Справа № 813/4152/15
Суддя: Карп'як Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2015-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2015 року Справа № 813/4152/15

17 год. 05 хв. м. Львів, вул. Чоловського, 2

Зал судових засідань № 7

ОСОБА_1 окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Карпяк О.О. ,

при секретарі судового засідання Дорош Х.Р.,

за участю:

позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

від відповідачів не зявились

від третьої особи не зявились

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Начальника ОСОБА_4 управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області ОСОБА_5 за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ОСОБА_1 міського управління ГУМВС у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_1 окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_4 управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Начальника ОСОБА_4 управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області ОСОБА_5 за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ОСОБА_1 міського управління ГУМВС у Львівській області у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУМВС у Львівській області начальника ГУМВСУ у Львівській області № 480 о/с від 07.07.2015 року про звільнення зі служби в органах внутрішніх справ України за п. 64 «ж» «за власним бажанням» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України;

- поновити на посаді старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи та боротьби з груповою злочинності відділу карного розшуку ОСОБА_1 міського управління ОСОБА_4 управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області.

Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржуваний наказ є незаконним, виданим з порушенням вимог чинного законодавства, тому підлягає скасуванню. При цьому зазначає, що жодної поважної причини для звільнення зі служби «за власним бажанням» чи з інших підстав у позивача не було, рапорт позивача був викладений на імя відповідача вимушено, під тиском безпосереднього начальника позивача, який повідомив недостовірну інформацію про те, що позивач підлягає безальтернативному звільненню з надуманих підстав, через скорочення посади, а також через досягненням позивачем 35 ти річного віку, яким встановлено обмеження при прийнятті до новоствореної Національної поліції. Позивач 08.07.2015 року прибувши до місця проходження служби, з метою письмового відкликання рапорту від 07.07.2015 року про звільнення, позивач дізнався від представника «третьої особи» про видачу відповідачем оскаржуваного наказу про звільнення позивача зі служби, який датований 07.07.2015 року. В подальшому позивач повторно звертався із заявою до відповідача з проханням не розглядати свій рапорт від 07.07.2015 року про «намір звільнення», а також з проханням самостійного скасування відповідачем оскаржуваного наказу як незаконного, на що відповіді позивач не отримував. Крім того, позивач вказує на те що в тексті рапорту, який став підставою видачі наказу про звільнення, позивачем не зазначено жодної поважної причини негайного звільнення зі служби, а також дати із якою позивач повязує своє так зване «негайне» звільнення, окрім дати складання рапорту 07.07.2015 року, яка також є датою видачі наказу про звільнення.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві, просять позов задоволити у повному обсязі.

Позиція відповідача ОСОБА_4 управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області викладена у письмових запереченнях на позов та обгрунтовується тим, що підставою для видачі наказу від 07.07.2015 року № 480 о/с послужив рапорт самого позивача від 07.07.2015 року. ОСОБА_2, у своєму рапорті від 07.07.2015 року власноручно зазначив дату з якої просив звільнити а саме з 08.07.2015 року. Вказують на те, що всі дії посадових осіб ГУМВС України у Львівській області щодо звільнення ОСОБА_2, з органів внутрішніх справ України були правомірними і вчиненими на підставі, та в межах повноважень та у спосіб визначений законодавством України.

Представник відповідачів та третьої особи в судове засідання не зявилася, хоча належним чином була повідомлена про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення та розпискою у справі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

Наказом ОСОБА_4 управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 07.07.2015 року № 480 о/с майора міліції ОСОБА_2, старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи та боротьби з груповою злочинністю відділу карного розшуку ОСОБА_1 міського управління ГУМВС, звільнено з 8 липня 2015 року, за п. 64 «ж» (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Вислуга років на день звільнення в календарному обчисленні та для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби становить: 20 років 10 місяців 07 днів, у пільговому обчисленні: 27 років 10 місяців 14 днів.

Підставою для винесення оскаржуваного наказу був рапорт позивача від 07.07.2015 року на ім'я начальника ГУМВС у Львівській області полковника міліції ОСОБА_5 Відповідно до вказаного рапорту від 07.07.2013 року, позивачем було зазначено точну дату, з якої він бажає звільнитися - а саме з 08.07.2015 року, із зазначенням поважності причин звільнення не задовільним матеріальним забезпеченням. Рапорт просив розглядати без його присутності (а.с. 36).

