Справа № 820/5964/13-а
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2015-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2015 р. Справа № 820/5964/13-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Подобайло З.Г.

Суддів: Григорова А.М. , Тацій Л.В.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємеця ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12.08.2015р. по справі № 820/5964/13-а

за позовом Фізичної особи - підприємеця ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Державної фіскальної служби у Харківській області , Державної фіскальної служби України

про скасування рішень,

ВСТАНОВИЛА:

ФО-П ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним адміністративним позовом до державної податкової інспекції у Дзержинському районі м.Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області та державної фіскальної служби України, в якому , з урахуванням уточнень, просить суд скасувати :

- акт про результати документальної позапланової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового , валютного та іншого законодавства від 26.02.2013р. № 570/17-217/НОМЕР_1;

- податкові повідомлення рішення від 19.03.2013 року №, яким визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 171723,50грн.; від 19.03.2013 року за №0, яким визначено податкове зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 58364,39грн.; від 19.03.2013 року №, яким визначено грошове зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 510,0грн.; від 19.03.2013 року № , яким зобов'язано сплатити штраф у сумі 40,0грн. за платежем єдиний податок на підприємницьку діяльність;

- скасувати рішення Міністерства доходів і зборів України про результати розгляду скарги від 26.06.2013р. вих. №2399/Я/99-99-10-01-03-14.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2015 року в задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відмовлено.

ФО-П ОСОБА_1, не погоджуючись з вказаним рішенням суду, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12.08.2015р., прийняти нову ,якою задовольнити адміністративний позов.

В апеляційній скарзі посилається на те , що працівники податкової служби не мали законного права на проведення документальної виїзної позапланової перевірки, а ні документальної невиїзної позапланової перевірки, не надали можливості підготувати до перевірки усі первинні документи, які засвідчують ведення господарської діяльності за період, що підлягає перевірці. Акт перевірки не був зареєстрований у встановленому порядку, а відповідно, вказаний акт не є підставою для прийняття вище вказаних повідомлень - рішень.

Вважає , що відповідачем в порушення абз.4 п.58.1 ст.58 Податкового кодексу України прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення, які не можуть спричиняти правових наслідків у вигляді сплати грошових зобов'язань.

Апелянт вказує , що не порушив вимог податкового законодавства, оскільки сума доходу, який він фактично отримав за зазначеними договорами комісії, не перевищила 500000,00 грн., а тому він не мав реєструватися платником податку на додану вартість та сплачувати зазначений податок. Посадовими особами не визначено, коли саме платник податків досяг обсягу продаж у сумі 500,0 тис. грн. та чи було можливим здійснити заходи, передбачені чинним законодавством щодо реєстрації платником податку на додану вартість.

ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова та ДФС України заперечують проти задоволення вимог апеляційної скарги , вважають постанову суду першої інстанції правомірною та просять суд апеляційної інстанції залишити постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2015 року без змін , апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ФО-П ОСОБА_1 пройшовши визначену діючим законодавством процедуру державної реєстрації набув статусу суб'єкта господарювання фізичної особи підприємця, про що йому видане відповідне свідоцтво серії В 04 № 021178 та є платником єдиного податку, що підтверджується свідоцтвом НБ № 548627 і перебуває на податковому обліку в ДПІ у Дзержинському районі м.Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області.

26.02.2013 року фахівцями відповідача було проведено документальну позапланову перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 27.12.2010 року по 31.12.2012 року, про що складено акт № 570/17-217/НОМЕР_1, яким зафіксовані порушення ст. 1, п.2 абз.6 Указу Президента України від 03.07.1998 року № 727/98 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва", ст. 13 Декрету КМ України від 26.12.1992 року № 13-93 "Про прибутковий податок з громадян"; ст. 188.1 ст.188, п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.193.1 ст.193 ПК України; п.121.1 ст.121 ПК України.

На підставі акту перевірки ДПІ прийнято податкові повідомлення-рішення від 19.03.2013 року № , яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 171723,50 грн., в т.ч. основний платіж 148743,00 грн., штрафні санкції 22980,50 грн.; № , яким збільшено суму грошового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб у розмірі 58364,39 грн., в т.ч. основний платіж 146600,70 грн., штрафні санкції 36503,18 грн.; № , яким нараховано штраф у розмірі 510,00 грн. згідно ст. 121 ПК України (ненадання контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій); № , яким застосований штраф у розмірі 40,00 грн.(за несвоєчасну сплату єдиного податку).

