Справа № 2а-2729/10/0970
Суддя: Матуляк Я.П.
Дата ухвалення: 2010-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2010 р. Справа № 2a-2729/10/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Матуляка Я.П.

при секретарі Шварговському Д.Д.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Івано-Франківської митниці Державної митної служби України - ОСОБА_2

представника відповідача - Головного управління Державного казначейства України в Івано-Франківській області - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: приватного підприємства "Заремба Експорт-Імпорт", вул. 9-го травня, 22, м. Тлумач, Івано-Франківська область,78000

до відповідачів: Івано-Франківської митниці Державної митної служби України, вул. Чорновола, 159, м. Івано-Франківськ,76005, Головного управління Державного казначейства України в Івано-Франківській області, вул. Дністровська, 14, м. Івано-Франківськ,76000

про скасування рішення №206000006/2010/000739/1 від 26.05.2010 року та стягнення надмірно сплачених коштів в сумі 35948,85 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

29.07.2010 року приватне підприємство «Заремба Експорт-Імпорт» звернулось в суд з адміністративним позовом до Івано-Франківської митниці Державної митної служби України, Головного управління Державного казначейства України в Івано-Франківській області про скасування рішення про визначення митної вартості товарів за №206000006/2010/000739/1 від 26.05.2010 року, стягнення з Державного бюджету України в користь позивача надмірно сплачені кошти в сумі 35 948,85 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем 26.05.2010 року в порушення статті 266 Митного кодексу України відмовлено в прийнятті митної декларації, митному оформленні товарів, що переміщуються через митний кордон України (суміші вогнетривкі (далі товар) та визначено їх митну вартість за резервним методом, а не за ціною договору. Вважає такі дії позивача протиправними та вчиненими всупереч положенням статті 266 Митного кодексу України.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з вказаних в позовній заяві підстав та зазначив, що митна вартість імпортованого позивачем товару повинна складати ціну визначену в договорі, за яким імпортований товар придбаний позивачем. Крім того, вказав, що внаслідок прийняття відповідачем спірного рішення позивачу було зайво нараховано мито та ПДВ. Зайво сплачені суми мита та ПДВ становлять 35 948, 85 грн.

Представник відповідача Івано-Франківської митниці, подав письмове заперечення проти позову мотивоване тим, що рішення про визначення митної вартості товару прийняте у звязку з наявністю на момент митного оформлення товару обґрунтованих сумнівів у правильності декларування митної вартості, оскільки задекларована позивачем вартість товару нижча від вартості подібних товарів, митне оформлення яких вже проведене, і відомості про вартість яких містяться в Єдиній автоматизованій інформаційній системі Державної митної служби України. З метою перевірки правильності визначення митної вартості товару витребувано додаткові документи, які митний декларант позивача відмовився надати, а тому, митний орган на підставі наявних у нього відомостей здійснив визначення митної вартості товарів, імпортованих позивачем. В судовому засіданні проти позову заперечив з мотивів вказаних у письмовому запереченні, суду пояснив, що при визначенні митної вартості товарів, імпортованих позивачем, митниця керувалась приписами статтей 264, 265, 267 Митного кодексу України та діяла у відповідності до Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України та подання відомостей для їх підтвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за №1766 від 20.12.2006 року, Порядку здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за №339 від 09.07.2008 року. Просив в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача Головного управління Державного казначейства України в Івано-Франківській області, подала письмове заперечення проти позову. В судовому засіданні проти позову заперечила з мотивів викладених у письмовому запереченні, суду пояснила, що відповідно до Порядку взаємодії митних органів з органами Державного казначейства України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справляння яких покладається на митні органи, повернення помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, здійснюється на підставі висновку митного органу, що здійснював оформлення митної декларації. Такого висновку від Івано-Франківської митниці на адресу управління не надходило, тому й немає підстав для повернення таких коштів. Просила в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов слід задовольнити частково виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 15.03.2008 року позивачем укладено контракт за №04-2008 з юридичною особою нерезидентом Dorentrup Feuertestprodukte GMBH & Co., згідно якого сторони взяли на себе зобовязання по продажу та купівлі товарів (пункт 1.1 Контракту), асортимент, кількість, ціна та інші вимоги, які предявляються до товару, визначаються за специфікаціями продавця. Згідно доповнення до вказаного Контракту, 01-05-10 від 07.05.2010 року ціна на суміш вогнетривку Luekorma становить 978,5 євро за одну тону, при кількості 5 тон, ціна на суміш вогнетривку Lueroviv 360, становить 788,5 євро за одну тону, при кількості 3,5 тон, ціна на суміш вогнетривку Dorit DF 4 G, становить 160 євро за одну тону, при кількості 6 тон.

