Справа № 806/1727/13-а
Суддя: Кобилянський М.Г.
Дата ухвалення: 2015-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" жовтня 2015 р. м. Київ К/800/58440/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого-судді: Кобилянського М.Г.,

суддів: Амєліна С.Є., Іваненко Я.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну cправу

за позовом ОСОБА_1 до Державного комітету України із земельних ресурсів, Державного агентства земельних ресурсів України про визнання дій протиправними, скасування наказів, поновлення на посаді

за касаційною скаргою Державного агентства земельних ресурсів України на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2013 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2013 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому з урахуванням уточнення позовних вимог просив:

- визнати протиправними дії Державного комітету України із земельних ресурсів щодо його звільнення з посади начальника управління Держкомзему у Житомирському районі Житомирської області;

- визнати нечинним і скасувати наказ Державного агентства земельних ресурсів України «Про звільнення ОСОБА_1.» від 15 лютого 2013 року № 611-кт/а;

- поновити його на посаді начальника управління Держкомзему у Житомирському районі Житомирської області з 15 лютого 2013 року;

- стягнути з Державного комітету України із земельних ресурсів на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15 лютого 2013 року по день фактичного поновлення на роботі;

- стягнути з Державного комітету України із земельних ресурсів на його користь моральну шкоду в розмірі 25 000 грн.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2013 року, позов задоволено частково. Визнано протиправним і скасовано наказ Державного агентства земельних ресурсів України від 15 лютого 2013 року № 611-кт/а про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника управління Держкомзему у Житомирському районі Житомирської області за пунктом 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України. Визнано протиправним і скасовано наказ Державного агентства земельних ресурсів України від 14 серпня 2013 року № 1571-кт/а про внесення змін до наказу від 15 лютого 2013 року №611-кт/а. Поновлено позивача на посаді начальника управління Держкомзему у Житомирському районі Житомирської області з 23 лютого 2013 року. Зобов'язано Державний комітет України із земельних ресурсів нарахувати і виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу. Стягнуто на користь позивача з Державного комітету України із земельних ресурсів 2000 грн на відшкодування моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Постанову в частині поновлення на посаді та нарахування і виплати середнього заробітку за один місяць вимушеного прогулу допущено до негайного виконання.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин у справі, просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій і постановити нове - про відмову у задоволенні позову. Зазначає, що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 15 липня 2013 року внесено запис про припинення юридичної особи Державного комітету України із земельних ресурсів, посада начальника управління Держкомзему у Житомирському районі Житомирської області відсутня, тому позивач не може бути поновлений на цій посаді.

Перевіривши доводи касаційної скарги, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин у справі, у межах, визначених частиною другою статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги.

Судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи по суті встановлено наступне.

Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 3 квітня 2012 року № 98-кт ОСОБА_1 призначений на посаду начальника управління Держкомзему у Житомирському районі Житомирської області.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Державного агентства земельних ресурсів» від 17 серпня 2011 року № 974 вирішено утворити як юридичні особи публічного права територіальні органи Державного агентства земельних ресурсів та реорганізувати територіальні органи Державного комітету із земельних ресурсів шляхом приєднання до новоутворених територіальних органів Державного агентства земельних ресурсів.

На виконання зазначеної постанови Кабінету Міністрів України заступником голови комісії з проведення реорганізації Державного комітету із земельних ресурсів було видано наказ «Про реорганізацію Управління Держкомзему у Житомирському районі Житомирської області» від 19 вересня 2012 року № 91, відповідно до якого вирішено реорганізувати управління Держкомзему у Житомирському районі Житомирської області шляхом приєднання до управління Держземагентства у Житомирському районі.

12 листопада 2012 року позивачу було запропоновано для працевлаштування посади: головного спеціаліста відділу обліку земель та аналізу земельно-кадастрової інформації управління державного земельного кадастру Головного управління Держземагенства у Житомирській області, провідного спеціаліста відділу землеустрою та охорони земель Головного управління Держземагенства у Житомирській області, заступника начальника управління Держкомзему у Новоград-Волинському районі та попереджено про наступне звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України в разі відмови від запропонованих посад.

Позивач від запропонованих посад відмовився.

Наказом Державного агентства земельних ресурсів України від 15 лютого 2013 року №611-кт/а ОСОБА_1 звільнено з посади начальника Управління Держкомзему у Житомирському районі Житомирської області відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України.

Наказом Державного агентства земельних ресурсів України від 14 серпня 2013 року № 1571-кт/а внесено зміни до наказу Державного агентства земельних ресурсів України від 15 лютого 2013 року №611-кт/а, відповідно до яких днем звільнення ОСОБА_1 є наступний робочий день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності.

Суди першої та апеляційної інстанцій прийшли до висновку про те, що позивача незаконно було звільнено з роботи, оскільки він займав посаду начальника, його роботодавцем є Державний комітет України із земельних ресурсів, який був зобов'язаний запропонувати ОСОБА_1 всі вакантні посади в системі Державного комітету України із земельних ресурсів, а не лише в Житомирській області, в тому числі й керівні посади, рівноцінні займаній.

Проте такий висновок судів попередніх інстанцій є передчасним.

Згідно з частиною другою статті 36 Кодексу законів про працю України зміна підпорядкованості підприємства, установи, організації не припиняє дії трудового договору.

Частиною третьої цієї ж статті встановлено, що у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

За змістом пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Тобто при реорганізації установи звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями.

Суди першої та апеляційної інстанцій зазначених обставин не дослідили.

Відповідно до частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Суди попередніх інстанцій помилково стягнули середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду з Державного комітету України із земельних ресурсів, оскільки 15 липня 2013 року в Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено запис № 1015392 про державну реєстрацію припинення цієї юридичної особи.

Крім цього, суди не визначили розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що є порушенням вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Верховний Суд України, рішення якого відповідно до положень статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковим для всіх судів України, у постанові від 14 січня 2014 року (справа № 21-395а13) висловив наступну правову позицію: «…суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку».

Відповідно до вимог частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державного агентства земельних ресурсів України задовольнити частково.

Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2013 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2013 року скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

ГОЛОВУЮЧИЙ Кобилянський М.Г.

СУДДІ Амєлін С.Є.

Іваненко Я.Л.