Справа № 820/10250/15
Суддя: Лук'яненко М.О.
Дата ухвалення: 2015-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

27 жовтня 2015 р. № 820/10250/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Лук'яненко М.О.,

за участю секретаря судового засідання Звягіна Я.І.,

представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом приватного підприємства "Цукровик-Агро" до Богодухівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить суд: скасувати у повному обсязі податкові повідомлення - рішення від 06.05.2015 року № та від 06.05.2015 року № Богодухівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що спірні податкові повідомлення рішення ґрунтуються на помилкових судженнях субєкта владних повноважень, що викладені в акті перевірки відповідача, а відтак, суперечать ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки за відсутності визначених законом підстав покладають на платника податків додатковий обовязок по оплаті грошового зобовязання на користь Державного бюджету України.

В судовому засіданні представники позивача підтримали вимоги і доводи заявленого позову, просили прийняти рішення про задоволення позову.

Представник відповідача проти позову заперечував, надав суду письмові заперечення, позиція яких повністю збігається з викладеною в судовому засіданні, де зазначив, що під час проведення перевірки та складання акту перевірки фахівці відповідного контролюючого органу діяли згідно до вимог чинного податкового законодавства. За результатами перевірки, в акті зафіксовані порушення вимог Податкового кодексу України, за що позивачу визначене відповідне податкове зобовязання.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Фахівцями Богодухівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку приватного підприємства "Цукровик-Агро" (код за ) з питання правомірності нарахування податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ "Сібол" () за період жовтень 2013 року та ТОВ "Авангард Транс" () за період вересень - жовтень 2014 року, результати якої оформлені актом №606/220/34643996 від 20.04.2015 року, яким зафіксовано порушення: п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, в результаті чого занижено суму податку на додану вартість на суму 45990 грн., в тому числі за травень 2014 року у сумі 2870 грн., за листопад 2014 року у сумі 8972 грн., за грудень 2014 року у сумі 34148 грн., та встановлено завищення від'ємного значення ПДВ (рядок 24 Декларації) за грудень 2014 року у сумі 393111 грн. за рахунок взаємовідносин з ТОВ "Сібол" та ТОВ "Авангард Транс" (т. 1 а.с. 9-26).

На підставі вищевказаного акту перевірки №606/220/34643996 від 20.04.2015 року відповідачем складено податкові повідомлення - рішення: від 06.05.2015 року №, № (а.с. 27-28).

Позивач не погодившись з винесеними податковими повідомленнями - рішеннями подав на них скаргу до Державної фіскальної служби України (т. 1 а.с. 137-138).

Рішенням Державної фіскальної служби України від 13.08.2015 року №17131/16/99-99-10-01-01-23 спірні податкові повідомлення - рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення (т. 1 а.с. 139-141).

За матеріалами справи встановлено, що між приватним товариством "Цукровик-Агро" (покупець) та ТОВ "СІБОЛ" (продавець) укладено договір купівлі - продажу №77 від 01.10.2013 року (т. 1 а.с. 51-53).

Факт виконання умов вказаного договору підтверджується залученими до матеріалів справи документами первинного та бухгалтерського обліку, а саме: податковою накладною, видатковою накладною, рахунком - фактури, накладною (т. 1 а.с. 36, 49-50, т. 2 а.с. 173).

Куплений круізер у ТОВ "СІБОЛ" оприбутковувався на складі, що підтверджується карточкою складського обліку (т. 2 а.с. 174).

В подальшому круізер використаний позивачем у власній господарській діяльності, що підтверджується актом про використання мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин (т. 2 а.с. 175).

Крім того, між позивачем (замовник) та ТОВ "Авангард Транс" (виконавець) укладено договір №08-09/1/14 від 08.09.2014 року про надання автотранспортних послуг на перевезення цукрових буряків (т. 1 а.с. 54).

У підтвердження умов виконання даного правочину позивачем надано наступні документи: акт здачі-приймання робіт, звіт, реєстр товарно - транспортних накладних, податкові накладні, лімітними картами, товарно - транспортні накладні (т. 1 а.с. 30, 32, 34, 38, 40, 42, 44, 46, 61-136, т. 2 а.с. 2-105-135, 197-250, т. 3- т. 10).

