Справа № 2-а-876/10
Суддя: Шляхов В. І.
Дата ухвалення: 2010-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Ріпкинський районний суд Чернігівської області
Справа № 2-а-876/2010 р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2010 року смт. Ріпки

Ріпкинський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого - судді Шляхова В. І.,

за участю секретаря Нерус Н. І.,

розглянувши порядку письмового провадження в смт. Ріпки адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Ріпкинському районі Чернігівської області, про визнання протиправною бездіяльність органу владних повноважень та зобовязання його здійснити перерахунок пенсії з урахуванням її підвищення як особі, що має статус «дитини війни»,

встановив:

26 листопада 2010 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеним адміністративним позовом, посилаючись на те, що вона є дитиною війни та згідно зі ст.6 Закону України (далі ЗУ) Про соціальний захист дітей війни має право на щомісячну соціальну допомогу у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Так як рішеннями Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 та від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 відповідно визнані такими, що не відповідають Конституції положення ЗУ «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України», якими була зупинена дія статті 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни», та внесені до неї зміни, в 2009-2010 р.р. Верховною Радою України не приймались закони, якими зупинялась на 2009-2010 р. дія ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни», або іншим чином обмежувалась її дія, просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування їй за періоди з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, з 22 .05.2008 року по 31.12.2008 року, з 01.01.2009 року по 31.12.2009 р. та з 01.01.2010 року підвищення до пенсії, передбаченого ст. 6 Закону України «про соціальний захисти дітей війни» у належному розмірі, та зобов'язати його здійснити перерахунок пенсії з її підвищенням на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, за періоди з 01.01.2007 року по 31.12.2007 року, з 01.01.2008 року по 31.12.2008 року, з 01.01.2009 року по 31.12.2009 р. та з 01.01.2010 року по день ухвалення рішення в справі.

09 грудня 2010 року від управління Пенсійного фонду України в Ріпкинському районі Чернігівської області надійшло письмове заперечення проти позову, в якому вони просять відмовити в позові повністю за необґрунтованістю позовних вимог. Суть заперечень проти позову зводиться до того, що позивач для розрахунку оскаржуваного підвищення помилково використовує розмір мінімальної пенсії за віком, визначений в ст. 28 ЗУ"Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", який застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених за цим законом. Вказується, що враховуючи, що зміни до Державних бюджетів України на 2009-2010 р.р. щодо виділення додаткових коштів на фінансування виплат, зазначених в позові не вносились, їх дії у разі призначення та виплати позивачу підвищення до пенсії, передбаченої ст.6 ЗУ Про соціальний захист дітей війни суперечили б вимогам ст. 95 Конституції України, ст. 23 Бюджетного кодексу України та законів про Державні бюджети на відповідні роки. Крім того, наголошують, що Конституційний Суд України встановив наявність прогалин у законодавчому врегулюванні виплат дітям війни. Вказує, що відповідно до ЗУ«Про державний бюджет України на 2007 рік» було припинено на 2007 рік дію ст. 6 ЗУ«Про соціальний захист дітей війни». Разом з тим, Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007року визнано такими, що не відповідають Конституції України, положення пункту 12 ст.71 та ст. 111 ЗУ«Про Державний бюджет України на 2007рік. Однак витрати для виплати надбавки до пенсії дітям війни за 2007 рік законодавством не передбачені, тому управління Пенсійного фонду України в Ріпкинському районі Чернігівської області не може витрачати кошти на цілі, не передбачені законодавством. В 2008 р. щомісячно з 01.01.2008 р. відповідно до ЗУ"Про Державний бюджет України на 2008 р. та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" виплачується надбавка до пенсії в розмірі 10 % від прожиткового мінімуму.

Ухвалою судді від 29 листопада 2010 року адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Ріпкинському районі Чернігівської області в частині вимог про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії за періоди з 01.01.2007 року по 31.12.2007 року, з 01.01.2008 року по 31.12.2008 року, з 01.01.2009 року по 31.12.2009 р. та з 1 січня 5010 р. по 26 травня 2010 року включно залишено без розгляду.

Оскільки сторони в судове засідання не зявились та клопотали про розгляд справи у їх відсутність, суд виходячи з ч. 4 ст. 122 КАС України розглянув справу в порядку письмового провадження.

Вивчивши доводи адміністративного позову, та заперечення відповідача проти нього, інші матеріали справи, суд знаходить, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилась 28 травня 1938 року і є дитиною війни в розумінні ст. 1 ЗУ Про соціальний захист дітей війни, на неї повністю розповсюджуються всі пільги та соціальні гарантії, передбачені цим Законом.