Позивачем оскаржено наведені податкові повідомлення - рішення в адміністративному порядку, проте Міністерством доходів і зборів України своїм рішенням про результати розгляду скарги від 26.06.2013р. вих. №2399/Я/99-99-10-01-03-14 відмовлено позивачу в задоволенні скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог , суд першої інстанції виходив з правомірності встановлених відповідачем в ході перевірки порушень позивачем приписів Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» щодо перевищення граничного обсягу виручки, вимог Податкового кодексу України в частині нарахування грошового зобов'язання з податку на додану вартість у зв'язку з несвоєчасним поданням реєстраційної заяви для реєстрації платником податку, правильності застосування штрафу у розмірі 510,00 грн. згідно ст.121 ПК України за ненадання оригіналів документів чи їх копій та штрафу у розмірі 40,00 грн. за порушення позивачем приписів пп.2.1. розділу 2 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу нарахованого (виплаченого) на користь платника податку і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом ДПА України від 24.12.2010 року № 1020, пп.49.18.2 п.49.18, п.49.20 ст.49, пп.51.1. ст..51, п.176.2 "б" ст.176 ПК України за не надання до податкового органу відповідного розрахунку (ф. № 1-ДФ) та відповідно правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. Також, вважав неправомірними вимоги про скасування рішення Міністерства доходів і зборів України про результати розгляду скарги від 26.06.2013р. вих. №2399/Я/99-99-10-01-03-14 , яким позивачеві відмовлено у задоволенні скарг на податкові повідомлення рішення, оскільки вказаним рішенням не порушуються права та обов'язки позивача.

Колегія суддів частково погоджується висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог , виходячи з наступного.

Стосовно податкового повідомлення - рішення № , яким донараховано податок з доходів фізичних осіб у розмірі 58364,39 грн., в т.ч. основний платіж 146600,70 грн., штрафні санкції 366503,18 грн., колегією суддів встановлено наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в податковому повідомленні-рішення від 19.03.2013 року за №0, загальна суму грошового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб у загальному розмірі 58364,39грн. , що зазначена прописом визначена помилково в результаті технічної описки .

Як зазначено в акті, перевіркою встановлено, що згідно наданих до перевірки документів, пояснювальної записки, фактично у 1-4 кв. 2011 року та у 1-4 кварталах 2012 року ФО-П ОСОБА_1 здійснював оптову торгівлю продуктами харчування до закладів бюджетної сфери на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності без використання праці найманих працівників за безготівкові кошти. Види діяльності внесені до свідоцтва про сплату єдиного податку фізичної особи - підприємця ФО-П ОСОБА_1, яке видавалось ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова на 2011-2012 роки. Обсяг виручки, вказаний у звіті суб'єкта малого підприємництва - фізичної особи - платника єдиного податку ФО-П ОСОБА_1 за І-ІV кв. 2011 року не відповідає даним, отриманим з Центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України, а також пояснення, отриманого з відділу освіти Харківської районної державної адміністрації щодо відображених у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку ОСОБА_1 за період з 01.01.2011 р. по 31.І2.2011 р. та перевищує 500 тис. грн., що не відповідає вимогам ст.1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва».

У зв'язку з порушенням ст. 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» через перевищення дозволеного обсягу виручки у I-ІV кварталах 2011 року на 901059,67 грн. (обсяг виручки за IV квартал 2011 року склав 1401059,67 грн. - 500000,00 грн.). підприємець задекларував суму валового доходу у розмірі 579072,00 грн., валові виграти у розмірі 560510,00 грн., надавши уточнюючу податкову декларацію 09.02.2012 року за 1-4 квартали 2011року та сплатив податок з доходів фізичних осіб у сумі 2967,0 грн., але валовий доход у сумі 321987,67 грн. залишився не задекларованим, також при перевірці витрат , підтверджуючих документів надано не було у повному обсязі, крім касових чеків у кількості 16 штук на загальну суму 7964,98грн. за період з 01.08.2012 р. по 31.12.2012 р.

Відповідно до ст.1 Указу Президента України від 03.07.1998 року № 727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» на спрощену систему оподаткування, обліку та звітності шляхом придбання Свідоцтва про сплату єдиного податку мають право перейти фізичні особи, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи, за умови, що обсяг виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за календарний рік не перевищує 500 тис. грн.

