Справа № 803/868/15-а
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2015-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2015 р. Справа № 876/8129/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Шинкар Т.І.,

з участю секретаря судового засідання Кудєрової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» Тимошенка Костянтина Володимировича на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 08 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» Тимошенка Костянтина Володимировича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Фізична особа-підприємець ОСОБА_4, про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк» Тимошенка К.В., яким з врахуванням уточнення позовних вимог просив визнати протиправною бездіяльність уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк» Тимошенка К.В. щодо не включення його до переліку вкладників ПАТ «Міський комерційний банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, та зобов'язати Тимошенка К.В. провести дії щодо включення його до даного переліку із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню та подачі до Фонду додаткової інформації щодо нього.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 08 червня 2015 року позов задоволено.

Постанова мотивована тим, що ОСОБА_3 є вкладником у розумінні п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тому у зв'язку з прийняттям Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк» він набув право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. А відповідно до вимог законодавства обов'язок скласти не пізніше ніж через три дні з дня свого призначення реєстр (перелік) вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду (включивши у такий перелік позивача) та подати такий реєстр виконавчій дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб для його затвердження був покладний на уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк» Тимошенка К.В. Однак всупереч вимогам ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України відповідач не надав суду доказів виконання зазначеного обов'язку. Суд відхилив покликання відповідача на положення ст. 52 зазначеного Закону, оскільки за приписами цієї статті кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів, зокрема, вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, в той час як позивач не є кредитором, а підлягає включенню до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив відповідач Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк» Тимошенко К.В., вважає її незаконною та необґрунтованою, зазначає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, суд порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить скасувати постанову та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що на виконання вимог ст. ст. 2, 66, 73, 75 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Національний банк України застосував щодо ПАТ «Міський комерційний банк» такий вид впливу як обмеження у здійсненні цим банком окремих видів операцій, зокрема, обмеження у здійсненні залучення у вклади (депозити) коштів від фізичних осіб. Однак всупереч встановлених Національним банком України обмежень ПАТ «Міський комерційний банк» розмістило кошти на рахунку ОСОБА_3 На думку апелянта, такий правочин є фіктивним і його здійснено за попередньою змовою групою осіб з метою отримання гарантованої суми коштів з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, з приводу чого він на підставі ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» неодноразово звертався до правоохоронних органів із заявами про вчинення кримінального правопорушення і перевірка за його заявами триває. Також апелянт вважає, що правочин щодо перерахування коштів на рахунок ОСОБА_3 є нікчемним згідно з нормами ст. 38 цього Закону, оскільки вчинений з метою надання переваг цьому вкладнику за наявності зазначених вище обмежень, встановлених Національним банком України, а тому не створює жодних правових наслідків, в тому числі не надає позивачу права на відшкодування коштів з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Крім того, відповідно до ст. 26 вказаного Закону Фонд не відшкодовує кошти вкладникам, які мають фінансові привілеї від банку. Також, на думку апелянта, його безпідставно залучено до участі у справі в якості відповідача, оскільки про відсутність позивача у списках вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, останній дізнався під час здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Міський комерційний банк» і у випадку наявності правових підстав для цього саме тимчасова адміністрація повинна була відшкодувати йому кошти. Тобто порушення прав позивача, як він стверджує, мало місце до початку виконання ним як уповноваженою особою Фонду своїх обов'язків, тому він не може нести відповідальності за період, коли ще не виконував зазначених обов'язків. Також суд першої інстанції не оглянув оригіналу договору від 27.06.2014 року № 1 про надання поворотної фінансової допомоги, укладеного між ФОП ОСОБА_4 і ОСОБА_3, а також не надав оцінки цьому договору, в зв'язку з чим відсутні підстави вважати, що перерахування третьою особою коштів на рахунок позивача є правомірним. Крім того, на день звернення ОСОБА_3 перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду, вже був сформований і жодним нормативно-правовим актом не передбачено включення вкладників до вже сформованого переліку, а також таку дію уповноваженої особи Фонду як включення осіб до такого переліку. Тому апелянт вважає, що суд безпідставно визнав протиправними його дії щодо невключення позивача до вказаного переліку та зобов'язав вчинити дії саме щодо включення позивача до цього переліку, оскільки єдине, що в даному випадку має право зробити уповноважена особа Фонду під час процедури ліквідації у разі відсутності вкладника у складеному переліку - це подати до Фонду додаткову інформацію про збільшення кількості вкладників. Крім того, апелянт вважає, що наявні правові підстави для зупинення провадження у справі до вирішення кримінальної справи відносно посадових осіб ПАТ «Міський комерційний банк» з приводу протиправного здійснення ними операцій з перерахування коштів з відкритих у банку рахунків юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців на рахунки фізичних осіб з метою протиправного отримання відшкодування за рахунок коштів Фонду, а також до розгляду Конституційним Судом України подання Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Як встановив суд, у червні 2014 року ОСОБА_3 відкрив у ПАТ «Міський комерційний банк» поточний рахунок у гривнях НОМЕР_1.

