Справа № 826/4794/14
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2015-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" листопада 2015 р. м. Київ К/800/54024/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Кошіля В.В.

Суддів Борисенко І.В.

Моторного О.А.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бісабі»

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 02.10.2014

та постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.06.2014

у справі № 826/4794/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бісабі»

до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бісабі» звернулось до суду з позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 03.12.2013 № , № та № .

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.06.2014 позов задоволено частково, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 03.12.2013 № та № , в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.10.2014 постанову суду першої інстанції скасовано в частині задоволення позовних вимог, прийнято нову постанову в цій частині про залишення позовних вимог без задоволення, в іншій частині постанову суду першої інстанції залишено без змін.

В касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю та постанову суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог; прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Представники сторін в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином.

В зв'язку з цим, касаційний розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами проведеної документальної планової виїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2010 по 31.12.2012, складено акт № 282/26-57-22-03-07/32530386 від 15.11.2013, в якому зафіксовано порушення: пп. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138, п. 138.2, п. 138.4, п. 138.11. ст. 138, пп. 139.1.1, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток в загальній сумі 44 750 грн., в тому числі по періодам: за 2-3 квартали 2011 року в сумі 11 564 грн.; за 2-4 квартали 2011 року в сумі 11 564 грн.; за І квартал 2012 року в сумі 17 741 грн.; за 1 півріччя 2012 року в сумі 17 741 грн.; за 3 квартали 2012 року в сумі 33 186 грн.; за 2012 рік в сумі 33 186 грн.; п. 198.2, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.2, п. 201.6, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість всього у сумі 1 505 104 грн., в тому числі по періодам: за листопад 2010 року на суму 2 289 грн., за грудень 2010 року на суму 356 грн., за січень 2011 року на суму 510 грн., за квітень 2011 року на суму 5 518 грн., за травень 2011 року на суму 5 823 грн., за липень 2011 року на суму 1 772 грн., за серпень 2011 року на суму 5 504 грн., за вересень 2011 року на суму 10 265 грн., за жовтень 2011 року на суму 25 554 грн., за листопад 2011 року на суму 220 грн., за грудень 2011 року на суму 25 999 грн., за січень 2012 року на суму 26 506 грн., за лютий 2012 року на суму 36 268 грн., за березень 2012 року на суму 35 216 грн., за квітень 2012 року на суму 110 053 грн., за травень 2012 року на суму 145 967 грн., за червень 2012 року на суму 267 195 грн., за липень 2012 року на суму 241 291 грн., за серпень 2012 року на суму 204 181 грн., за вересень 2012 року на суму 159 721 грн., за жовтень 2012 року на суму 139 559 грн., за листопад 2012 року на суму 41 904 грн., за грудень 2012 року на суму 13 432 грн.; п. 2.8, п. 2.10 р. 2, п. 3.5 р. 3 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637.

На підставі результатів проведеної перевірки, 03.12.2013 відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № про визначення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 61 289 грн., в т.ч.: 44 750 грн. основного платежу та 16 539 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

- № про визначення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 2 251 070,25 грн., в т.ч.: 1 505 104 грн. основного платежу та 745 966,25 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

- № про нарахування суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 380 135,88 грн.

Матеріалами справи встановлено, що ТОВ «Монтаж-систем-груп» надавало ТОВ «Бісабі» послуги з установки ЩИТ-2Н, що підтверджено рахунками-фактури, прибутковими та видатковими накладними, а також податковими накладними.

01.11.2011 між ТОВ «Бісабі» (Покупець) та ТОВ «ТБК Славутич» (Постачальник) був укладений Договір № 57, за умовами якого Постачальник приймає на себе зобов'язання в термін та на умовах визначених даним Договором поставити та передати у власність Покупця: змішувачі, далі - Товар, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити вищезазначений Товар, у кількості і за цінами, зазначеними у рахунку-фактурі, що є невід'ємною частиною даного Договору в термін та на умовах, визначених даним Договором.

Факт постачання ТОВ «ТБК Славутич» товарно-матеріальних цінностей (змішувачів для мойки-умивальника) позивачу підтверджується рахунками-фактури, прибутковими та видатковими накладними, а також податковими накладними.

ТОВ «Лібеті Стайл» надавало ТОВ «Бісабі» послуги з установки щитів, що підтверджено рахунками-фактури, прибутковими та видатковими накладними, а також податковими накладними.

ТОВ «Бісабі» купувало у ТОВ «Адонія» товарно-матеріальні цінності (ґрунт рослинний).