Перед звільненням було проведено атестацію позивача, що підтверджується атестаційним листом, копія якого міститься в матеріалах справи. Зі змісту атестації позивач ознайомлений та з висновками атестації згоден, про що є підписи позивача на атестаційному листі. (а.с.40).

Трудову книжку, військовий квиток та витяг з наказу про звільнення позивач отримав 08.07.2015 року, про що свідчить власноруч ним написана розписка (а.с.38).

Відповідно до ч.5 п.8 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою КМ України від 29.07.1991 року №114 (із змінами і доповненнями, далі - Положення), Положення, дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться в тому числі за власним бажанням - при наявності причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків.

Згідно з пп. «ж» п.64 Положення, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків.

Відповідно до п.68 Положення, особи рядового та начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніше, як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

У позовній заяві позивач вказує на те, що 03.08.2015 року звертався із заявою на імя відповідача з проханням не розглядати його рапорт від 07.07.2015 року, а також з проханням самостійного скасування відповідачем оскаржуваного наказу як незаконного.

Суд зазначає, що рапорт про звільнення позивач написав та подав 07.07.2015 року. а заяву написав 03.08.2015 року у той же час коли його вже було звільнено на підставі його рапорту про звільнення за власним бажанням.

За змістом п.68 Положення, особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Як вбачається з рапорту від 07.07.2015 року, сторони домовились про звільнення у більш короткий строк. Відтак, оскаржуваний наказ не суперечить п.68 Положення, прийнятий обгрунтовано.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 09.04.2015 року №К/800/57586/14, а також Постанові Верховного Суду України від 14.10.2014 № 21-299а14, де вказано:"Ураховуючи викладене, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що за змістом пункту 68 Положення звільнення особи середнього, старшого і вищого начальницького складу на підставі підпункту "ж" пункту 64 цього ж Положення зі служби до спливу тримісячного строку у разі зазначення особою у рапорті дати звільнення, що свідчить про домовленість сторін про звільнення у більш короткий строк, є обґрунтованим."

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Судом не беруться до уваги пояснення позивача про те, що згідно листа (а.с.75) за підписом заступника начальника ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_6 повідомлено, що 07 та 08 липня 2015 року в ГУМВС України у Львівській області розширеного засідання колегії та планового атестування особового складу не проводилось, оскільки такий не оформлений належним чином (без підпису, реєстраційного номеру, адресований ОСОБА_7) та такий документ не спростовує того факту, що атестаційний лист складений 07.07.2015 року, оскільки також містить підпис самого позивача та підписи інших уповноважених осіб.

Стосовно тверджень позивача про те, що на його рапорті від 07.07.2015 року відсутня резолюція ОСОБА_5, суд не бере такі до уваги, оскільки дана обставина не спростовує факту винесення оскаржуваного наказу, що підписаний ОСОБА_5 Д.Д.07.07.2015 року та не свідчить про протиправність оскаржуваного рішення.

Позивачем не представлено належних та допустимих доказів про наявність обставин, про які він вказує в позові, зокрема щодо тиску на нього з боку безпосереднього керівника для написання рапорту на звільнення, а матеріалами справи підтверджено, що позивач був згоден з атестаційним листом власноруч написав та подав рапорт про звільнення та отримав трудову книжку.

Судом не встановлено підстав неправомірності звільнення позивача та недотримання відповідачами процедури звільнення, навпаки, відповідачами доведено правомірність прийнятого наказу та наявність підстав для звільнення позивача.

Перевіривши обставини, визначені ч.3 ст.2 КАС України, суд приходить до висновку, що немає правових підстав для визнання незаконним та скасування наказу від 07.07.2015 року № 480-о/с «Про особовому складу», а відтак підстав для задоволення вимог позивача щодо поновлення його на посаді теж немає.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, а відтак у задоволенні позову слід відмовити.

Враховуючи положення ст.94 КАС України, п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір до стягнення не підлягає.

Керуючись статтями 17-19, 94, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

п о с т а н о в и в:

1. У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтею 186 Кодексу адміністратвиного судочинства України.

Апеляційна скарга подається до ОСОБА_1 апеляційного адміністратвиного суду через ОСОБА_1 окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністравного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлений і підписаний 09.11.2015 року.

Суддя Карп'як Оксана Орестівна