Згідно з положенням п. 4 ст. 1 цього Указу під виручкою розуміють суму, фактично отриману суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг) (абзац 5 вказаної статті).

Тобто, застосовується касовий метод обчислення виручки, при якому враховуються всі надходження коштів, отримані на розрахунковий рахунок або (та) в касу суб'єкта малого підприємництва.

Таким чином, до обсягу виручки від реалізації товарів (робіт, послуг) необхідно включати суми всіх коштів, що надійшли на розрахунковий рахунок або (та) в касу платника єдиного податку фізичної особи у звітному податковому періоді.

Та обставина, що частина коштів, отриманих на рахунок фізичної особи-підприємця, підлягала перерахуванню третім особам, не є підставою для невизнання її виручкою від надання послуг.

Така позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 06.03.2012 у справі № 21-34а12 за позовом фізичної особи-підприємця до Дергачівської МДПІ Харківської області про скасування податкових повідомлень-рішень, від 18.11.2014 у справі № 21-501а14 за позовом фізичної особи-підприємця до ДПІ у Дніпровському районі м.Києва про скасування податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України є обов'язковими для всіх судів України, які, своєю чергою, зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішеннями Верховного Суду України.

Відповідно до статті 5 Указу у разі порушення вимог, установлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

Відповідно до п.п. 9.12.1. п. 9.12 ст. 9 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" (який був чинним на час виникнення спірних відносин) оподаткування доходів, отриманих фізичною особою від продажу нею товарів (надання послуг, виконання робіт) у межах її підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також фізичною особою, яка сплачує ринковий збір, здійснюється за правилами, встановленими спеціальним законодавством з цих питань, з урахуванням норм цього пункту.

Особливості оподаткування доходів від зайняття підприємницькою діяльністю на час виникнення спірних відносин регулювалися розділом IV Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян".

Абзацом 1 статті 13 цього Декрету визначено, що згідно з цим розділом Декрету оподаткуванню підлягають доходи громадян, одержані протягом календарного року від здійснення підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також інші доходи громадян, не передбачені як об'єкти оподаткування у розділах II та III цього Декрету.

Оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) i документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу (абзац 2 вказаної статті).

Таким чином, у разі перевищення граничного розміру виручки у платника єдиного податку виникає як обов`язок переходу у наступному податковому періоді на загальну систему оподаткування, так і з оподаткування суми чистого доходу за період, в якому відбулося перевищення, у порядку, встановленому розділом IV Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян", оскільки оподаткування за ставкою єдиного податку може мати місце лише при дотриманні норм Указу Президента "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва", зокрема щодо обсягу граничного розміру виручки.

Скасовуючи попередні судові рішення та направляючи справу на новий розгляд Вищий адміністративний суд України ухвалою від 11.02.2015р. звернув увагу на необхідність з'ясування при вирішенні даної справи обставин щодо перевищення платником єдиного податку граничного розміру виручки у певному звітному періоді, встановити господарські операції за наслідками вчинення яких відбулося таке перевищення,та розмір перевищення, перевірити правильність розрахунку податковим органом податку з доходів фізичних осіб.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 225 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

На виконання вимог ухвали Вищого адміністративного суду України від 11.02.2015р. , колегія суддів ухвалою від 24.09.2015р. зобов'язала ДПІ у Дзержинському районі м.Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області надати до Харківського апеляційного адміністративного суду документи для встановлення обставин щодо перевищення позивачем - ФОП ОСОБА_1 як платником єдиного податку граничного розміру виручки у 1 кварталі 2011 року , вказавши за наслідками вчинення яких господарських операцій відбулося таке перевищення, розмір такого перевищення, дату здійснення операції, яка зумовила перевищення розміру виручки , визначеного ст. 1 Указу, надати розрахунок такого перевищення та первинні документи в підтвердження розрахунку.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що висновки про порушення податкового законодавства ФО-П ОСОБА_1 та здійснення донарахувань ґрунтуються на встановлені контролюючим органом нарахування Харківською районною державною адміністрацією сум доходу на користь ФОП ОСОБА_1 (у сумі 1401059,67грн.), що підтверджується звітом за формою 1-ДФ, який отримано з Центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб , згідно якої у 1 кварталі 2011 році Харківською районною державною адміністрацією на розрахунковий рахунок позивача надійшло 657344,02 грн. та на наданих до перевірки банківських виписок . Зі змісту банківських виписок встановлено, що перевищення дозволеного обсягу виручки виникло 13.03.2011р., зокрема, сума якої становить 501144,46грн. Отже, перехід ФО-П ОСОБА_1 на загальну систему оподаткування мав бути з 01.04.2011р.

Сума податку з доходів фізичних осіб в податковому повідомленні-рішенні розрахована таким чином: встановлено суму перевищення за перевіряє мий період у розмірі 901059,67грн., з неї вирахувано суму документально підтверджених витрат в розмірі 7964,98грн. та отримано суму оподаткованого доходу. З останньої (суми оподаткованого доходу) суму в розмірі десяти мінімальних заробітних плат оподатковано за ставкою 15 %, а залишок - за ставкою 17%. При остаточному донарахуванні ПДФО в розмірі 146600,70 грн. враховано також суму плаченого платником податку в розмірі 2967,0грн. (на вказану суму зменшено донарахований податок).

При цьому , колегія суддів зазначає , що при визначенні податку з доходів фізичних осіб податковим органом враховувалися документальне підтвердження витрат позивача, що відображено в акті перевірки.

Апеляційним судом встановлено за поясненнями представника позивача , що факт надходження у першому кварталі 2011р. на його розрахунковий рахунок коштів від Харківської районної державної адміністрації не спростовується , але вважає неправильним врахування зазначеної суми коштів до загального обсягу виручки.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції , що відповідач правомірно в ході перевірки прийшов до висновку про обов'язок позивача з 2 кварталу 2011 року перейти на загальну систему оподаткування та щодо правомірності прийняття податковим органом податкового повідомлення - рішення № , яким донараховано податок з доходів фізичних осіб:основний платіж 146600,70 грн., штрафні санкції 36503,18 грн.

Доводи апелянта з посиланням на те, що грошові кошти, що надійшли на його банківський рахунок не є виручкою, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки Указ Президента України № 727/98 не містить жодних застережень щодо виключення зі складу виручки , отриманої від реалізації товарів, надання послуг сум, які надійшли в межах виконання суб'єктами підприємницької діяльності договорів, і що з огляду на це виручкою вважається будь - яка сума, отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або в касу.

Щодо податкового повідомлення-рішення № , яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 171723,50 грн., в т.ч. основний платіж 148743,00 грн., штрафні санкції 22980,50 грн., колегією суддів встановлено наступне.

З акту перевірки не вбачається, що згідно банківської виписки та форми 1ДФ ФО-П ОСОБА_1 у 1 кв. 2011р. перевищив дозволений обсяг виручки (500000.00 грн.) на єдиному податку , а саме обсяг виручки у 1 кв. 2011р. склав 657344,02 грн.

Податковий орган вважає, що у зв'язку з порушенням ФО-П ОСОБА_1 ст. 1 Указу Президента «Про спрощену оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» він повинен був перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з 1 кварталу 2011р. та відповідно до п. 183.4. ст. 183 Податкового Кодексу України ФО-П ОСОБА_1 при переході на загальну систему оподаткування із спрощеної системи оподаткування за умови вимог, визначених п. 181.1 статті 181 Податкового кодексу України повинен був подати реєстраційну заяву не пізніше 10 числа першого календарного місяця , в якому здійснено перехід на загальну систему оподаткування, тобто до 10.04.2011 року.

В акті зафіксовано, що в періоді квітень - грудень 2011 року (період, коли підприємець підлягав обов'язковій реєстрації платником ПДВ, з відповідним нарахуванням податкових зобов'язань з ПДВ) ФОП ОСОБА_1 платником ПДВ не реєструвався, не нараховував та не включав суми ПДВ до обсягу продажу від реалізації товару.

Так, згідно відомостей бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми плачених доходів за 2011 рік , декларації, згідно листа отриманого від Харківської ОДПІ ХО ДПС від 13.02.2013 №607/7/17.1-09 про суми доходу, нарахованого на користь платника податків ОСОБА_1 за 2011 рік та листа від 19.02.2013 № 01-31/6670, отриманого з відділу освіти Харківської районної державної адміністрації про розрахунки з позивачем, як постачальником продуктів харчування за період з 01.01.2011 по 31.12.2012 року , ним отримано коштів у розмірі 669505,39 грн.

Перевіркою повноти визначення податкових зобов'язань за період з 27.12.2010 року по 31.12.2012 року встановлено їх заниження у розмірі 148743 ,0 грн., а саме: за квітень 2011 - у розмірі 13393,0 грн., за травень 2011І - у розмірі 25588,0 грн. , за червень 2011 - у розмірі 17844,0 грн., за вересень 201 І - у розмірі 40166,0грн., за жовтень 2011 року - у розмірі18743,0 грн. ,за листопад 2011року - у розмірі 15558,0 грн. , за грудень 201 1 - у розмірі 1745 І,0 грн.

Відповідно до ст. 6 Указу Президента України № 727/98 суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником, зокрема податку на додану вартість.

Своєю чергою, умовою для перебування фізичною особою, яка здійснює підприємницьку діяльність без створення юридичної особи, на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності відповідно до ст. 1 Указу № 727/98 є не перевищення обсягу виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік в 500 тис. гривень.

Після виникнення у платника єдиного податку обов'язку перейти на загальну систему оподаткування при вирішенні питання щодо виникнення у нього обов'язку зареєструватись платником податку на додану вартість та оподаткувати операції з поставки послуг (товарів) таким податком слід керуватися Податковим Кодексом України, який визначає порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету.

Відповідно до вимог п. 181.1 ст. 181 Податкового Кодексу України (в редакції чинній виникнення спірних правовідносин) у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку в органі державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку.

Згідно п. 183.4 ст. 183 Податкового Кодексу України у разі переходу осіб із спрощеної системи оподаткування, що не передбачає сплати податку, на сплату інших податків і зборів, встановлених цим Кодексом, у випадках, визначених главою 1 розділу XIV цього Кодексу, за умови, що такі особи відповідають вимогам, визначеним пунктом 181.1 статті 181 цього Кодексу, реєстраційна заява подається не пізніше 10 числа першого календарного місяця, в якому здійснено перехід на сплату інших податків і зборів, встановлених цим Кодексом. Якщо такі особи відповідають вимогам, визначеним пунктом 182.1 статті 182 цього Кодексу, реєстраційна заява подається у строк, визначений пунктом 183.3 цієї статті.

Пунктом 183.9ст. 183 Податкового Кодексу України визначено , що у разі відсутності підстав для відмови у реєстрації особи як платника податку орган державної податкової служби зобов'язаний видати заявнику або відправити поштою (з повідомленням про вручення) свідоцтво про реєстрацію такої особи як платника податку не пізніше наступного робочого дня після бажаного (запланованого) дня реєстрації платника податку, зазначеного у його заяві, або протягом 5 робочих днів від дати надходження реєстраційної заяви, якщо бажаний (запланований) день реєстрації у заяві не зазначено чи такий день настає раніше дати, що припадає на останній день строку, встановленого для реєстрації платника податку органом державної податкової служби. Якщо бажаний (запланований) день реєстрації, зазначений у заяві особи, настає після завершення 5 робочих днів від дати надходження реєстраційної заяви, орган державної податкової служби зобов'язаний видати заявнику або відправити поштою (з повідомленням про вручення) свідоцтво про реєстрацію такої особи як платника податку не пізніше бажаного (запланованого) дня реєстрації платника податку, зазначеного у його заяві.

Згідно п. 183.10 ст. 183 Податкового Кодексу України будь-яка особа, яка підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до органу державної податкової служби реєстраційну заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Системний аналіз наведених норм Податкового Кодексу України дозволяє дійти висновку, що тільки у разі, коли з моменту перевищення граничного розміру виручки, визначеного ст. 1 Указу, особою, яка перебуває на спрощеній системі оподаткування, допущено перевищення загальної суми від здійснення операцій з поставки товарів (послуг) сукупно протягом останніх дванадцяти календарних місяців 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість), у такої особи виникає обов'язок зареєструватися платником податку на додану вартість та сплатити такий податок, починаючи з періоду, в якому відбулось перевищення загальної суми (300000 гривень) від здійснення оподатковуваних операцій з поставки товарів (послуг).

