Справа № 804/1792/14
Суддя: Загородній А.Ф.
Дата ухвалення: 2015-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2015 року м. Київ К/800/31459/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді - Загороднього А.Ф.,

суддів: Бутенка В.І., Заїки М.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2015 року

у справі № 804/1792/14

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

встановив:

ФО-П ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 04 вересня 2013 року № , № , № , № .

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 травня 2014 року позовні вимоги задоволено повністю.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

ФО-П ОСОБА_1 не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, подав касаційну скаргу, в якій посилаючись на допущені судом порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги, рішення судів першої та апеляційної інстанцій щодо застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що на підставі акту перевірки від 20 серпня 2013 року №263/173/НОМЕР_5, ДПІ в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська прийнято податкові повідомлення-рішення від 04 вересня 2013 року:

- № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на 74090,71 грн. (у тому числі за основним платежем 59272,56 грн., за штрафними санкціями 14818,15 грн.) за порушення підпункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України;

- № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 70548,67 грн. (у тому числі за основним платежем на 56973,52 грн., за штрафними санкціями 13575,15 грн.) за порушення пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України;

- № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами на 3416,81 грн. (у тому числі за основним платежем 2325,45 грн., за штрафними санкціями 1091,36 грн.), за порушення пункту 51.1 статті 51 та підпункту 49.18.2 пункту 49.18 статті 49, пункту 176.2 статті 176, 164.2.2 пункту 164.2 статті 164, пунктів 168.1, 168.4 статті 168 Податкового кодексу України;

- №, яким застосовано штрафну санкцію у розмірі 510 грн. за порушення пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 177.2 статті 172 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно з підпунктом 177.4 статті 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Судом апеляційної інстанції досліджено, що відповідачем встановлені розбіжності між даними платника та даними наявних документів у кількості придбаного та реалізованого товару та згідно обліку позивача відповідно якого, не рахуються залишки товару, а саме:

- у 2011 році за даними декларації позивача про доходи, валовий дохід склав 621652,03 грн., витрати 610605,55 грн., оподатковуваний дохід 11046,48 грн., тоді як перевіркою встановлено за цей період валовий дохід - 663299,17 грн., витрати - 583927,25 грн., оподатковуваний дохід 79371,92 грн.

- у 2012 році за даними декларації про дохід валовий дохід становить 857663,93 грн., витрати - 839946,46 грн., оподатковуваний дохід - 17717,47 грн., тоді як відповідно даних перевірки - валовий дохід склав 857663,93 грн., витрати 526672,53 грн., оподатковуваний дохід 330991,4 грн.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку щодо правомірності нарахування відповідачем податку з доходів фізичних осіб у розмірі 59272,56 грн. та застосування штрафу у розмірі 25% відсотків від суми податку.

Відповідно до підпункту 49.18.2 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).

Відповідно до підпункту 164.2.2 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми винагород та інших виплат, нарахованих (виплачених) платнику податку відповідно до умов цивільно-правового договору.

Згідно підпункту 168.1.4 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України, якщо оподатковуваний дохід надається у негрошовій формі чи виплачується готівкою з каси податкового агента, податок сплачується (перераховується) до бюджету протягом банківського дня, що настає за днем такого нарахування (виплати, надання).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що з розрахункового рахунку у 4 кварталі 2011 року та у 1 кварталі 2012 року ФО-П ОСОБА_1 здійснено виплату грошових коштів фізичним особам-підприємцям ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за отримані м'ясопродукти, проте не відображено в податкових розрахунках сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також сум утриманого з них податку (форма 1-ДФ) та інформацію щодо нарахування та виплати доходів фізичним особам-підприємцям за придбані у них товари.

Також, позивачем було використано працю незареєстрованих найманих осіб ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які в свою чергу, з вересня та березня 2012 року відповідно, працюють у позивача та отримують від нього заробітну плату.

Враховуючи викладене, податкове повідомлення-рішення від 04 вересня 2013 року № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами на 3416,81 грн. (у тому числі за основним платежем 2325,45 грн., за штрафними санкціями 1091,36 грн.), є правомірним.

Статтею 198 Податкового кодексу України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності) тощо.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

З наведених законодавчих положень випливає, що умовою виникнення у платника права на включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених в ціні товару (послуги) та зменшення суми оподаткованого доходу на суму понесених витрат є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг), а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, тобто з презумпції економічної виправданості дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність відомостей у бухгалтерській та податковій звітності платника.

Наведене свідчить про недоведеність з боку ФО-П ОСОБА_1 реального характеру здійснених ним господарських операцій з контрагентами, а також використання придбаних товарів в межах господарської діяльності або їх придбання з такою метою.

Отже, окрім формальних вимог щодо наявності у платника належним чином оформлених податкових накладних, визначальною умовою реалізації права платника на податковий кредит (який в подальшому бере участь в розрахунку суми бюджетного відшкодування), є реальність її здійснення в рамках провадження господарської діяльності платника.

Водночас, у разі встановлення відсутності факту господарської операції навіть формально належні документи не можуть слугувати підставою для формування податкового кредиту, сум бюджетного відшкодування або витрат для цілей податку на прибуток.

Наведене підтверджує правомірність прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення від 04 вересня 2013 року №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 70548,67 грн. (у тому числі за основним платежем на 56973,52 грн., за штрафними санкціями 13575,15 грн.).

Також, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку щодо правомірності податкового повідомлення-рішення від 04 вересня 2013 року № , яким застосовано штрафну санкцію у розмірі 510 гривень за порушення пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, а саме: за неподання позивачем до перевірки первинних документів, які підтверджують реалізацію ним товару за січень-липень 2011 року.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що постанова апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 квітня 2014 року, якою закрито провадження у справі з підстав відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, не спростовує допущеного позивачем порушення приписів Податкового кодексу України.

Отже, доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло б призвести до невірного вирішення спору, а тому оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відхилити.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2015 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий А.Ф. Загородній

Судді В.І. Бутенко

М.М. Заїка