Згідно доповнення до вказаного Контракту, 01-06-10 від 14.06.2010 року ціна на суміш вогнетривку Luekorma становить 1020 євро за одну тону, при кількості 5 тон, ціна на суміш вогнетривку Lueroviv 360, становить 830 євро за одну тону, при кількості 3,5 тон, ціна на суміш вогнетривку Dorit DF 4 G, становить 180 євро за одну тону, при кількості 6 тон.

Вказані товари позивачем імпортовано в Україну. Для декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження відповідачу подано Декларацію митної вартості за №206000014/2010/001674 25.05.2010 року на ввезений товар, рішення митного органу про визначення митної вартості раніше ввезених ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів за №206000006/2010/000294/1 від 10.03.2010 року, рішення про визначення коду товару КТ-206-0268-09 від 13.11.2009 року, накладна СМR від 21.05.2010 року б/н, рахунок-фактура (інвойс) №2184 від 07.05.2010 року, пакувальний лист №2184 від 07.05.2010 року, контракт №04-2008 від 15.03.2008 року, доповнення до контракту №01-05-10 від 07.05.2010 року, сертифікат про походження товару №А 703589 від 11.05.2010 року.

Тоді ж, митним органом, у відповідності до пункту 11 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України та подання відомостей для їх підтвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за №1766 від 20.12.2006 року для підтвердження митної вартості товарів та у звязку із наявністю відомостей в Єдиній автоматизованій інформаційній системі Державної митної служби України про вищу вартість подібних товарів, митне оформлення яких вже проведене, витребувано у митного декларанта позивача додаткові документи, а саме прайс-листи, каталоги, специфікації фірми виробника, калькуляцію фірми виробника товару, цінову інформацію зовнішньоторгівельних чи біржових організацій. Декларантом повідомлено про неможливість надання витребуваної інформації, про що зроблено відмітку на декларації митної вартості.

26.05.2010 року митний орган на підставі наявних у нього відомостей, здійснив коригування митної вартості товарів, що переміщувались позивачем через митний кордон України та виніс оскаржуване рішення про визначення митної вартості товарів за №206000006/2010/000739/1.

Засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулювання економічних, організаційних, правових, кадрових та соціальних аспектів діяльності митної служби України визначає Митний кодекс України.

Стаття 259 Митного кодексу України встановлює, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є їх ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, обчислена відповідно до положень цього Кодексу.

Стаття 260 Митного кодексу України регулює питання визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, згідно частини 1 та 4 якої митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до положень цього Кодексу. Методи визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та умови їх застосування встановлюються цим Кодексом.

Стаття 266 Митного кодексу України встановлює методи визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну. Частина 2 вказаної статті Митного кодексу України визначає, що основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). Стаття 262 Митного кодексу України визначає порядок декларування митної вартості товарів. Згідно положень якої, митна вартість товарів і метод її визначення заявляються (декларуються) митному органу декларантом під час переміщення товарів через митний кордон України, шляхом подання декларації митної вартості. Порядок та умови декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 7 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України за № 1766 від 20.12.2006 року для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товарів декларант зобовязаний подати: зовнішньоекономічний договір (контракт) і додатки до нього; рахунок-фактуру (інвойс) або рахунок-проформу; банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено), а також інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; рішення митного органу про визначення митної вартості раніше ввезених ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів, якщо воно прийнято за одним договором (контрактом); пакувальні листи; копію ліцензії на ввезення (вивезення) товарів, імпорт (експорт) яких підлягає ліцензуванню.

Пунктом 2 Порядку здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України за № 339 від 09.04.2008 року контроль за правильністю визначення митної вартості товарів під час проведення операцій їх митного контролю і митного оформлення покладено на митні органи, при цьому послідовність дій посадових осіб митного органу під час здійснення передбаченого цим пунктом контролю визначається Державною митною службою України.

Згідно пункту 3.3 Методичних рекомендацій із застосування окремих положень Митного кодексу України, що стосуються питань визначення митної вартості товарів, які імпортуються на митну територію України, затверджених наказом Державна митна служба України за №74 від 31.01.2007 року якщо заявлена декларантом митна вартість товару в результаті розрахунків нижча, ніж величина витрат, обчислена посадовою особою митного органу згідно з пунктом 3.2 цих Рекомендацій, то посадова особа митного органу повідомляє про це декларанта та запитує додаткові документи в підтвердження заявленої декларантом митної вартості, що визначені в пункті 11 постанови Кабінету Міністрів України за №1766 від 20.12.2006 року.