Факт постачання ТОВ «Адонія» товарно-матеріальних цінностей позивачу підтверджено рахунками-фактури, прибутковими та видатковими накладними, а також податковими накладними.

При перевірці позивача були використані акти: ДПІ у Оболонському районі м. Києва ДПС «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Монтаж-систем-груп» щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за період: з 01.02.2012 по 28.02.2013» № 536/22.6/37508706 від 15.05.2013; ДПІ у Святошинському районі м. Києва ДПС «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ «ТБК Славутич» щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за період з 01.01 по 31.12.2012» № 776/22.2.09/36547220 від 24.04.2013; ДПІ у Подільському районі м. Києва «Про результати позапланової виїзної документальної перевірки ТОВ «Лібеті Стайл» з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо правомірності нарахування податкових зобов'язань та податкового кредиту декларацій з податку на додану вартість за період з 01.01 по 31.08.2011» № 381/23-404/37195372 від 05.10.2011; ДПІ у Києво-Святошинському районі Київської області ДПС «Про результати позапланової виїзної документальної перевірки ТОВ «Адонія» № 126/22-5/34902185 від 11.05.2011; висновок № 1767 від 24.04.2013 ГВПМ ДПІ у Оболонському районі м. Києва ДПС щодо наявності ознак «фіктивності» ТОВ «Монтаж-систем-груп», в якому зокрема зазначено що ТОВ «Монтаж-систем-груп» за податковою адресою (м. Київ, пров. Куренівський, б. 17) не знаходиться, про що складено довідку за ф. 2 № 426/07-05.

На підставі вказаних актів про неможливість проведення зустрічних звірок контрагентів та акту про результати позапланової виїзної документальної перевірки податковим органом встановлено відсутність реальної можливості поставок товарів, робіт (послуг) підприємству ТОВ «Бісабі» від ТОВ «Монтаж-систем-груп», ТОВ «ТБК Славутич», ТОВ «Лібеті Стайл» і ТОВ «Адонія» (контрагентів-постачальників), а саме: відсутність майна, трудових ресурсів, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, які економічно необхідні для здійснення господарських операцій в зазначених обсягах, що свідчить про відсутність необхідних умов для реального настання результатів відповідної господарської діяльності; не встановлено місцезнаходження суб'єктів господарювання (ТОВ «Монтаж-систем-груп», ТОВ «ТБК Славутич», ТОВ «Лібеті Стайл» і ТОВ «Адонія»), не встановлено факту передачі (надання) товарів (робіт, послуг) від ТОВ «Монтаж-систем-груп», ТОВ «ТБК Славутич», ТОВ «Лібеті Стайл» і ТОВ «Адонія» до контрагентів-покупців. ТОВ «Монтаж-систем-груп», ТОВ «ТБК Славутич», ТОВ «Лібеті Стайл» і ТОВ «Адонія» фактично не могли здійснювати господарські операції з придбання товарів (робіт, послуг) через відсутність у вказаних підприємств майна та інших матеріальних ресурсів, економічно необхідних для здійснення вказаного виду діяльності.

На підставі викладеного, податковий орган дійшов висновку, що угоди, укладені між платником податків та його контрагентами не були спрямовані на якісне та своєчасне виконання зобов'язань перед позивачем, а лише для збільшення валових витрат та податкового кредиту.

Також актом перевірки № 282/26-57-22-03-07/32530386 від 15.11.2013 встановлено, що 07.12.2010 та 26.06.2012 із каси підприємства ТОВ «Бісабі» було видано готівкові кошти у розмірі 48 399 грн. та 853,54 грн. згідно видаткових касових ордерів № 159 та № 8, без підпису на вказаних ордерах одержувача готівкових коштів та не були депоновані.

Також, відповідно до банківської виписки та аркушу касової книги підприємства ТОВ «БІСАБІ» за 24.02.2012 (сторінка 2) з банківської установи було отримано готівкові кошти в розмірі 140 815,40 грн. для виплати заробітної плати працівникам суб'єкту господарювання. Виплати готівкових коштів 24.02.2012 не здійснювались, про що свідчить залишок на кінець дня 24.02.2012 р., який дорівнює сумі отриманих готівкових коштів.

