Справа № 2а-2638/10/0970
Суддя: Скільський І.І.
Дата ухвалення: 2010-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2010 р. Справа № 2a-2638/10/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Скільський І.І.

при секретарі Бурді М.Р.,

за участю:

представника позивача не з`явився,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: КП „Івано-Франківськліфт

до відповідача: Управління Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську

про визнання нечинною та скасування Вимоги про сплату боргу № 1406/1 від 05.07.2010 року,-

ВСТАНОВИВ:

22 липня 2010 року Комунальне підприємство „Івано-Франківськліфт звернулося до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську про визнання нечинною та скасування Вимоги про сплату боргу № Ю - 1406/1 від 05.07.2010 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржувана вимога прийнята в порушення вимог Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до пенсійного фонду України. Так, в оскаржуваній вимозі про сплату боргу не вказано дати набрання нею чинності, що на думку КП „Івано-Франківськліфт, тягне за собою її недійсність. Крім того, вказує, що при прийнятті оскаржуваної вимоги, орган пенсійного фонду не врахував усіх обставин, що мають суттєве значення у справі. А саме, зробив неправильний висновок про порушення позивачем своєчасності сплати страхових внесків за вказаний період, оскільки єдиним критерієм оцінки своєчасності сплати страхових внесків є одночасність їх сплати з отриманням підприємством коштів на оплату праці. Також вказує на те, що відповідачем здійснювалось зарахування сплачених коштів в рахунок сплати недоїмки, пені та фінансових санкцій, що виникли в минулих періодах.

Представник позивача в судове засідання не прибув, однак на адресу суду направив клопотання в якому просив справу розглядати без його участі. Позов підтримав в повному обсязі та просив задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечила та пояснила, що станом на 30.06.2010 року за КП „Івано-Франківськліфт рахується заборгованість по сплаті страхових внесків в розмірі 356 820,58 грн., що підтверджується карткою особового рахунку страхувальника. Тому управлінням Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську правомірно, на законних підставах винесено вимогу № Ю-1406/1 від 05.07.2010 року. Вважає даний позов безпідставним та необгрунтованим.

Розглянувши позовну заяву, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази, суд встановив, що Комунальне підприємство „Івано-Франківськліфт зареєстроване як юридична особа і є платником внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та зобов`язане відповідно до п.6 ч.2 ст.17 Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування нараховувати, обчислювати та сплачувати у встановлені строки страхові внески.

Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» визначаються: принципи та структура системи загальнообовязкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообовязковому державному пенсійному страхуванню; перелік платників страхових внесків, їх права та обовязки; порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків; стягнення заборгованості за цими внесками. Статтею 5 вказаного Закону, його дію поширено на регулювання відносин, що виникають між субєктами системи загальнообовязкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів на ці правовідносини може поширюватися лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що йому не суперечить.

Статтею 1 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»визначено, що страхувальниками є роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону сплачують страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 14 даного Закону страхувальниками відповідно є роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, обєднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, обєднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи субєкти підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб субєктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 10, 15 статті 11 цього Закону.

Частина перша статті 15 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»визначає, що платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону. Частина третя вказаної статті встановлює, що страхувальники набувають статусу платників страхових внесків до Пенсійного фонду з дня взяття їх на облік територіальним органом Пенсійного фонду.

Частина 2 статті 17 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»встановлює обовязки страхувальників, пункт шостий якої передбачає, що страхувальники зобовязані нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Частина 6 статті 20 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»встановлює обовязок страхувальників сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду, що дорівнює календарному місяцю для даного страхувальника.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач є страхувальником, платником страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, на якого покладені обовязки нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем, в порушення частини 6 статті 20 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» допущена заборгованість по сплаті страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування в сумі 356 820,58 грн. Дана обставина підтверджується відомостями, які містяться в картках особового рахунку страхувальника КП «Івано-Франківськліфт» за період з 01.01.2009 року по 25.08.2010 року, які знаходяться в матеріалах справи.

Стаття 106 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»встановлює відповідальність страхувальників, частиною 1 якої передбачено, що у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків страхувальники зобовязані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

На підставі ч.3 ст. 106 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Відповідно до розділу 8 пункту 2 Інструкції «Про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України», затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України 19.12.03р. № 21-1, органи Пенсійного фонду надсилають страхувальникам вимогу про сплату недоїмки в таких випадках:

б) якщо страхувальник має на кінець звітного базового періоду недоїмку зі сплати страхових внесків;

в) якщо страхувальник має на кінець звітного періоду борги зі сплати фінансових санкцій (штрафів) та пені.

У випадку "б" вимога надсилається щомісяця протягом п'яти робочих днів, наступних за звітним базовим періодом. Вимога формується на підставі даних особових рахунків платників на всю суму боргу.

Враховуючи вказані обставини 05.07.2010 року, відповідачем було винесено оскаржувану вимогу про сплату боргу за №Ю-1406/1, щодо сплати 356 820,58грн.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що відповідачем в оскаржуваній вимозі не вказано дати набрання нею чинності, оскільки вказана обставина не спростовує факт наявності заборгованості позивача перед бюджетом ПФУ.

Суд, також, не приймає до уваги посилання позивача на те, що вказана заборгованість виникла в результаті зарахування коштів сплачених позивачем в рахунок минулої заборгованості по страхових внесках, штрафних санкціях та пені, оскільки відповідно до ч.5 ст. 106 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», за рахунок сум, що надходять від страхувальника або від державної виконавчої служби в рахунок сплати недоїмки, погашаються суми недоїмки, пені та фінансових санкцій у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі, коли страхувальник має несплачену недоїмку, пеню та фінансові санкції і здійснює сплату поточних сум страхових внесків, ці суми зараховуються в рахунок сплати недоїмки, пені та фінансових санкцій.

За змістом ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську, при винесені оскаржуваної вимоги про сплату боргу, діяло на підставі та в межах наданих йому повноважень.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову, слід відмовити.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: /підпис/ ОСОБА_2

Постанова складена в повному обсязі 22.11.2010 року.