Справа № 826/2189/15
Суддя: Кочан В.М.
Дата ухвалення: 2015-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2015 року м. Київ К/800/35382/15

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя-доповідач Кочан В.М., судді Пасічник С.С. , Швець В.В. , розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.05.2015р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07.07.2015р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання наказу незаконним та його скасування, зобов"язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд визнати незаконним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 34-ос від 29.01.2015р. про переміщення ОСОБА_1 для проходження служби в іншу місцевість шляхом призначення з вищої посади (начальника відділу) у м.Києві на нижчу (заступника начальника відділу) у м. Львові; поновити позивача на посаді начальника відділу; визнати незаконним та скасувати дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.05.2015р. у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07.07.2015р. апеляційну скаргу залишено без задоволення, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.05.2015р. залишено без змін.

У касаційній скарзі позивач, з посиланням на порушення норм матеріального і процесуального права, допущених судами, просить судові рішення скасувати. Зазначає, що спірним наказом від 29.01.2015р. №34-ОС його було призначено на нижчу посаду в іншу місцевість, що, на його думку, є порушенням норм чинного законодавства. Вважає, що судами на надано належної правової оцінки обставинам, пов`язаним з урахуванням права позивача на участь у процесі прийняття рішення щодо переміщення його у іншу місцевість для подальшого проходження служби та постійного проживання. Позивач вказує на те, що судами не перевірено той факт, що оцінка його професійних і ділових якостей здійснювалася відповідачем не об`єктивно, а причиною було упереджене ставлення до нього керівника департаменту під час проведення чергової атестації, яка відбулася 04.11.2014р. Так як на підставі атестаційного висновку видано спірний наказ Голови СЗР України №34-ос від 29.01.2015р., а висновки атестації ґрунтуються на рішенні атестаційної комісії, яка утворена відповідно до Наказу Голови СЗР України від 24.12.2012 №353/дск "Про атестаційні комісії структурних підрозділів Служби зовнішньої розвідки», то процедура оскарження та опротестування висновків атестації позивачем є однією зі стадій атестаційного провадження. Таким чином, позивач вважає, що зазначеною факультативною стадією не повністю охоплюється його права на прийняття участі в процедурі щодо незгоди з висновками атестаційної комісії.

З`ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновку про відхилення касаційної скарги з урахуванням наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 з 01.08.1991р. проходив військову службу в військовій частині НОМЕР_1 . Наказом командира в/ч К-1410 по особовому складу від 28.08.2014р. №602-ос позивача було зараховано на посаду начальника відділу у розпорядження керівника структурного підрозділу ОСОБА_2 .

В подальшому, наказом командира в/ч К-1410 по особовому складу від 29.01.2015р. №34-ОС за підпунктом «в» пункту 42 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби зовнішньої розвідки України, позивача, який перебував у розпорядженні директора 2 департаменту 55 Центру за посадою начальнику відділу, призначено заступником начальника 1 відділу 7 служби 1 управління 2 департаменту 55 Центру.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 19 Закону України "Про Службу безпеки України" кадри Служби безпеки України складають: співробітники-військовослужбовці, працівники, які уклали трудовий договір із Службою безпеки України, а також військовослужбовці строкової служби. Порядок обліку кадрів Служби безпеки України затверджується Головою Служби безпеки України. До органів Служби безпеки України приймаються на конкурсній, добровільній і договірній основі громадяни України, здатні за діловими та моральними якостями, освітнім рівнем і станом здоров`я ефективно виконувати службові обов`язки. Критерії професійної придатності, зокрема юридичної обізнаності, визначаються кваліфікаційно-нормативними документами, які затверджуються Головою Служби безпеки України.

Статтею 20 Закону встановлено, що умови і порядок виконання своїх обов`язків співробітниками - військовослужбовцями Служби безпеки України визначаються укладеним договором (контрактом). На них, а також на військовослужбовців строкової служби поширюється порядок проходження військової служби у Збройних Силах України, визначений законодавством. Військовослужбовці Служби безпеки України приймають Військову присягу на вірність народу України.