Відповідно чинної редакції ст. 6 ЗУ«Про соціальний захист дітей війни», дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Верховною Радою України в 2010 р. не приймались закони, якими зупинялась на 2010 р. дія ст. 6 ЗУ«Про соціальний захист дітей війни», або іншим чином обмежувалась її дія.

Суд погоджується з позивачем про те, що для визначення розміру надбавки до пенсії за ст. 6 ЗУ„Про соціальний,захист дітей війни підлягає застосуванню абзац 1 ч. 1 ст. 28 ЗУ„Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, який передбачає, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок 20 років страхового стажу встановлений в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Заперечення відповідача стосовно неможливості застосування ч. 1 ст. 28 ЗУ „Про загальнообовязкове пенсійне страхування для визначення розміру надбавки до пенсії за ст.6 ЗУ„Про соціальний захист дітей війни, не можуть братись до уваги, оскільки положення ч. З ст. 28 ЗУ„Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування не є перешкодою для застосування поняття мінімального розміру пенсії за віком для розрахунку інших, повязаних з ним пенсій чи доплат.

Заперечення управління Пенсійного фонду України в Ріпкинському районі Чернігівської області стосовно правомірності своїх дій з посиланням на відсутність бюджетних коштів для повної реалізації програми з доплат дітям війни, на думку суду, є не обґрунтованим і не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки питання фінансування цих видатків не є предметом спору, що розглядається. Проблеми надання бюджетних коштів управління Пенсійного фонду України в Ріпкинському районі Чернігівської області для виконання покладених на нього обовязків у даній справі виходять за межі заявлених вимог. Крім того, реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини у справі Кечко проти України).

Безпідставними є також заперечення відповідача на можливість нецільового використання коштів управління, оскільки відповідно до статті 7 ЗУ Про соціальний захист дітей війни фінансове забезпечення державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок Державного бюджету України, а не за рахунок бюджету Пенсійного фонду України.

Крім того, суд враховує, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування (ч. 2 ст. 22 Конституції) чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів (ч. З ст. 22 Основного Закону). У рішенні Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 р. № 5-рп/2005 (справа про постійне користування земельними ділянками) зазначено, що згідно зі статтею 22 Конституції конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані (ч. 2), при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (ч. 3). Скасування конституційних прав і свобод це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням. У традиційному розумінні діяльності визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними. Загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Таким чином, суд знаходить, що відповідач порушив норми права, які регулюють спірні правовідносини за період з 27.05.10 р. по 26.11.10 р., тому його дії щодо обрахування розмірів та виплати у занижених розмірах підвищення до пенсії, передбаченого ст. 6 ЗУ«Про соціальний захист дітей війни», позивачу, як дитині війни, за період з 27.05.10 р. по 26.11.10 р. слід визнати протиправними.

Враховуючи ст.ст. 21, 105, 162 КАС України, виходячи з ч. 2 ст. 11 КАС України, з метою повного захисту прав позивача, суд знаходить, що належить вийти за межі заявлених вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 256 КАС України постанова підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення за один місяць.

Керуючись ст. 6 ЗУ Про соціальний захист дітей війни, ч. 1 ст. 28 ЗУ«Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 11, 21, 49, 51, 99, 100, 105, 122, 158-163, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:

Позов задовольнити частково.

Визнати дії управління Пенсійного фонду України в Ріпкинському районі Чернігівської області щодо виплати ОСОБА_1 щомісячної соціальної допомоги у розмірі менше ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком за період з 27 травня 2010 року по 26 листопада 2010 року - протиправними.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Ріпкинському районі Чернігівської області здійснити нарахування ОСОБА_1 щомісячної соціальної допомоги за період з 27 травня 2010 року по 26 листопада 2010 року відповідно до ст. 6 ЗУ "Про соціальний захист дітей війни" та провести виплату за виключенням сплачених сум.

У задоволенні решти заявлених вимог відмовити через їх безпідставність.

Управлінню Пенсійного фонду України в Ріпкинському районі Чернігівської області постанову у межах суми стягнення за один місяць виконати негайно.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова може бути оскаржена шляхом подачі протягом десяти днів з дня отримання її копії апеляційної скарги до Київського апеляційного адміністративного суду через Ріпкинський районний суд з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Суддя В.І. Шляхов