Справа № 2а-2400/10/0970
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2010-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" вересня 2010 р. Справа № 2a-2400/10/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Тимощука О.Л.

при секретарі Короташ О.Б.

за участю:

представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: ВАТ "Полімер", вул. Максимовича, 14,м. Івано-Франківськ,76007

до відповідача: Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську, вул. Незалежності, 44, м. Івано-Франківськ,76018

про визнання недійсним та скасування Рішення № 922 від 22.04.2010р.,-

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство «Полімер»(надалі позивач) звернулось в суд з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську про визнання недійсним та скасування Рішення №922 від 22.04.2010р.

Позовні вимоги мотивовані тим, що управлінням Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську (надалі відповідач) прийнято рішення №922 від 22.04.2010р., яким застосовано до позивача фінансові санкції та нарахована пеня за несвоєчасну сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України за період з 20.10.2009р. по 16.04.2010р. в розмірі 9651,39грн. Позивач вважає дане рішення безпідставним та необґрунтованим, пояснюючи це тим, що страхові внески за відповідний базовий період ним були сплачені вчасно, а штрафні санкції застосовані за попередні періоди не повинні створювати недоїмку та обкладатись штрафом за поточний період, оскільки пеня на пеню не нараховується.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві. Просили позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив, вказавши, що позивачем самостійно визначені в розрахунках та нараховані страхові внески за спірні періоди, які сплачувались з порушенням строку, встановленого п.6 ст.20 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»№1058 від 09.07.2003р., що і слугувало підставою для винесення оскаржуваного рішення №922 від 22.04.2010р. про застосування до позивача штрафних санкцій та нарахування пені в розмірі 9651,39грн.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та заперечення представника відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі, суд встановив, що позивач відповідно до ст. 1 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" та Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" є платником внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Статтею 1 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»№1058-ІV від 09.07.2003р. визначено, що страховими внесками є кошти відрахувань на соціальне страхування та збір на обовязкове державне пенсійне страхування, сплачені згідно із законодавством, що діяло раніше, а також кошти, сплачені на загальнообовязкове державне пенсійне страхування відповідно до цього Закону. Частиною 2 ст.5 Закону передбачено, що виключно цим Законом визначається порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, стягнення заборгованості за цими внесками.

Відповідно до п.6 ч.2 ст.17 даного Закону та розділу 4 Інструкції «Про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування»відповідач зобовязаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески в розмірі 32% суми фактичних витрат на оплату праці і 1-5 % від суми доходу у вигляді заробітної плати.

Приписами ч.3 ст.18, вказаного Закону, страхові внески є цільовим загальнообовязковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом.

В частині 3 статті 20 Закону зазначено, що обчислення страхових внесків територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі складених актів перевірки правильності сплати страхових внесків, звітності, що подається страхувальником, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Відповідно до ч.6 статті 20 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»№ 1058 від 09.07.2003 року страхувальники зобовязані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітнім періодом є календарний місяць.

Пунктом 6 статті 19 Закону № 1058 від 09.07.200р. передбачено, що страхові внески страхувальниками нараховуються незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також незалежно від того, чи були зазначені суми фактично виплачені після нарахування їх до сплати.

Згідно з п.п.5.1.4. п.5.1. ст.5 Інструкції «Про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України»від 19.12.2003 року № 21-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 16.01.2004 року за №64/8663, із змінами та доповненнями, нараховані за відповідний базовий звітній період страхові внески сплачуються платниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду незалежно від виплати заробітної плати, на суми яких нараховуються страхові внески.

Відповідно до п.4 ч.2 статті 17 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»страхувальники зобовязані подавати звітність територіальним органам Пенсійного фонду України у строки, в порядку та за формою, встановлені Пенсійним фондом України.

В підпункті 2.1. пункту 2 «Порядку ведення органами Пенсійного фонду України обліку надходження платежів зі збору на обов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 19.01.2002 р. № 2-4, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.03.2002 р. за № 212/6500 передбачено, що документами, на підставі яких здійснюється нарахування платежів шляхом занесення інформації про зобовязання платника до бази платника є - за зобовязаннями, які самостійно визначаються платником - розрахунки, у тому числі нові розрахунки, що містять виправлені показники, та інші документи, які подаються платниками до органів ПФУ в порядку та терміни, що встановлені законодавством, на підставі якого здійснюється нарахування платежів.

Згідно з п.п.4.2.1. п. 4.2. п. 4 зазначеного Порядку № 2-4 від 19.01.2002 р. зобов'язання самостійно визначені платником, нараховуються в особових рахунках шляхом автоматичного перенесення даних з електронної бази звітності. Нарахування зобов'язань, що самостійно визначені платником, проводяться у графах «Належить до сплати»згідно з даними розрахунку зобов'язання зі сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Судом встановлено, що відповідачем винесено рішення №3748 від 29.09.2009 року, яким до позивача були застосовані штрафні санкції на загальну суму 11918,02грн., в тому числі штраф в розмірі 9965,52грн. та нарахована пеня - 952,50грн. за період діяльності з 22.03.2004 року по 26.08.2008 року.