27.06.2014 року ФОП ОСОБА_4 на підставі укладеного з ОСОБА_3 договору про надання поворотної фінансової допомоги від 27.06.2014 року № 1, перерахувала з свого поточного рахунку НОМЕР_2 на поточний рахунок позивача НОМЕР_1 кошти в сумі 52000,00 грн., що підтверджується копією даного договору та виписками з особових рахунків сторін цього договору.

Станом на 02.06.2015 року на розрахунковому рахунку ОСОБА_3 знаходились кошти в сумі 52016,02 грн., що підтверджується випискою з його рахунку НОМЕР_1.

Постановою правління Національного банку України від 20.11.2014 року № 732 ПАТ «Міський комерційний банк» віднесено до категорії неплатоспроможних, а рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20.11.2014 року № 124 з 21.11.2014 року розпочато процедуру виведення ПАТ «Міський комерційний банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації, а також призначено уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації Рязанцева А.В.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.02.2015 року № 36 продовжено здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Міський комерційний банк» до 20.03.2015 року включно і продовжено на цей період повноваження уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Чернявської О.С.

Постановою правління Національного банку України від 19.03.2015 року № 187 відкликано банківську ліцензію та ліквідовано ПАТ «Міський комерційний банк», а рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20.03.2015 року № 64 розпочато з 20.03.2015 року процедуру ліквідації ПАТ «Міський комерційний банк» з відшкодуванням з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами фізичних осіб та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк» Тимошенка К.В. строком на 1 рік з 20.03.2015 року до 19.03.2016 року.

01.04.2015 року ОСОБА_3 подав до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк» Тимошенка К.В. та до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб заяву про включення його як власника банківського рахунку НОМЕР_1 до списків осіб, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, та виплату йому гарантованої суми відшкодування за вкладом.

Проте, як встановив суд і не спростовано відповідачами, відповіді на свою заяву позивач не отримав.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неправомірність оскаржуваних дій та бездіяльності уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк» Тимошенка К.В., виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 2 цього Закону вкладник - це фізична особа (крім фізичних осіб-суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 26 цього Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Виплата відшкодування здійснюється з урахуванням сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у банку. Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом. Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Відповідно до ч. ч. 1-5 ст. 27 даного Закону уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню. Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів.

Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників.

Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 28 цього Закону Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх представникам та спадкоємцям у національній валюті України в готівковій або безготівковій формі не пізніше семи днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Фонд здійснює виплату гарантованих сум відшкодування через банки-агенти. Фонд не пізніше ніж за 30 днів до закінчення визначеного цим Законом строку ліквідації банку публікує оголошення в газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет про завершення Фондом виплат гарантованої суми відшкодування.

Частинами 1, 4 ст. 44 Закону передбачено, що Національний банк України приймає рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду та з інших підстав, передбачених Законом України «Про банки і банківську діяльність».

Фонд призначає уповноважену особу Фонду та розпочинає процедуру ліквідації банку в день отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, за виключенням випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку.

А згідно з п. п. 3, 4 ч.1 ст. 48 даного Закону уповноважена особа Фонду з дня свого призначення здійснює, зокрема, такі заходи: складає не пізніше ніж через три дні з дня свого призначення перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього); здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) коштів за вкладами фізичних осіб, а також порядок здійснення виплат коштів за вкладами протягом дії тимчасової адміністрації в межах суми, гарантованої Фондом, за рахунок цільової позики Фонду визначено Положенням про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженим рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 року № 14, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.09.2012 року за № 1548/21860.

Зокрема, відповідно до п. п. 3-6 розділу ІІІ цього Положення уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (додаток 8), із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (далі - Перелік), перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-6 частини четвертої статті 26 Закону, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку.

Перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується, виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Визначений у Переліку залишок гарантованої суми надається з урахуванням розрахункових сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку. Якщо вкладник не отримав свої вклади у межах граничного розміру суми відшкодування протягом дії тимчасової адміністрації за рахунок цільової позики Фонду, така сума відшкодування включається до Переліку. Перелік складається в алфавітному порядку за прізвищами вкладників та подається до Фонду на паперових та електронних носіях разом із супровідним листом.

Протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

Проаналізувавши положення наведених вище правових норма та оцінивши їх в системному зв'язку та в сукупності із встановленими обставинами справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що оскільки ОСОБА_3 є вкладником ПАТ «Міський комерційний банк» в розумінні п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у зв'язку з прийняттям Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію цього банку він набув право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

При цьому, як зазначено вище, ст. ст. 27, 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та п. п. 3-6 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами було визначено обов'язок безпосередньо уповноваженої особи Фонду скласти не пізніше ніж через три дні з дня свого призначення реєстр (перелік) вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду (включивши у такий перелік позивача) та подати такий реєстр виконавчій дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб для його затвердження, однак всупереч вимогам наведених норм уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк» Тимошенко К.В. не надав суду доказів виконання зазначеного обов'язку, а навпаки визнав факт його невиконання.

З врахуванням наведеного вище колегія суддів вважає безпідставним твердження апелянта про те, що його безпідставно залучено до участі у справі в якості відповідача в зв'язку з тим, що можливе порушення прав позивача мало місце до початку виконання ним як уповноваженою особою Фонду своїх обов'язків.

