Справа № 805/3458/15-а
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2015-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Дмитрієв В.С.
Суддя-доповідач - Геращенко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 року справа №805/3458/15-а

84301, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Геращенка І.В., суддів Арабей Т.Г., Міронової Г.М., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2015 року у справі № 805/3458/15-а за позовом ОСОБА_2 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області, Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області про визнання протиправними дій (бездіяльності), зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

19 серпня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, який було уточнено під час судового розгляду, до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області, Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області про визнання протиправними дій (бездіяльності) Територіального управління Державної судової адміністрації в Донецькій області щодо не проведення нарахування та виплати заробітної плати у період з 12.05.2015 року по день винесення постанови, виходячи з розміру посадового окладу, встановленого абз. 2 ч. 1 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»; зобов'язання Територіального управління Державної судової адміністрації в Донецькій області нарахувати та виплатити заробітну плату за період з 12.05.2015 року по день винесення постанови, виходячи з розміру посадового окладу, встановленого абз. 2 ч. 1 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням премій та надбавок, призначених у цей період; допустити негайне виконання постанови суду в частині присудження виплати заробітної плати в межах суми стягнення за один місяць; стягнення моральної шкоди в сумі 6090,00 грн. та постановлення окремої ухвали суду в порядку ст. 166 Кодексу адміністративного судочинства України. (а.с.3-7,19-23)

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовлено. (а.с.53-55)

Суд першої інстанції виходів з того, що у відповідача 1 не має юридично обґрунтованих підстав нараховувати та виплачувати посадові оклади у спірній період в розмірах інших, ніж це передбачено Додатком 47 постанови КМУ від 09.03.2006 року № 268 № «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів».

Відмова у стягненні моральної шкоди мотивована тим, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження завдання діями відповідача моральної шкоди.

Позивач з постановою суду першої інстанції не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Просить скасувати постанову та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що незважаючи на те що ч. 7 ст. 33 Закону України «Про державну службу» передбачено, що розмір посадових окладів державних службовців, в тому числі і працівників апаратів судів, як державних службовців, визначаються Кабінетом Міністрів України, з 26 жовтня 2014 року заробітна плата працівників апаратів судів повинна розраховуватися виходячи з розміру посадового окладу, встановленого абз. 2 ч. 1 ст. 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та в подальшому, встановленого абз. 2 ч. 1 ст. 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (в останній редакції), оскільки при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно - правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом (п.4 листа Міністерства юстиції України № 758-0-2-19 від 26.12.2008 року «Щодо практики застосування норм права у випадку колізії»). Крім того, відмовляючи у задоволені позову в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції не врахував, що відповідно до вимог ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України данні обставини не потребують доказування. (а.с.61-65)

Позивач у судове засідання не з'явився, в апеляційній скарзі зазначив про розгляд справи за його відсутністю, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача 1 у судове засідання не з'явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутністю.

Представник відповідача 2 у судове засідання не з'явились, про місце і час розгляду справи повідомлені належним чином.

За нормами ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, за наявними матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 працює в Орджонікідзевському районному суді м. Маріуполя Донецької області на посаді помічника судді та є державним службовцем 9 рангу 5 категорії, що підтверджується наказом № 27-к від 08 травня 2015 року та копією трудової книжки. (а.с.10, 11-14)

Згідно розрахунковим листам заробітної плати, наданих позивачем, за травень 2015 року - серпень 2015 року позивачу була нарахована заробітна плата виходячи з розміру посадового окладу в 1218 грн. (а.с.15, 75)

З 09.09.2015 року позивачу встановлений посадовий оклад, передбачений додатком 47 постанови КМУ від 09.03.2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» зі змінами (2756,00 грн.), що підтверджується розрахунковим листом. (а.с.74,75)

Колегія суддів, вважає вірним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, з огляду на наступне.

За змістом ч. 2 ст.4 Закону України «Про оплату праці» № 108/95-ВР від 24.03.1995 року (далі - Закон № 108/95-ВР) джерелом коштів на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, є кошти, які виділяються з відповідних бюджетів, а також частина доходу, одержаного внаслідок господарської діяльності та інших джерел.

Стаття 13 Закону № 108/95-ВР визначає, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII від 16.12.1993 року умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» затверджено схему посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих загальних судів (додаток 47 до постанови).

Згідно п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 482 «Деякі питання оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, що фінансуються з бюджету» встановлено, що у разі, коли розмір посадового окладу працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, що фінансуються з бюджету, нижчий ніж визначений законом розмір мінімальної заробітної плати, посадовий оклад установлюється на рівні відповідного розміру мінімальної заробітної плати.

Зі ст. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2014 рік» та ст. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2015 рік» вбачається, що мінімальна заробітна плата у 2014 році та до 01 вересня 2015 року встановлена у місячному розмірі - 1218 грн.

Підпунктом 59 п.5 Розділу XII Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII) доповнено ч. 1 ст. 144 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» № 2453-VI (далі - Закон № 2453-VI) абзацом другим такого змісту: «При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців».

Відповідно до абз. 2 п. 1 Розділу XII Закону № 1697-VII, пункт 5 розділу XII (крім підпунктів 3, 5, 8, 9, 12, 20, 42, 49, 63, 67), набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Так, Закон № 1697-VII було опубліковано в газеті «Голос України» від 25.10.2014 року № 206 (5959), тобто пп. 59 п. 5 Розділу XII названого закону набрав чинності 26.10.2014 року.

Водночас, згідно пп.пп. 1, 2 п. 13 Розділу XIIІ Закону № 1697-VII, Кабінету Міністрів України доручено:

- у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом;

- у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Крім того, відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», норми і положення ч. 1 ст. 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 рік, № 41 - 42, ст. 529; 2010 рік, № 43, ст. 529; 2010 рік, № 44 - 45) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» № 192-VIII від 12.02.2015 року, який набрав чинності 29.03.2015 року, абз. 2 ч. 1 ст. 147 Закону № 2453-VI викладено у наступній редакції: «При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців».

Згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» (у редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» № 217-VIII від 02.03.2015 року), норми і положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 рік, № 41 - 42, ст. 529; 2010 рік, № 43, ст. 529; 2010 рік, № 44 - 45) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

За правилами ч. 1 ст. 145 Закону № 2453-VI (в редакції закону від 12.02.2015 року № 192-VIII), ч. 1 ст.142 Закону № 2453-VI (в редакції до внесення змін законом від 12.02.2015 року № 192-VIII) фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідач 1 не наділений правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості, тобто збільшення видатків з Державного бюджету України, здійснювати перерахунок посадового окладу позивача.

Таким чином, колегія суддів вважає, що здійснення нарахування та виплати заробітної плати позивачу виходячи з розміру посадового окладу в 1218 грн. до 09 вересня 2015 року здійснено відповідно до норм закону, що регулює оплату праці працівників апаратів судів, зокрема Законів України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», «Про Державний бюджет України на 2015 рік», «Про державну службу» та постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів».

Суд апеляційної інстанції також враховує, те що починаючи з 09.09.2015 року позивачу встановлений посадовий оклад (2756,00 грн.), передбачений додатком 47 постанови КМУ від 09.03.2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» зі змінами.

Додаткове фінансування на нарахування та виплату заробітної плати працівникам апарату місцевих загальних судів Донецької області надано відповідно до довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області про зміни кошторису на 2015 рік, на підставі довідки Міністерства фінансів України від 22.09.2015 року № 861, 969. (а.с. 86)

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що у діях відповідача 1 відсутня протиправність дій (бездіяльність) щодо не проведення нарахування та виплати заробітної плати позивачу, а тому позовні вимоги про визнання протиправними дій (бездіяльності) відповідача щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_2 заробітної плати за період з 12.05.2015 по день винесення судового рішення включно, відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 147 Закону № 2453-VI (в редакції Закону № 192-VIII від 12.02.2015 року) задоволенню не підлягають.

