгалтерський облік, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Господарські операції, як зазначено в п. 5 ст.9 цього Закону, повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені. Відповідно до ст. 11 Закону, на основі даних бухгалтерського обліку підприємства зобов'язані складати фінансову звітність.

Виходячи з правових приписів п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

У відповідності до ч. 2 ст. 8 даного Закону питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій (ч. 1, 2 ст. 9. Закону).

Первинні облікові документи можуть бути складені на паперових носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З вищенаведених норм слідує, що обов'язковими ознаками господарської діяльності є здійснення її суб'єктами господарювання у сфері суспільного виробництва, яка спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг; результати зазначеної діяльності - продукція, роботи чи послуги - мають вартісний характер і цінове вираження.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірності прийнятих ним спірних рішень з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин та вимог законодавства.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням викладеного, суд приходить висновків про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1 Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АК Інжиніринг» задовольнити.

2.Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 28 січня 2015 року №

3.Судові витрати в сумі 493,77 грн. присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АК Інжиніринг» () за рахунок асигнувань Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії постанови особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук