Справа № 821/1661/15-а
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2015-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2015 р.м.ОдесаСправа № 821/1661/15-а

Категорія: 8.3.13 Головуючий в 1 інстанції: Попов В.Ф.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Крусяна А.В.

- Шляхтицького О.І.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 25 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Цюрупинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби Херсонській області (Білозерське відділення) про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Цюрупинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області (далі - Цюрупинська ОДПІ, відповідач), в якому просив скасувати податкове повідомлення-рішення від 10.04.2015 № 192222 про визначення йому податкового зобов'язання з орендної плати з фізичних осіб в сумі 13583,60 грн.

Підставою для визначення зазначеного податкового зобов'язання став договір оренди землі, укладений 3 квітня 2006 року між Цюрупинською районною державною адміністрацією та ОСОБА_2. За змістом цього договору останній прийняв у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 23,41 га, нормативна грошова оцінка якої становить 164 613,42 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно з договором оренди землі орендна плата встановлена в сумі 164,61 грн. за рік. Обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням індексації грошової оцінки земель. Жодних змін до договору оренди землі сторонами не вносилось. Відповідачем протиправно обчислено грошові зобов'язання позивачу з посиланням на зміни в податковому законодавстві, якими передбачено, що розмір орендної плати за рік не може бути меншим 3 відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, оскільки ці зміни були внесені вже після укладення договору оренди землі, а закон не має зворотної дії в часі. Податковий кодекс України визначає договір оренди як документ, на підставі якого визначається податкове зобов'язання щодо сплати орендних платежів. Відповідач не мав права здійснювати нарахування орендної плати без врахування умов договору оренди, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову з тих підстав, що визначення розміру орендної плати здійснювалось згідно з вимогами чинного законодавства, з урахуванням коефіцієнтів індексації грошової оцінки земельної ділянки та вимог пп. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 ПК України, згідно з яким мінімальний розмір плати за оренду земель державної та комунальної власності для всіх категорій земель (в т.ч. сільськогосподарських) визначено на рівні 3 відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. В задоволенні позовних вимог просила відмовити.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 25 червня 2015 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 відмовлено повністю. Стягнуто з ОСОБА_2 недоплачений судовий збір у сумі 1644,30 грн. до державного бюджету.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням Херсонська обласна державна адміністрація звернулася до суду з апеляційною скаргою. Апелянт просить скасувати постанову суду від 22.05.2015 року та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Згідно до вимог п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки у судове засідання не прибули сторони, які беруть участь у справі, проте про розгляд справи були належним чином повідомлені.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій, чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед Законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з вимогами ч.2 ст.2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог пп.14.1.147 п.14.1 ст.14 ПК України плата за землю - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (пп.14.1.136 п.14.1 ст.14 ПК України).

Платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі (ст.269 ПК України). Землекористувачами є юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди (пп.14.1.73 п.14.1 ст.14 ПК України).

Згідно до вимог п.5.2 ст.5 ПК України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

Аналіз наведених законодавчих приписів дає підстави для висновку, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності є податковим зобов'язанням, при регулюванні податкових відносин пріоритет мають норми Податкового кодексу України, а тому при визначенні розміру орендної плати слід керуватись правилами саме цього Кодексу.

Позивач є орендарем земельної ділянки із земель запасу Цюрупинської міської ради, та у зв'язку з цим, - платником податку.

Відповідно до вимог пп.16.1.4 п.16.1 ст.16, 36.3 ст.36 ПК України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи. Податковий обов'язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов'язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до вимог п.286.5 ст.286 ПК України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

За приписами пунктів 288.1, 288.5 ст.288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки.

Таким чином, Податковим кодексом України встановлено нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки, незалежно від того, чи збігається її розмір із визначеним у договорі.

Згідно з названим вище договором оренди землі, нормативна грошова оцінка земельної ділянки, орендованої позивачем складає 164 613,42 грн. (п.5 Договору). Саме цей показник було покладено в основу контролюючим органом при визначенні орендної плати позивачу за спірним податковим повідомлення-рішенням. При цьому враховано вимоги законодавця щодо нижньої граничної межі розміру орендної плати.

Отже, на підставі наведеного колегія суддів не вбачає підстав для скасування спірного податкового повідомлення-рішення.

Наведені висновки відповідають позиції Верховного Суду України, викладеній в рішеннях від 02.12.2014 року у справі № 21-274а14, від 14.04.2015 року у справі № 21-165а15, від 21.04.2015 року у справі № 21-131а15, згідно з якою з набранням чинності ПК річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.

ОСОБА_2 не надано суду першої та апеляційної інстанцій належних доказів на обґрунтування своїх вимог.

В свою чергу, підстави, на які посилається відповідач, та встановлені судом обставини свідчать про правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно дійшов висновку щодо відмови позивачеві у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення та надання відповідних доказів покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Такий обов'язок відсутній, якщо відповідач визнає позов.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195; 197; 198; 200; 205; 206; 254 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 25 червня 2015 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після надіслання її копії особам, що беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом 20 днів.

Головуючий: О.В.Джабурія

Суддя: А.В.Крусян

Суддя: О.І.Шляхтицький