Згідно з п.п. «г» п. 40 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби зовнішньої розвідки України, затвердженим Указом Президента України від 17.07.2006р. № 619 (далі - Положення № 619) встановлено, що переміщення по службі військовослужбовців здійснюється на нижчі посади - на підставах, передбачених п. 42 цього Положення. Відповідно до п.п. "в" п. 42 Положення № 619, переміщення військовослужбовців з вищих посад на нижчі здійснюється виходячи з професійних і ділових якостей - на посаду з меншим обсягом роботи на підставі атестаційного висновку.

Переміщення військовослужбовців з вищих посад на нижчі згідно з підпунктами "а" - "в" і "д" цього пункту здійснюється прямими начальниками в межах наданих їм прав щодо призначення на відповідні посади.

Згідно з пунктом 47 Положення № 619, для забезпечення правильного добору, розстановки, виховання, вдосконалення підготовки військовослужбовців, об`єктивної оцінки їх професійної підготовки, ділових і моральних якостей, визначення відповідності займаним посадам та перспективи службового використання, створення резерву кандидатів для просування по службі проводиться атестування військовослужбовців.

На виконання Положення у СЗРУ було розроблено Інструкцію про застосування окремих норм Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби зовнішньої розвідки України, затвердженої наказом Служби зовнішньої розвідки України від 28.03.2012р. № 75 (далі - Інструкція), якою встановлено порядок проведення атестації військовослужбовців, а наказом Голови СЗРУ від 24.12.2012 №353/ДСК «Про атестаційні комісії структурних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України» утворено атестаційні комісії структурних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України.

Пунктами 5.1 та 5.2 Інструкції передбачено, що проведення атестування військовослужбовців має сприяти вихованню в них високого почуття відповідальності за доручену справу, подальшому підвищенню рівня професійної підготовки та зміцненню військової дисципліни.

Атестування осіб офіцерського складу проводиться один раз на п`ять років. За рішенням Голови СЗРУ атестування всіх офіцерів або офіцерського складу окремих підрозділів може проводитись і в інші строки.

Відповідно до п. 5.6 Інструкції, у тексті атестації, який викладається в довільній формі, мають бути відображені дані, що характеризують військовослужбовця.

Пунктом 5.7 Інструкції встановлено, що у висновку за атестацією зазначається, чи відповідає військовослужбовець, що атестується, займаній посаді, а також пропозиції щодо подальшого найбільш доцільного його службового використання, ураховуючи професійні, ділові і моральні якості, досвід роботи, здібності і нахили, а також інтереси справи.

При цьому можуть бути надані такі рекомендації: - про призначення на вищу посаду (на яку й коли); - про направлення на навчання до вищого військового навчального закладу, іншого навчального закладу, курси підвищення кваліфікації; - про переміщення на рівну посаду (на яку посаду доцільно перевести та причина переведення: необхідність укомплектування інших посад, для більш доцільного використання тощо); - про переміщення на іншу роботу - оперативну, викладацьку та іншу із зазначенням мотивів переведення; на яку посаду і коли; - про переміщення з вищої посади на нижчу, на якій підставі (пункт 42 Положення) та на яку посаду доцільно призначити; - про продовження військової служби за новим контрактом чи залишення на військовій службі понад граничний вік; - про звільнення з військової служби і на якій підставі.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_1 з 01.08.1991р. проходив військову службу в військовій частині НОМЕР_1 . За результатами атестації ОСОБА_1 за період служби із жовтня 2009 року по листопад 2014 року було встановлено невідповідність позивача займаній посаді. З огляду на професійні та ділові якості позивача відповідач дійшов висновку про доцільність переміщення його на нижчу посаду з меншим обсягом роботи відповідно до підпункту «в» пункту 42 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями СЗР України, призначення старшим консультантом 1 відділу 2 служби 1 управління 2 департаменту 55 Центру СЗР України.

Позивач, не погоджуючись із висновками атестаційної комісії, подав рапорт від 05.12.2014р. на ім`я Директора 2 департаменту СЗР 55 Центру СРЗ України полковника ОСОБА_2 .

За результатами розгляду рапорту позивача керівником структурного підрозділу порушень при проведенні атестації позивача атестаційною комісією виявлено не було.

