Справа № 804/14508/14
Суддя: Загородній А.Ф.
Дата ухвалення: 2015-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" листопада 2015 р. м. Київ К/800/21247/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді - Загороднього А.Ф.,

суддів: Бутенка В.І., Заїки М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «ВІП-ГАРАНТ»

на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2015 року

у справі № 804/14508/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «ВІП-ГАРАНТ»

до Лівобережної об'єднаної Державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

встановив:

ТОВ «Фірма «ВІП-ГАРАНТ» звернулося до суду з адміністративним позовом до Лівобережної об'єднаної Державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28 серпня 2014 року № .

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2014 року позовні вимоги задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 28 серпня 2014 року №.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

ТОВ «Фірма «ВІП-ГАРАНТ» не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, подало касаційну скаргу в якій посилаючись на допущені судом порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги, рішення судів першої та апеляційної інстанцій щодо застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що на підставі акта від 05 серпня 2014 року № 2757/2203/32952501, Лівобережною ОДПІ м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 28 серпня 2014 року № , яким за порушення пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 161040,00 грн., у тому числі за основним платежем на 107360,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 53680,00 грн.

Зазначене порушення обґрунтовано неправомірним віднесенням до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість по відносинами із ТОВ «ВІДІМ», виходячи з нереальності здійснення господарських операцій між ТОВ «Фірма «ВІП ГАРАНТ» та ТОВ «ВІДІМ», у тому числі з посиланням на інформацію інших податкових органів щодо контрагента позивача.

Згідно з положеннями підпунктів 139.1.1 та 139.1.9 пункту 139 статті 139 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат, витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності та не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Статтею 198 Податкового кодексу України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності) тощо.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

З наведених законодавчих положень випливає, що умовою виникнення у платника права на включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених в ціні товару (послуги) та зменшення суми оподаткованого доходу на суму понесених витрат є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг), а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, тобто з презумпції економічної виправданості дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність відомостей у бухгалтерській та податковій звітності платника.

Суд першої інстанції, на підставі доказів, які містяться у матеріалах справи, оцінка яким надана з дотриманням положень статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшов висновку про підтвердження факту реального здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом, а саме: договору підряду від 01 березня 2014 року № 000052, договору оренди приміщення від 29 листопада 2013 року №650/13, договору оренди службових собак від 01 січня 2014 року з актом передачі собак від 01 січня 2014 року, податкових накладних, актів здачі-прийняття послуг, журналу-ордеру і відомості по рахунку 631 Розрахунки з вітчизняними постачальниками за березень 2014 року, платіжних доручень № 286 від 22 квітня 2014 року та № 359 від 20 травня 2014 року.

Зауваження щодо форми і змісту податкових накладних та інших первинних документів, в акті перевірки відсутні.

Тоді як, єдиною підставою для встановлення порушень з боку позивача слугував акт ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська від 27 червня 2014 року №289/04-63-22-03/38600097 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «ВІДІМ» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість по взаємовідносинам з контрагентами, задекларованими в декларації з податку на додану вартість за період березень 2014 року.

Разом з тим, щодо посилань відповідача на вказаний акт про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «ВІДІМ», як на доказ відсутності реального характеру у спірних господарських операціях, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов'язань, адже, поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського Суду з прав людини.

Окрім того, слід відзначити, що обставини встановлені в актах перевірок та звірок контрагенту позивача, не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірного договору за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи.

Відповідачем не надано доказів, які б свідчили про узгодженість дій позивача з контрагентом з метою незаконного отримання податкової вигоди або його обізнаності з такими діями контрагентів.

Оскільки позивач надав всі первинні документи, що стосуються господарських операцій за участі контрагенту, які фактично підтверджують реальне здійснення правочинів і досягнення позивачем законної мети їх здійснення - придбання на підставі цивільно-правових угод товарів/робіт/послуг для здійснення господарської статутної діяльності, направленої на отримання прибутку та реальне використання товарів/робіт/послуг в господарській діяльності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про правомірність формування позивачем податкового кредиту на підставі розрахунків, проведених за наслідками господарських операцій з ТОВ «ВІДІМ».

Враховуючи приписи статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції рахує за необхідне скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване помилково.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «ВІП-ГАРАНТ» задовольнити.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2015 року скасувати, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий А.Ф. Загородній

Судді В.І. Бутенко

М.М. Заїка