Оплата за вищевказаними договорами №08-09/1/14 від 08.09.2014 року, №77 від 01.10.2013 року здійснена позивачем у безготівковій формі в повному обсязі, шляхом списання коштів з рахунків приватного товариства "Цукровик-Агро", що підтверджується виписками з банку (т. 2 а.с. 176-196).

Крім того, матеріали справи містять акти заліку взаємних розрахунків укладених між позивачем та ТОВ "Авангард Транс" (т. 4 а.с. 7-9).

Проаналізувавши вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що позивачем доведено придбання у свого контрагента послуг та використання їх в своїй господарській діяльності, оскільки ними виконані умови укладеного договору, що підтверджується первинними бухгалтерськими та податковими документами, які виписані з додержанням вимог п. 9.2. ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні" (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995року №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995року за №168/704), п.201.1 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI та п.2.4 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку". Факти, які б позбавляли правового значення конкретні видані за здійсненою господарською операцією документи первинного бухгалтерського та податкового обліку, відповідачем не надані.

Досліджуючи витребувані та приєднані до справи документи, суд відзначає, що матеріали справи не містять жодних доказів наявності між позивачем і відповідачем та його контрагентом при укладенні, виконанні договору взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад. Таких доказів суду відповідачем не надано, а судом при виконанні вимог ст. 11 КАС України не виявлено.

При цьому, суд бере до уваги, що доказів, які б вказували на відсутність реальності господарських операцій за цим договором поставки, за правилами ч. 2 ст. 71 КАС України відповідач суду не подав.

Судом не встановлено невідповідності даних податкових накладних фактичним обставинам справи.

Крім того, суд також зауважує, що вказані податкові накладні містять усі обовязкові реквізити, передбачені п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України.

Порядок формування податкового кредиту передбачений ст. 198 Податкового кодексу України.

Відповідно до п.198.1 ст. 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно до п.198.2 ст. 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України).

Згідно п.201.1, п.201.4 ст. 201 вищевказаного кодексу платник податку зобовязаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну. Податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця.

Пунктом 201.10 ст. 201 вищевказаного кодексу податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З аналізу вищевказаних нормативних актів України, суд робить висновок, що позивачем правомірно віднесено суми до складу податкового кредиту по операціям з ТОВ "СІБОЛІ", ТОВ "Авангард-Транс", оскільки надано до суду документи первинного обліку (податкові накладні, видаткові накладні, здачі-приймання робіт, звіт, реєстр товарно - транспортних накладних, податкові накладні, лімітними картами, товарно - транспортні накладні, виписки з банку, які містять всі необхідні реквізити передбачені приписами діючого податкового законодавства України.

Щодо посилань представника відповідача про відсутність зареєстрованих податкових накладних щодо придбання товару, які є предметом взаємовідносин з ПП "Цукровик-Агро", суд зазначає наступне.

Положеннями пункту 11 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), реєстрація податкових накладних платниками податку на додану вартість - продавцями в Єдиному реєстрі податкових накладних запроваджується для платників цього податку, у яких сума податку на додану вартість в одній податковій накладній становить: понад 1 мільйон гривень - з 1 січня 2011 року; понад 500 тисяч гривень - з 1 квітня 2011 року; понад 100 тисяч гривень - з 1 липня 2011 року; понад 10 тисяч гривень - з 1 січня 2012 року.

Податкова накладна, в якій сума податку на додану вартість не перевищує 10 тисяч гривень, не підлягає включенню до Єдиного реєстру податкових накладних.

До платників податку, для яких на дату виписки накладної цим підрозділом не запроваджено обов'язковість реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, не застосовуються норми абзаців восьмого і дев'ятого пункту 201.10 статті 201 цього Кодексу.

Враховуючи, що податкова накладна №77 від 01.10.2013 року на загальну суму 17220,00 грн., в т. ч. ПДВ - 2870,00 грн., в якій сума податку на додану вартість не перевищує 10 тисяч гривень, не підлягає включенню до Єдиного реєстру податкових накладних, а тому, позивач мав право на формування податкового кредиту за цією накладною у перевіряємому періоді.