Відповідно до аркушу касової книги підприємства ТОВ «Бісабі» за 29.02.2012 (сторінка 3) виплати заробітної плати згідно відомостей № ВЗП-000006, ВЗП-000007, ВЗП-000008, ВЗП-000009, ВЗП-000010, ВЗП-000011 були здійснені 29.02.2012, в результаті чого, на думку податкового органу, ТОВ «Бісабі» тримало в касі підприємства готівкові кошти в сумі 140 815,40 грн. понад ліміт залишку готівкових коштів більш ніж три дні, а саме 24.02.2012, 27.02.2012, 28.02.2012, 29.02.2012 (25.02.2012, 26.02.2012 - вихідні дні).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що господарські операції ТОВ «Бісабі» з його контрагентами здійснювалися в межах звичайної господарської діяльності всіх підприємств, є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій; директори ТОВ «Монтаж-систем-груп», ТОВ «ТБК Славутич», ТОВ «Лібеті Стайл» в судовому засіданні засвідчили факт підписання ними первинних документів у процесі здійснення фінансово-господарських операцій з позивачем; чинне законодавство не покладає на платника податків обов'язку перевіряти безпосереднього контрагента на предмет виконання ним вимог податкового обов'язку перед тим, як відносити відповідні суми ПДВ до податкового кредиту та формувати витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємства; встановлено факти відсутності підписів на видаткових ордерах та перевищення лімітів залишку готівки в касі ТОВ «Бісабі» на загальну суму 190 067,94 грн., що є порушенням п. 3.5 р. 3 та п. 2.10 р. 2 Положення № 637.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та відмовляючи в цій частині в задоволенні позову, апеляційний адміністративний суд виходив з того, що відсутні докази транспортування товару, внутрішнього переміщення товарів та іншого документального підтвердження реальності здійснення операцій.

Однак, суд касаційної інстанції з таким висновком апеляційного адміністративного суду погодитись не може з огляду на наступне.

Відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно з п. 138.2 ст. 138 цього Кодексу витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг (п. 138.4 ст. 138 ПК України).

Відповідно до пп. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138 Податкового кодексу України до складу інших витрат включаються: витрати на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг: витрати на пакувальні матеріали для затарювання товарів на складах готової продукції; витрати на ремонт тари; оплата праці та комісійні винагороди продавцям, торговим агентам та працівникам підрозділів, що забезпечують збут; витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг), на передпродажну підготовку товарів; витрати на відрядження працівників, зайнятих збутом; витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів, пов'язаних зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (оперативна оренда, страхування, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, охорона); витрати на транспортування, перевалку і страхування товарів, транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів) відповідно до умов договору (базису) поставки; витрати на гарантійний ремонт і гарантійне обслуговування; витрати на транспортування готової продукції (товарів) між складами підрозділів підприємства; інші витрати, пов'язані зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Згідно пп. пп. 139.1.1, 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат: витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності, а саме витрати на: організацію та проведення прийомів, презентацій, свят, розваг та відпочинку, придбання та розповсюдження подарунків (крім благодійних внесків та пожертвувань неприбутковим організаціям, визначених статтею 157 цього Кодексу, та витрат, пов'язаних із провадженням рекламної діяльності, які регулюються нормами підпункту 140.1.5 пункту 140.1 статті 140 цього Кодексу); витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 зазначеного Кодексу податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 цього Кодексу право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст. 198 ПК України).

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Згідно положень п. п. 201.1, 201.2, 201.6, 201.10 зазначеного Кодексу платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну; форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом державної податкової служби; податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця; податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

За умови реального здійснення платником податку господарської операції з придбання товару, що призвела до об'єктивної зміни складу активів такого платника (покупця), у межах господарської діяльності, за відсутністю з боку такого платника порушення вимог наведених норм при формуванні валових витрат та податкового кредиту, підстави для позбавлення останнього права на зазначені витрати та податковий кредит відсутні.

Платник податку (покупець товару), який дотримався вимог законодавства щодо формування валових витрат та податкового кредиту не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням його контрагентами вимог законодавства щодо створення підприємства, здійснення господарської діяльності, виконання податкових зобов'язань тощо і в подальшому зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на валові витрати та податковий кредит. У разі коли постачальник чи його контрагенти допустили порушення вимог законодавства при веденні фінансово-господарської діяльності, то це тягне відповідальність та негативні наслідки щодо них, адже законодавством іншого не передбачено.

Слід зазначити, що право платника податку на податковий кредит та витрати законодавство не ставить в залежність від факту проведення зустрічної звірки даних суб'єкта господарювання (постачальника товару, виконавця робіт, послуг) щодо платника податків.