Водночас, як свідчать матеріали даної справи, на момент проведення атестації позивач мав два незнятих дисциплінарних стягнення у вигляді «догани», накладеної 11.12.2014р. правами директора департаменту, та «суворої догани», накладеної правами заступника Голови СЗРУ 23.01.2015р.

Судами попередніх інстанцій обґрунтовано не прийнято до уваги посилання позивача на наявність постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 19.05.2015р. у справі №826/585/15, якою було скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.03.2015р. та частково задоволено позов ОСОБА_1 в частині визнання неправомірними дії Директора 2 департаменту 55 Центру ЗСР України по оголошенню усного дисциплінарного стягнення від 11.12.2014р. у вигляді догани та в частині зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 розглянути питання преміювання за результати роботи за 2014 рік у відповідності з вимогами п. 5 Постанови КМУ "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" у розмірі не менше 10 % посадового окладу, оскільки на момент винесення оскаржуваного судового рішення по даній справі постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.03.2015р. не набрала законної сили.

Зважаючи на викладене колегія суддів зазначає, що обґрунтованими є висновки судів попередніх інстанцій про те, що висновок атестаційної комісії стосується доцільності переміщення позивача на нижчу посаду з меншим обсягом роботи у зв`язку з невідповідністю його займаній посаді, оскаржуваний наказ прийнятий в межах наданих повноважень, відсутні правові підстави для визнання незаконним та скасування наказу командира військової частини К-1410 № 34-ос від 29.01.2015р.

Оскільки позовна вимога в частині визнання незаконним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 №34-ос від 29.01.2015р. не задоволена судами, то не підлягає задоволенню вимога про поновлення позивача на посаді начальника відділу у розпорядженні директора 2 департаменту 55 Центру - структурного підрозділу Військової частини НОМЕР_1 .

Щодо іншої частини позовних вимоги слід зазначити наступне.

Пунктами 1, 2, 3 Дисциплінарного статуту встановлено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Пунктом 4 Дисциплінарного статуту визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Загальні обов`язки військовослужбовців передбачені статтею 11 Закону України від 24 березня 1999 року N 548-XIV, яким затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України.

Необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю.

Судами встановлено, що підставою для оголошення позивачу дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани стало порушення останнім вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 27.11.1998р. № 1893 "Про затвердження Інструкції про порядок обліку, зберігання і використання документів, справ, видань та інших матеріальних носіїв, які містять службову інформацію, що є власністю держави".

Відповідно до п. 63 Інструкції про порядок обліку, зберігання і використання документів, справ, видань та інших матеріальних носіїв, які містять службову інформацію, що є власністю держави, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 27.11.1998р. № 1893, за порушення, що призвели до розголошення інформації "Для службового користування", втрати або незаконного знищення документів з грифом "Для службового користування", а також інших вимог цієї Інструкції винні особи несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно зі ст. 68 Дисциплінарного статуту, на молодших та старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність; д) пониження в посаді; є) пониження військового звання на один ступінь; є) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; ж) позбавлення військового звання.

На військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення (ст. 83 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до ч.ч. 3-5 ст. 5 Дисциплінарного статуту, стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Діяльність командира щодо підтримання військової дисципліни оцінюється не кількістю накладених ним дисциплінарних стягнень, а виконанням обов`язків з додержанням вимог законів і статутів Збройних Сил України, повним використанням дисциплінарної влади для наведення порядку і запобігання порушенням військової дисципліни.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний сприяти командирові у відновленні та постійному підтриманні порядку й дисципліни.

Зважаючи на обставини даної справи, а також оцінюючи зібрані по справі докази, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення вимог даного позову в частині визнання незаконним та скасування рішення відповідача про застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Відповідно до ч. 3 ст. 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Суди першої та апеляційної інстанцій повно і всебічно встановили обставини справи, дали їм належну юридичну оцінку, правильно застосували норми матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для скасування або зміни прийнятих ними рішень.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.05.2015р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07.07.2015р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених статтями 235-237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Кочан В.М.

судді
Пасічник С.С.

Швець В.В.