Справа № 2а-2667/10/0970
Суддя: Шумей М.В.
Дата ухвалення: 2010-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2010 р. Справа № 2a-2667/10/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Шумея М.В.,

при секретарі Третяк В.Р.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Івано-Франківську справу за позовом ОСОБА_1 до управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області про стягнення нарахованої, але не виплаченої вихідної допомоги, середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні з роботи, понесених витрат під час розгляду даної справи та стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області про стягнення нарахованої, але не виплаченої вихідної допомоги, середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні з роботи, понесених витрат під час розгляду даної справи та стягнення моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги уточнив, вказавши, що на момент звільнення з органів Міністерства внутрішніх справ йому була нарахована, однак не виплачена вихідна допомога. Вказав, що вихідна допомога йому виплачена із значною затримкою, а саме тільки після звернення до Надвірнянського районного суду з позовом. У звязку із затримкою виплати вихідної допомоги, відповідач зобовязаний йому виплатити середній заробіток за період затримки в сумі 24 805,43 грн. Крім того, просив стягнути моральну шкоду та витрати на правову допомогу.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що виплата вихідної допомоги позивачу здійснювалася по мірі надходження коштів, про що свідчить довідка № 12/29 від 02.02.2009 року та довідка № 2037 від 16.03.2009 року. Недостатнє фінансування з державного бюджету на витрати повязані з виплатою вихідної допомоги при звільненні з органів внутрішніх справ є основною причиною затримки виплати розрахунку, тому будь-яких порушень щодо виплати вихідної допомоги позивачу не вбачається. Також повідомив, що на час розгляду даної справи в суді вихідна допомога позивачу виплачена в повному обсязі. Крім того, зазначив, що посилання позивача на норми КЗпП України є безпідставним, оскільки ними не регулюються відносини повязані з проходження та звільненням з публічної служби. Щодо відшкодування моральної шкоди повідомив, що у постанові Пленуму Верхового Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зазначено, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди (немайнової) розглядаються, зокрема, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами права. З матеріалів справи не вбачається жодного доказу щодо моральних страждань позивача, підстав чи характеру моральної шкоди. Просив в задоволенні позову відмовити повністю.

Вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши подані докази, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних мотивів.

Судом встановлено, що позивач перебував на службі в органах внутрішніх справ та згідно наказу начальника управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області № 115 о/с від 30.05.2008 року звільнений за власним бажанням, підтвердженням чого слугує витяг з трудової книжки ОСОБА_1.

Згідно довідки Надвірнянського РВ УМВС України в Івано-Франківській області № 8359 від 14.11.2008 року майору міліції ОСОБА_1, який працював на посаді заступника начальника відділу по роботі з персоналом Надвірнянського РВ УМВС України в Івано-Франківській області, при звільненні нарахована вихідна допомога у розмірі 28 250,72 грн.

В судовому засіданні встановлено, що у звязку з недостатнім фінансуванням з державного бюджету витрат, повязаних з виплатою вихідної допомоги при звільненні з органів внутрішніх справ, позивачу вказана допомога виплачена із значною затримкою, яка виникла у звязку з несвоєчасним надходженням коштів на вказані цілі з МВС України. Дана обставина підтверджується довідкою відділу фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку УМВС України в Івано-Франківській області за № 12/29 від 02.02.2009 року, згідно якої загальна сума заборгованості з одноразової грошової допомоги при звільненні по МВС України складає понад 150 млн. грн., у тому числі по УМВС України в Івано-Франківській області понад 3,5 млн. грн.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про відсутність в діях відповідача вини щодо не своєчасної виплати позивачу вихідної допомоги.

Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні з роботи в сумі 24 805,43 грн. слід зазначити наступне.

Згідно ст.9 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»та п.10 постанови КМУ за №393 від 17.07.1992 року «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей»вихідна допомога, це є разова виплата працівнику міліції коштів, при звільненні з органів внутрішніх справ на пенсію.

При визначенні середнього заробітку за період затримки виплати вихідної допомоги позивач послався на висновок спеціаліста ЗАТ «Аудит-Сервіс Іпс», в якому зроблено посилання на постанову КМУ за № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».

При цьому слід зазначити, що згідно п.п. б абзацу 1 п. 4 даного Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).

Таким чином дія постанови КМУ за №100 від 08.02.1995 року не поширюється на вихідну допомогу, а тому і нарахування середнього заробітку за період затримки виплати вихідної допомоги чинним законодавством не передбачено.

Крім того, суд вважає безпідставним посилання позивача на порушення відповідачем вимог Кодексу Законів про працю України, оскільки правовідносини, які передбачають проходження служби в органах внутрішніх справ та грошові виплати, регулюються не нормами КЗпП України, а спеціальним законодавством про проходження служби в органах внутрішніх справ, а саме ЗУ «Про міліцію», Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом внутрішніх справ України, затвердженим постановою КМУ за №114 від 29.07.1991 року, ЗУ «Про дисциплінарний статут внутрішніх справ України»

Не підлягає і до задоволення вимога про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 10 000,00 грн. з наступних підстав.

Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Тобто право ОСОБА_1 на звернення з вимогою про відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає у випадку встановлення причинного звязку між незаконними діями чи бездіяльністю відповідача та втратами немайнового характеру, які зазнав позивач внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ.

Однак, як уже було встановлено в судовому засіданні, виплата вихідної допомоги при звільненні ОСОБА_1 проведена із затримкою не з вини відповідача, а у звязку із відсутністю коштів на вказані цілі, а тому й відсутні підстави для відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, згідно якого відповідно до ст.237-1 КЗпПУ за наявності порушень прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплачених належних йому грошових сум тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений орган, незалежно від форм власності, виду діяльності чи галузевої належності, так як порядок проходження та звільнення працівників органів внутрішніх справ не регулюється нормами КЗпП України.

Крім того, позивачем в порушення вимог ч.1 ст. 71 КАСУ не подано суду доказів завдання йому моральної шкоди.

З приводу відшкодування позивачу понесених ним витрат під час розгляду даної справи суд вважає наступне.

Згідно ч.1 ст.90 КАС України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Оскільки в задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено в повному обсязі, понесені ним витрати на правову допомогу відшкодуванню не підлягають.

Понесені позивачем витрати на проведення розрахунку середнього заробітку здійсненого ЗАТ «ОСОБА_3 Іпс»не належать до судових витрат, а тому і не підлягають відшкодуванню.

Виходячи з викладеного, суд вважає вимоги позивача не обґрунтованими, а позов таким, що не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 11, 71, 86, ч.3 ст.160, ст.162 КАС України, суд

п о с т а н о в и в:

в задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова в повному обсязі складена 17.09.2010 року.

Суддя Шумей М.В.