Нереальність господарських операцій з придбання платником податку товару (робіт, послуг) має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, зокрема, обумовлюватись лише неможливістю проведення зустрічної звірки даних контрагента через невстановлення місцезнаходження суб'єкта господарювання та відсутністю в нього основних фондів, виробничих активів, трудових ресурсів, технічного персоналу тощо, адже підприємство не позбавлено права залучати матеріально-технічні ресурси для здійснення господарської діяльності, а також порушеннями постачальниками платника податку вимог законодавства при веденні фінансово-господарської діяльності.

Усі документи в їх сукупності, складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення, які за змістом та формою відповідають вимогам закону та які відображають реальні господарські операції, належать до первинних документів бухгалтерського обліку, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, тому відсутність товарно-транспортної накладної, яка не є обов'язковим первинним документом, що складається під час здійснення господарської операції з поставки товару, за наявності належних первинних документів на поставку товару, не може бути самостійною підставою для висновку про безтоварний характер господарських операцій.

Як встановлено матеріалами справи, господарські операції між позивачем та вищевказаними контрагентами мали реальний характер, підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку: договори, податкові і видаткові накладні.

Викладене дозволяє погодитись з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для скасування податкових повідомлень-рішень від 03.12.2013 № та № .

Відповідно до ст. 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Однак, в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 03.12.2013 № суд касаційної інстанції вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли передчасних висновків про відмову у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Відповідно до п. п. 2.8, 2.10 р. 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за № 40/10320, підприємства можуть тримати в позаробочий час у своїх касах готівкову виручку (готівку) в межах, що не перевищують установлений ліміт каси. Готівкова виручка (готівка), що перевищує встановлений ліміт каси, обов'язково здається до банків для її зарахування на банківські рахунки. Підприємства мають право зберігати у своїй касі готівку, одержану в банку для виплат, що належать до фонду оплати праці, а також пенсій, стипендій, дивідендів (доходу), понад установлений ліміт каси протягом трьох робочих днів, уключаючи день одержання готівки в банку. Підприємство має право зберігати в касі готівку для виплат, які належать до фонду оплати праці та здійснюються за рахунок виручки, понад установлений йому ліміт каси протягом трьох робочих днів з дня настання строків цих виплат у сумі, що зазначена в переданих до каси відомостях на виплату грошей (далі - видаткова відомість).

Судами попередніх інстанцій не здійснено дослідження виявлених під час перевірки порушень п. п. 2.8, 2.10 р. 2 вказаного Положення в розрізі із дослідженням відомостей на виплату заробітної плати (ВЗП-000006, ВЗП-000007, ВЗП-000008, ВЗП-000009, ВЗП-000010, ВЗП-000011) та не встановлено моменту закриття таких відомостей, а також не досліджено у відповідності до вимог ч. ч. 4, 5 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України питання фактичного залишку грошових коштів у касі підприємства позивача станом на 29.02.2012.

Згідно з п. 3.5 р. 3 вищевказаного Положення, у разі видачі окремим фізичним особам готівки (у тому числі працівникам підприємства) за видатковим касовим ордером або видатковою відомістю касир вимагає пред'явити паспорт чи документ, що його замінює, записує його найменування і номер, ким і коли він виданий. Фізична особа розписується у видатковому касовому ордері або видатковій відомості про одержання готівки із зазначенням одержаної суми (гривень - словами, копійок - цифрами), використовуючи чорнильну або кулькову ручку з чорнилом темного кольору. Якщо видаткова відомість складена на видачу готівки кільком особам, то одержувачі також пред'являють паспорти чи документи, що їх замінюють, і розписуються у відповідній графі документа. Для виведення залишку готівки в касі не приймаються видаткові касові ордери або видаткові відомості, в яких видача готівки з каси не підтверджена підписом одержувача.

Суди обох інстанцій по даній справі обмежились встановленими актом перевірки порушеннями вимог Положення № 637 від 15.12.2004 та не дослідили видаткові касові ордери позивача за № 159 від 07.12.2010 та № 8 від 26.06.2012 на рахунок наявності чи відсутності підпису отримувача коштів в таких видаткових касових ордерах.

Відповідно до ч. 2 ст. 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За вказаних обставин, Вищий адміністративний суд України приходить до висновку про необхідність скасування рішень судів попередніх інстанцій в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 03.12.2013 та направлення справи в цій частині на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді слід взяти до уваги вищезазначене та прийняти законне і обґрунтоване рішення відповідно до норм матеріального та процесуального права, надати належну правову оцінку обставинам у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 222, 223, 226, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бісабі» задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 02.10.2014 скасувати.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.06.2014 в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 03.12.2013 скасувати з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.06.2014 - залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий В.В. Кошіль
Судді І.В. Борисенко
О.А. Моторний