Щодо посилань представника відповідача у письмових запереченнях на відсутність документів щодо особи, яку уповноважено на отримання придбаних ТМЦ, відсутність подорожніх листів, суд зазначає, що позивачем надано до суду, довіреності на директора ТОВ "Авангард-Транс" ОСОБА_5 (т. 4 а.с. 12, 14, 16, 18). Також, в матеріалах справи міститься подорожній лист, свідоцтво про державну реєстрацію транспортного засобу ВАЗ 3211440-110-30, видаткові накладні на оплату дизельного палива (т. 4 а.с. 6, 10-11, 13, 15, 17).

Поряд із цим, суд зауважує, що законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за можливими допущеними порушеннями законодавства інших юридичних осіб, на господарюючих суб'єктів не покладається обов'язок та не надається право контролювати дотримання законодавства платником податків, який виступає контрагентом у господарській операції. Ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. Такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Чинне законодавство не містить норм щодо солідарної відповідальності платників податків. Виходячи з наведеного, порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом, не впливають на права та обов'язки іншого платника податків. Крім того, чинне законодавство не покладає на підприємство обов'язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів. Навіть якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Юридична відповідальність кожного платника податків, відповідно до ст. 61 Конституції України, має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб'єкта права до юридичної відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, є неможливим.

Така ж позиція узгоджується із позицією Верховного суду України, що викладена в постановах №10/21 від 02.03.2010 року, №09/05 від 13.01.2009 року, №08/28 від 12.02.2008 року.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, позивач та ТОВ "Сібол" (), ТОВ "Авангард Транс" () належним чином оформили договірні правовідносини та на виконання вимог податкового законодавства оформили первинні документи податкової та бухгалтерської звітності, які відповідають вимогам чинного законодавства України .

Крім того, відповідно в п.57 Рішення Європейського суду з прав людини по справі "Булвес" АД проти Болгарії від 22 січня 2009 року судом зазначено, що оскільки компанія-заявник у повному обсязі та вчасно виконала обов'язки з дотримання встановлених Державою-членом Конвенції норм стосовно ПДВ та не мала засобів для забезпечення виконання податкових зобов'язань постачальником і не знала про невиконання останнім своїх обов'язків, вона могла правомірно очікувати отримання вигоди від застосування одного із основних правил системи оподаткування ПДВ, а саме від визнання права на податковий кредит щодо суми ПДВ, яка була сплачена постачальнику. Більше того, лише після подачі декларації із віднесенням відповідних сум до складу податкового кредиту та проведення податковими органами зустрічної перевірки постачальника могло бути встановлено, чи виконав постачальник свій обов'язок подання звітності з ПДВ у повному обсязі. Відповідачем не доведено обізнаності позивача щодо недобросовісного декларування своїх зобов'язань його контрагентами.

Таким чином, позивач не може нести наслідків невиконання його контрагентами зобов'язань зі сплати податку. Такі вимоги, відповідно до зазначеного рішення Європейського суду з прав людини є надмірним тягарем для платника податку, що порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту прав власності.

За правилами ч.2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі викладеного вище, суд дійшов висновку, що відповідачем ні документально, ні нормативно не доведено правомірності винесених податкових повідомлень - рішень від 06.05.2015 року №, №, а тому, суд знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 8 і 19 Конституції України, ст.ст. 7-11, ч. 1 ст. 158, ст. 159, ч. ч. 1, 2 ст. 160, ст. 161, ч. 1 ст. 162, ст. 163 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов приватного підприємства "Цукровик-Агро" до Богодухівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області про скасування податкових повідомлень - рішень - задовольнити у повному обсязі.

Скасувати у повному обсязі податкові повідомлення - рішення від 06.05.2015 року № та від 06.05.2015 року № Богодухівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області.

Стягнути з Державного бюджету України на користь приватного підприємства "Цукровик-Агро" (62013, Харківська область, Краснокутський район, с. Пархомівка, вул. Кооперативна, 14, 6) судовий збір у розмірі 6758.98 (шість тисяч сімсот п'ятдесят вісім гривень дев'яносто вісім копійок) грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги у 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили у порядку, передбаченому ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 30 жовтня 2015 року.

Суддя М.О. Лук'яненко