Частиною 4 пункту 11 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України за № 1766 від 20.12.2006 року передбачено, що для підтвердження заявленої декларантом митної вартості оцінюваних товарів можуть подаватися: договір з третіми особами, що повязаний з договором (контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця; рахунки про сплату комісійних, брокерських (посередницьких) послуг, пов'язаних з виконанням умов договору (контракту); відповідна бухгалтерська документація; ліцензійний чи авторський договір (контракт); каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) фірми - виробника товару; калькуляція фірми - виробника товару; копія вантажної митної декларації країни відправлення, а в разі, коли в такій країні товар розміщувався в митному режимі, яким не передбачено сплату податків і відповідно до якого товар перебував під митним контролем, - копія вантажної митної декларації, оформленої в попередній експорту митний режим; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, що мають відповідні повноваження згідно із законодавством; сертифікат про походження товару; відомості про якісні характеристики товару; інформація зовнішньоторговельних та біржових організацій про вартість товару та/або сировини.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про правомірність вимоги митного органу щодо надання прайс-листів фірми виробника, каталогу фірми виробника, цінової інформації зовнішньоторгівельних чи біржових організацій для підтвердження митної вартості імпортованого позивачем товару, що зроблена у графі «Для відміток митного органу» декларації митної вартості товару.

Крім того, суд вважає правомірними вимоги митного органу щодо надання вказаних додаткових документів з метою підтвердження митної вартості товарів, митне оформлення яких проводилося позивачем оскільки, на думку суду, наявність в Єдиній автоматизованій інформаційній системі Державної митної служби України відомостей про вищу вартість подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснене є достатнім підтвердженням обґрунтованості сумнівів митного органу в правильності визначення позивачем митної вартості товарів, що імпортувались.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, митним декларантом позивача на вимогу митного органу не було надано додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів.

А тому, враховуючи вищевикладене, суд погоджується з висновком відповідача про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості товарів (за ціною договору) та необхідності застосування інших методів визначення митної вартості товарів, що передбачені Митним кодексом України.

Відповідачем, при визначені митної вартості товару, що імпортувався позивачем оскаржуваним рішенням застосовано резервний метод визначення митної вартості товарів, передбачений статтею 273 Митного кодексу України.

У відповідності до частини 5 статті 266 Митного кодексу України кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Частина 1 статті 273 Митного кодексу України передбачає застосування даного методу визначення митної вартості у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 267-272 цього Кодексу.

Судом встановлено, що при визначенні митної вартості товарів, що імпортувались позивачем та прийнятті оскаржуваного рішення 26.05.2010 року відповідачем відхилено застосування другого методу визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів через відсутність у митного органу та декларанта інформації про ідентичні товари; третій метод за ціною договору щодо подібних товарів відхилено у звязку із відсутністю інформації про подібні товари; четвертий та пятий методи (на основі віднімання, додавання вартості) відхилені у звязку із відсутністю основи для віднімання чи додавання.

Однак, суд вважає, що відповідачем рішення про неможливість застосування другого та третього методів визначення митної вартості товарів, прийнято необґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття.

Положення частини 2 статті 267 Митного кодексу України передбачають, що якщо митна вартість не може бути визначена за ціною договору, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості відповідно до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу. Статті 268 та 269 Митного кодексу України передбачають визначення митної вартості товару за ціною договору щодо ідентичних товарів та за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів. Частина 5 статті 266 Митного кодексу України передбачає, що кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Пункт 3.4. Методичних рекомендацій із застосування окремих положень Митного кодексу України, що стосуються питань визначення митної вартості товарів, які імпортуються на митну територію України, затверджених наказом Державна митна служба України за №74 від 31.01.2007 року передбачає, що якщо декларантом не надано в установлений законодавством термін вищезазначені додаткові документи або якщо він відмовився від їх подання, то митний орган відповідно до статті 265 Митного кодексу України має право зобовязати його визначити митну вартість іншим методом, ніж він використав для її визначення.

Частина 2 статті 268 Митного кодексу України встановлює, що під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як фізичні характеристики; якість та репутація на ринку; країна походження; виробник. Згідно положень частин 3 та 4 вказаної статті Митного кодексу України незначні зовнішні відмінності не можуть бути підставою для відмови у розгляді товарів як ідентичних, якщо в цілому такі товари відповідають вимогам частини другої цієї статті. Ціна договору щодо ідентичних товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості та на тих же комерційних умовах, що й оцінювані товари.

У відповідності до статті 269 Митного кодексу України під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не є однаковими за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються із схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними. Для визначення, чи є товари подібними (аналогічними), враховуються такі ознаки: якість, наявність торгової марки та їх репутація на ринку; країна походження; виробник. Ціна договору щодо подібних (аналогічних) товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості і на тих же комерційних умовах, що й оцінювані товари. У разі якщо такого продажу не виявлено, використовується вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних умовах. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена.

