Справа № 122/14372/13-а
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2015-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" листопада 2015 р. м. Київ К/800/38526/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого - судді суддів:Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Сімферополя Автономної Республіки Крим, третя особа - Апеляційний суд Автономної Республіки Крим про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Сімферополя Автономної Республіки Крим на постанову Залізничного районного суду м Сімферополя від 11 квітня 2013 року та постанову Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Сімферополя Автономної Республіки Крим, третя особа - Апеляційний суд Автономної Республіки Крим, в якому просила: визнати протиправними дії відповідача щодо відмови здійснити перерахунок та нарахування щомісячного грошового утримання з 01 січня 2013 року; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Сімферополя Автономної Республіки Крим здійснити ОСОБА_4 перерахунок та нарахування щомісячного довічного грошового утримання починаючи з 01 січня 2013 року, виходячи з розміру заробітної плати працюючого судді Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у розмірі 88%.

Постановою Залізничного районного суду м Сімферополя від 11 квітня 2013 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Сімферополя Автономної Республіки Крим стосовно відмови ОСОБА_4 провести перерахунок і нарахування довічного грошового утримання з 01 січня 2013 року. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Сімферополя Автономної Республіки Крим провести ОСОБА_4 перерахунок і нарахування довічного грошового утримання з 01 січня 2013 року виходячи із заробітної плати працюючого судді Апеляційного суду Автономної Республіки Крим, у розмірі 80 відсотків. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2013 року змінено постанову Залізничного районного суду м Сімферополя від 11 квітня 2013 року. Абзац третій резолютивної частини постанови викладено у наступній редакції: «Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м.Сімферополя провести ОСОБА_4 з 01 січня 2013 року нарахування довічного грошового утримання виходячи з розміру заробітної плати працюючого судді Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у розмірі встановленому частиною 3 статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону від 07 липня 2010 року». В іншій частині постанову Залізничного районного суду м Сімферополя від 11 квітня 2013 року залишено без змін.

У касаційній скарзі Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Сімферополя Автономної Республіки Крим, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги та правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Сімферополя Автономної Республіки Крим та отримує щомісячне довічне грошового утримання, як суддя у відставці.

Згідно довідки про заробітну плату працюючого на відповідній посаді судді Апеляційного суду Автономної Республіки Крим №12 від 21 січня 2013 року з 01 січня 2012 року заробітна плата працюючого судді Апеляційного суду Автономної Республіки Крим за січень-березень 2012 року склала 14163,00 грн., за квітень-червень 2012 року - 14440,50 грн., за липень-вересень 2012 року - 14547,00 грн., за жовтень-листопад 2012 року - 14757,00 грн., за грудень 2012 року - 14968,50 грн.

Відповідно до листа Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Сімферополя Автономної Республіки Крим №32/У-7 від 01 березня 2013 року ОСОБА_4 відмовлено у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з посиланням на те, що Законом України «Про судоустрій і статус суддів» не передбачено проведення перерахунку довічного грошового утримання суддям місцевих та апеляційних судів у зв'язку зі змінами умов оплати праці. Також повідомлено, що згідно Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року №3-1, органами Пенсійного фонду України здійснюється лише призначення та виплата щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивачка звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що обчислення щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці повинно здійснюватися у відсотковому відношенні до розміру грошового утримання працюючих суддів, тому у разі зміни розміру грошового утримання суддів, що працюють на відповідній посаді, органи Пенсійного фонду України здійснюють відповідний перерахунок раніше призначеного грошового утримання судді у відставці.

Змінюючи постанову Залізничного районного суду м Сімферополя від 11 квітня 2013 року, апеляційний суд погодився з вищенаведеним висновком суду першої інстанції, проте посилаючись на викладені в рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп-2013 висновки вказав на необхідність виключення з резолютивної частини постанови суду першої інстанції покладення на Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Сімферополя Автономної Республіки Крим обов'язку провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання із зазначенням конкретного відсоткового розміру заробітної плати працюючого судді.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду апеляційної інстанції не можна.

Відповідно до частини 3 статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI (в редакції, що діяла з 30 липня 2010 року) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Частиною 4 цієї статті передбачено, що у разі зміни розміру грошового утримання діючих суддів Конституційного Суду України, відповідно здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Перерахунок щомісячного довічного грошового утримання здійснюється з усієї суми заробітної плати діючих суддів Конституційного Суду України з дня виникнення права на відповідний перерахунок.

Відтак, розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці залежить від суми грошового утримання діючого судді, який працює на відповідній посаді, а тому у разі підвищення розміру грошового утримання діючого судді має здійснюватись перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Разом з тим, Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року № 3668-VI, який набрав чинності з 01 жовтня 2011 року, викладено в новій редакції частини 3 та 5 статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до яких щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді. Максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) частину 3, перше, друге, третє речення частини 5 статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».

Ухвалюючи зазначене Рішення, Конституційний Суд України врахував попередні позиції стосовно гарантій незалежності суддів, викладені ним у рішеннях від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, 01 грудня 2004 року №19-рп/2004, 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005, 22 травня 2008 року №10-рп/2008, згідно з якими "визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя".

Конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Наведене узгоджується й з положеннями Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

При цьому, в Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки від 17 листопада 2010 року №(2010)12 зазначається, що оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці (пункт 54).

У пункті 8 Рішення № 3-рп/2013 визначено, що частина 3 статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Натомість підлягає застосуванню частина 3 статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції до змін, внесених Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».

Оскільки за змістом пункту 4 Рішення № 3-рп/2013 воно має преюдиціальне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними, то право на одержання щомісячного довічного грошового утримання без обмеження граничного розміру виникає з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, а отже з 03 червня 2013 року у позивача виникло право на перерахунок призначеного щомісячного грошового довічного утримання.

Проте, приймаючи рішення про часткове задоволення позову та задовольняючи позовні вимоги за з 01 січня 2013 року, суд апеляційної інстанції всупереч висновку, викладеному в абзаці 3 пункту 8 Рішення № 3-рп/2013 неправильно застосував частину 3 статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції до змін, внесених Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».

Крім того, суд апеляційної інстанції, вказавши на виникнення у позивачки права на перерахунок довічного грошового утримання з 01 січня 2013 року, не з'ясував, коли ОСОБА_4 звернулася до управляння ПФУ з відповідною заявою, в той час, як в позовній заяві позивачка вказувала, що звернулася до відповідача з письмовою вимогою про перерахунок довічного грошового утримання в лютому 2013 року.

Не встановлення в судовому процесі зазначених вище обставин як таких, що мають суттєве значення у справі, призвело до передчасних та необґрунтованих належним чином висновків щодо прав і обов'язків сторін у даному спорі, та відповідно до положень частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень.

Згідно частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Частиною 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, оскільки судом апеляційної інстанції допущено порушення норм процесуального права, зокрема статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, судове рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Сімферополя Автономної Республіки Крим задовольнити частково.

Постанову Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2013 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: Я.Л. Іваненко М.І. Мойсюк В.В. Тракало