Вказане рішення позивачем не оскаржувалось, крім цього, як вбачається з пояснень сторін та підтверджується матеріалами справи, зобовязання, визначене цим рішенням за взаємною згодою сторін, згідно із договором про розстрочення від 31.05.2010 року було розстрочене з 20.08.2010 року по 20.06.2014 року (а.с.41-43).

В судовому засіданні встановлено, що позивач за період з жовтня 2009 року по квітень 2010 року вчасно надавав розрахунки суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, в яких самостійно нарахував суму страхових внесків, що були внесені управлінням Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську до картки особового рахунку позивача.

Як вбачається з банківських виписок по особовому рахунку позивачем також вчасно проводились перерахунок задекларованих поточних страхових внесків, проте причиною виникнення недоїмки та застосування до позивача рішенням №922 від 22.04.2010 року штрафних санкцій та пені в розмірі 9651,39грн.,стали наступні обставини.

Відповідно до ч.13 ст.106 Закону № 1058 від 09.07.2003р. про нарахування пені та накладення штрафів, передбачених частинами дев'ятою і десятою цієї статті, посадові особи виконавчих органів Пенсійного фонду в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду, виносять рішення, які протягом трьох робочих днів із дня їх винесення надсилаються страхувальнику, банку чи організації, яка здійснює виплату і доставку пенсій.

Суми пені та штрафів, передбачених частинами дев'ятою і десятою цієї статті, підлягають сплаті страхувальником, банком чи організацією, яка здійснює виплату і доставку пенсій, протягом десяти робочих днів з дня одержання відповідного рішення. При цьому в цей же строк страхувальник, банк чи організація, яка здійснює виплату і доставку пенсій, має право оскаржити зазначене рішення до вищого органу Пенсійного фонду або в судовому порядку з одночасним обов'язковим письмовим повідомленням про це відповідного виконавчого органу Пенсійного фонду, яким прийнято це рішення.

Згідно із вимогами ч.5 ст.106 Закону за рахунок сум, що надходять від страхувальника або від державної виконавчої служби в рахунок сплати недоїмки, погашаються суми недоїмки, пені та фінансових санкцій у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі, коли страхувальник має несплачену недоїмку, пеню та фінансові санкції і здійснює сплату поточних сум страхових внесків, ці суми зараховуються в рахунок сплати недоїмки, пені та фінансових санкцій.

Як вже зазначалось вище, позивач не оскаржував рішення №3748 від 29.09.2009 року, згідно з яким до нього були застосовані штрафні санкції на загальну суму 11918,02грн., їх же й самостійно не сплатив, а отже з 20.10.2009 року чергові страхові внески, що надходили від позивача зараховувались на погашення застосованих штрафних санкцій та пені в порядку їх календарної черговості, у звязку із чим в позивача виникла недоїмка по сплаті поточних страхових внесків за період з 20.10.2009 року по 31.05.2010 року, тобто до моменту підписання договору про розстрочку штрафних санкцій та пені, застосованих рішенням №3748 від 29.09.2009 року.

За цей період і було винесено оскаржуване рішення №922 від 22.04.2010 року, що підтверджується матеріалами справи та даними карток особового рахунку позивача (а.с.26-38).

Згідно ч.2 статті 106 Закону № 1058 від 09.07.2003р. суми страхових внесків, своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону вважаються простроченою заборгованістю зі сплати страхових внесків (недоїмка) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Підпунктом 2 частини 9 статті 106 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» передбачено, що за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або територіальними органами Пенсійного фонду, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Згідно з підпунктом 9.3.2 п.9.3 ст.9 Інструкції «Про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України» від 19.12.2003року № 21-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 16.01.2004 року за №64/8663, із змінами та доповненнями, за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або територіальними органами Пенсійного фонду, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум. При цьому складається рішення за встановленою формою (додаток 14). Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних картки особового рахунку платника. При застосуванні штрафів, зазначених у цьому підпункті, приймається одне рішення після сплати (погашення) у повному обсязі недоїмки, окремо за кожний базовий звітний період незалежно від кількості випадків сплати за вказаний період.

З огляду на вищенаведені правові норми суд відхиляє твердження позивача, про те, що відповідачем неправомірно застосовані штрафні санкції та нарахована пеня, оскільки самостійно визначене зобовязання позивача по сплаті страхових внесків за базовий період вересень 2009 року, (в силу наявності недоїмки по внесках за попередні періоди, яка погашалась у відповідності до вимог п.5 ст.106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в порядку календарної черговості - за рахунок чергових страхових внесків), було погашене у повному обсязі тільки 16.04.2010р., а відповідний залишок зобовязань по сплаті штрафних санкцій з 31.05.2010 року був розстрочений до 20.06.2014 року.

Згідно із частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи з вищенаведеного оскаржуване рішення № 922 від 22.04.2010р. про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або органом Пенсійного фонду України до Відкритого акціонерного товариства «Полімер» в розмірі 9651,39грн. винесене управлінням Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську правомірно, в межах та в спосіб, визначений чинним законодавством України.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає до задоволення.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: /підпис/ ОСОБА_4

Постанова складена в повному обсязі 22.09.2010 року.