В апеляційній скарзі позивач звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст.147 Закону № 2453-VI, розмір заробітної плати працівників апаратів судів, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом.

Колегія суддів наголошує на тому, що ч. 1 ст.147 Закону № 2453-VI визначає розмір посадового окладу працівників апарату суду, разом з цим, Закон України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», як спеціальний Закон, який регулює бюджетні відносини, у тому числі і питання заробітної плати працівників апарату суду, як таких, що фінансуються з державного бюджету, встановлює повноваження Кабінету Міністрів України визначати розмір та порядок виплати заробітної плати працівників апарату суду.

Також, в апеляційній скарзі позивач, посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року по справі «Кечко проти України» (заява № 63134/00), рішення Верховного Суду України у справах за позовами працівників апаратів судів (постанови від 22.06.2010 року по справі № 21-399во10, від 07.12.2012 року по справі № 21-977во10 від 03.12.2010 року по справі № 21-44а10), Вищого адміністративного суду України (ухвали від 28.11.2013 року по справі № К-10021/10, від 09.10.2013 року по справі № К-10879/10-с, від 30.05.2013 року по справі № К-34251/10), говорить про те, що скорочення, недостатнє фінансування бюджетних асигнувань, тимчасова відсутність видатків не може бути підставою для відмови у виплаті заробітної плати.

Однак, колегія суддів вважає за необхідне наголосити на тому, що відсутність бюджетного фінансування не є єдиною підставою для відмови у задоволенні позову, що розглядається, оскільки з урахуванням наведених вище норм, відсутність відповідного акту Кабінету Міністрів України також унеможливлює виплату заробітної плати у визначеному Законом № 2453-VI розмірі.

Так, Кабінетом Міністрів України тільки 02.09.2015 року приведено у відповідність вимогам Закону № 2453-VI постанову Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів», у яку було внесено зміни, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року № 644 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» (набрала законної сили 09.09.2015 року).

Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Оскільки позивачем не зазначено з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про постановлення окремої ухвали суду і направлення її до Територіального управління Державної судової адміністрації в Донецькій області для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяють порушенню приписів ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів зазначає наступне.

Окрема ухвала суду - це ухвала, якою суд реагує на виявлені під час розгляду справи порушення закону і причини та умови, що сприяли вчиненню порушення. Окрема ухвала є формою профілактичного впливу судів на правопорушення.

Підставою для окремої ухвали є виявлення порушення закону і встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню порушення. Відтак, окрема ухвала може бути постановлена лише у разі, якщо під час судового розгляду встановлено склад правопорушення. Юридична кваліфікація правопорушення судом не здійснюється. Водночас, суд може в окремій ухвалі зазначити, елементи якого складу правопорушення слід перевірити. Якщо суд не встановив такого порушення, підстав для окремої ухвали немає.

Причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, можуть полягати у неналежному виконанні посадовими особами обов'язків, перевищенні влади чи зловживанні нею, порушенні строків розгляду звернень, невжитті заходів реагування на заяви громадян тощо.

Таким чином, суд має право, але не зобов'язаний в обов'язковому порядку постановляти окрему ухвалу, у разі встановлення порушень закону в ході судового розгляду.

Оскільки порушень з боку відповідача 1 відносно предмету спору не встановлено, тому позовні вимоги в цій частині теж задоволенню не підлягають.

Позовні вимоги до відповідача 2 є прохідними від позовних вимог до відповідача 1, тому у їх задоволенні теж слід відмовити.

Судове рішення, яке оскаржено позивачем, ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст. ст. 24, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2015 року у справі № 805/3458/15-а за позовом ОСОБА_2 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області, Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області про визнання протиправними дій (бездіяльності), зобов'язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя І.В. Геращенко

Судді Т.Г. Арабей

Г.М. Міронова