Також колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про те, що на день звернення ОСОБА_3 перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду, вже був сформований і законодавством не передбачено включення вкладників до вже сформованого переліку, оскільки суд правомірно та обґрунтовано зобов'язав уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк» Тимошенка К.В. провести дії щодо включення ОСОБА_3 до переліку вкладників ПАТ «Міський комерційний банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню та подачі до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткової інформації щодо позивача і такі дії відповідача передбачені наведеними вище положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інтенції про безпідставність посилання відповідача в обґрунтування правомірності своїх дій на положення ст. 52 цього Закону, оскільки даною статтею передбачено, що кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів, зокрема, вимоги вкладників-фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, однак позивач не є кредитором, а підлягає включенню до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Щодо тверджень апелянта про нікчемність договору від 27.06.2014 року № 1 про надання поворотної фінансової допомоги, укладеного між ФОП ОСОБА_4 і ОСОБА_3, а також правочину щодо зарахування коштів за цим договором в сумі 52000,00 грн. на рахунок позивача, колегія суддів зазначає наступне.

З метою забезпечення прав Фонду, Уповноважена особа згідно з ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантувань вкладів фізичних осіб» забезпечує перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Згідно з ч. 3 цієї статті правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»; банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Отже, відповідно до змісту наведених норм Уповноважена особа Фонду наділена повноваженнями перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних, однак, на думку колегії суддів, це право не є абсолютним, а кореспондується з обов'язком встановити перед прийняттям рішення обставини, з якими Закон пов'язує нікчемність правочину, оскільки саме по собі твердження про нікчемність правочину є недостатнім для визнання його таким, а необхідне встановлення і підтвердження передбачених законодавством підстав визнання правочину нікчемним.

Поняття нікчемності правочинів визначене ч. ч. 1, 2 ст. 228 Цивільного кодексу України, якими передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

До таких правочинів відносяться правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (ст. 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

При цьому, усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

Проте, як зазначено вище, судом встановлено, що кошти в сумі 52000,00 грн. фактично надійшли на поточний рахунок ОСОБА_3 НОМЕР_1, відкритий в ПАТ з рахунку ФОП ОСОБА_4 НОМЕР_2, відкритий в цьому ж банку, на підставі укладеного між ними договору про надання поворотної фінансової допомоги від 27.06.2014 року № 1, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою з рахунку позивача і не заперечується відповідачами.

Наведені обставини, на думку колегії суддів, спростовують твердження Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк» Тимошенка К.В. про нікчемність зазначених вище правочинів.

Також колегія суддів не бере до уваги доводи апелянта про порушенням вимог законодавства, яке регулює банківську діяльність, при перерахуванні зазначених вище коштів на рахунок позивача, оскільки можливе допущення працівниками банку певних порушень не спростовує реальність внеску, якщо не встановлено протиправних дій працівників банку чи інших суттєвих порушень чинного законодавства.

Водночас доказом вини може бути лише вирок суду, постановлений у кримінальній справі, який набрав законної сили і яким встановлено факт здійснення посадовими особами та працівниками ПАТ «Міський комерційний банк» за попередньою змовою з іншими особами, в тому числі з позивачем, кримінального правопорушення з метою надання йому чи іншим особам незаконної вигод. Однак таких доказів відповідач суду не надав, зазначаючи лише, що він неодноразово звертався до правоохоронних органів із заявами про вчинення кримінального правопорушення і перевірка за його заявами триває.

При цьому, твердження апелянта про наявність правові підстави для зупинення провадження у даній адміністративній справі до вирішення кримінальної справи відносно посадових осіб ПАТ «Міський комерційний банк» з приводу протиправного здійснення ними операцій з перерахування коштів з відкритих у банку рахунків юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців на рахунки фізичних осіб з метою протиправного отримання відшкодування за рахунок коштів Фонду, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки відповідно до змісту п. 3 ч. 1 ст. 156 Кодексу адміністративного судочинства України, яким передбачено, що суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства - до набрання законної сили судовим рішенням у іншій справі, на думку колегії суддів, необхідною передумовою зупинення провадження у справі є саме об'єктивна неможливість її розгляду до вирішення по суті іншої справи, в даному випадку кримінальної, а не можливе встановлення під час розгляду кримінальної справи певних обставин, які можуть бути доказами в адміністративній справі, провадження в якій зупиняється.

З цих же підстав колегія суддів вважає необґрунтованим посилання апелянта як на підставу зупинення провадження у справі на подання Верховного Суду України до Конституційного Суду України щодо відповідності Конституції України Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» Тимошенка Костянтина Володимировича залишити без задоволення.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 08 червня 2015 року у справі № 803/868/15-а за позовом ОСОБА_3 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» Тимошенка Костянтина Володимировича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Фізична особа-підприємець ОСОБА_4, про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді Л.Я. Гудим

Т.І. Шинкар

Ухвала складена в повному обсязі 02.11.2015 року