Судом встановлено, що за контрактом №04-2008 від 15.03.2008 року та доповнення до контракту №01-05-10 від 07.05.2010 року, позивачем здійснювався імпорт сумішей вогнетривких Luekorma, Lueroviv 360, Dorit DF 4 G, які є однакові або подібними за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як фізичні характеристики; якість та репутація на ринку; країна походження; виробник в період, що є наближеним до періоду, в якому проводились оскаржувані дії щодо визначення митної вартості товарів.

Крім того, судом встановлено, що відповідачем не здійснювалась процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості відповідно до вимог статей 268 і 269 Митного кодексу України, як того вимагають положення статті 267 вказаного кодексу, відповідачем не було витребувано відомості про митне оформлення ідентичних чи аналогічних товарів, не використано наявні відомості. Також митницею не застосовано рекомендації пункту 3.4 Методичних рекомендацій із застосування окремих положень Митного кодексу України, що стосуються питань визначення митної вартості товарів, які імпортуються на митну територію України, затверджених наказом Державна митна служба України за №74 від 31.01.2007 року та не зобовязано декларанта позивача визначити митну вартість товару іншим методом, ніж він використав.

В оскаржуваному рішенні про визначення митної вартості імпортованого позивачем товару, а також представником відповідача в судовому засіданні не вказано обґрунтованих підстав, які б перешкоджали визначенню митної вартості імпортованих товарів за ціною договору щодо ідентичних або подібних товарів.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем в порушення статті 266 Митного кодексу України здійснено визначення митної вартості імпортованих позивачем товарів із застосування резервного методу визначення митної вартості, який застосовано з порушенням порядку черговості послідовного використання методів, зазначених у статтях 267-272 Митного кодексу України та в порушення порядку контролю за правильністю визначення митної вартості товарів визначеного Постановою Кабінету Міністрів України за № 339 від 09.04.2008 року, порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України за № 1766 від 20.12.2006 року, методичних рекомендацій наданих Державною митною службою України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає рішення Івано-Франківської митниці про визначення митної вартості товарів за №206000006/2010/000739/1 від 26.05.2010 року протиправним, а позовні вимоги в цій частині такими, що підлягають до задоволення.

В той же час суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з Державного бюджету України на його користь надмірно сплачені кошти в сумі 35 948,85 грн., не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що внаслідок прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, позивачем, в подальшому проводилось митне оформлення товарів по інших вантажно-митних деклараціях, однак з врахуванням збільшеної митної вартості імпортованих ним товарів, що призвело, на його думку, до переплати по ВМД за №26000014/2010/001713 - мита в розмірі 4244,33 грн., та 17826,92 грн. ПДВ; по ВМД за №26000014/2010/002304 - мита в розмірі 2668.92 грн., та 11209, 43 грн. А всього за двома вантажно-митними деклараціями 35948.85 грн.

Відповідно до Порядку випуску товарів у вільний обіг під гарантійні зобов'язання при ввезенні їх на митну територію України, затвердженого наказом Державної митної служби України №230 від 27.03.2008 року, випуск у вільний обіг товарів у разі виникнення потреби в уточненні заявленої митної вартості таких товарів або незгоди декларанта з митною вартістю, визначеною митним органом, може бути здійснений на підставі письмового звернення декларанта до митного органу з відповідним проханням. Декларант у поданому зверненні обов'язково зазначає обраний ним вид гарантійних зобов'язань митному органу. Митний орган розглядає звернення та не пізніше дводенного строку приймає рішення щодо можливості випуску таких товарів у вільний обіг під обрані декларантом гарантійні зобов'язання. Про прийняте рішення митний орган письмово повідомляє декларанта.

Крім того, відповідно до п.15 вказаного Порядку, протягом дії гарантійних зобовязань декларант має право оскаржити рішення митного Порядку повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затвердженого Наказом Державної митної служби України №618 від 20.07.2007 року, про повернення надміру сплачених коштів скаржнику необхідно звернутись до митного органу із відповідною заявою, за результатами розгляду якої митний орган надає відповідний висновок. На підставі вказаного висновку відділення Державного казначейства проводять повернення надміру сплачених коштів з Державного бюджету платнику.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується позивачем, вищенаведені дії ним вчинені не були. А тому, підстав для задоволення позову в цій частині судом не встановлено.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Скасувати рішення Івано-Франківської митниці Державної митної служби України за №206000006/2010/000739/1 від 26.05.2010 року про визначення митної вартості товарів.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з державного бюджету України на користь приватного підприємства "Заремба Експорт-Імпорт" 1 (одна) гривня 70 коп. понесених судових витрат.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: Матуляк Я.П.

Постанова складена в повному обсязі 13.09.2010 року.