Скасовуючи попередні судові рішення та направляючи справу на новий розгляд Вищий адміністративний суд України ухвалою від 11.02.2015р. звернув увагу на необхідність встановлення дати здійснення операції, яка зумовила перевищення розміру виручки, визначеного статтею 1 Указу, з настанням якої пов'язується поширення на платника загальної системи оподаткування, дати здійснення операції, за якою відбулося перевищення граничного обсягу оподатковуваних операцій, встановлений Законом, податкового періоду, у якому у позивача виник обов'язок зареєструватись платником податку на додану вартість, оподаткувати поставку товарів (послуг) та сплачувати податок до бюджету.

На виконання вимог ухвали Вищий адміністративний суд України від 11.02.2015р. , колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду ухвалою від 24.09.2015р. зобов'язала ДПІ у Дзержинському районі м.Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області надати таку інформацію.

Але, податковим органом на вимогу суду апеляційної інстанції такої інформації не надано, тому колегія суддів вважає неправомірним висновок податкового органу про те, що у зв'язку з порушенням ФОП ОСОБА_1 ст. 1 Указу Президента «Про спрощену оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» він повинен був перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з 1 кварталу 2011р. та відповідно до п. 183.4. ст. 183 Податкового Кодексу України при переході на загальну систему оподаткування із спрощеної системи оподаткування за умови вимог, визначених п. 181.1 статті 181 Податкового кодексу України повинен був подати реєстраційну заяву не пізніше 10 числа першого календарного місяця , в якому здійснено перехід на загальну систему оподаткування, тобто до 10.04.2011 року з відповідним нарахуванням податкових зобов'язань з ПДВ, оскільки податковим органом не враховано, що відповідно до частини 6 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва", суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником податку на додану вартість, а отже, суму передбачену підпунктом 181.1 статті 181 Податкового кодексу України слід відраховувати лише з моменту перевищення платником податків граничного обсягу виручки, встановленого Указом, тобто, з моменту, коли платник податків припиняє діяльність у межах спрощеної системи оподаткування.

Аналогічне закріплено і в пункті 18 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до якого, особи, які перейшли на загальну систему оподаткування із спрощеної системи оподаткування і не були зареєстровані платниками податку на додану вартість, підлягають обов'язковій реєстрації платниками податку на додану вартість з урахуванням вимог пункту 181.1 статті 181 цього Кодексу. Обсяг оподатковуваних операцій визначається починаючи з періоду переходу на загальну систему оподаткування.

Відповідно до пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України у разі визначення контролюючим органом суми податкового зобов'язання з ПДВ штраф застосовується у розмірі 25 % , пунктом 7 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України визначено, що штрафні санкції за порушення податкового законодавства за період з 1 січня по 30 червня 2011 року застосовуються у розмірі не більше 1 гривні за кожне порушення.

З акту перевірки вбачається, що заниження зобов'язань з ПДВ 30 червня 2011 року складає 56825,0 грн., а відповідно на цю суму застосовано штраф у розмірі 1 грн.

Враховуючи наведене , колегія суддів виходить з того, що на суму 300000,0 грн. позивачу неправильно донараховано суми податкових зобов`язань з ПДВ, а відповідно 50000,0 грн. податку, тому податкове повідомлення-рішення 19.03.2013 року № в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 50 000,0 грн. основного платежу підлягає скасуванню, штраф у розмірі 1 грн. скасуванню не підлягає, оскільки відповідно на суму 6825,0грн. застосований правомірно.

Наведене не враховано судом першої інстанції , тому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позову про скасування податкового повідомлення-рішення 19.03.2013 року № в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 50 000,0 грн. основного платежу відповідно положень ст. 202 КАС України з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог .

В іншій частині податкове повідомлення-рішення 19.03.2013 року № , яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 121723,50 грн., в т.ч. основний платіж 98743,00 грн., штрафні санкції 22980,50 грн. прийнято правомірно, як правильно зазначив суд першої інстанції.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову про скасування податкових повідомлень-рішень № , яким нараховано штраф у розмірі 510,00 грн. згідно ст. 121 ПК України (не надання контролюючому органу оригіналів документів чи їх копій).; № , яким застосований штраф у розмірі 40,00 грн.(за несвоєчасну сплату єдиного податку).

Як встановлено апеляційним судом, незаконність вказаних рішень позивач пов'язує з відсутністю порушень щодо перевищення граничного обсягу виручки 500 тис. грн., інших доводів не наводить.

Так, податковим повідомленням-рішенням № застосовано штраф у розмірі 510,00 грн. згідно ст. 121 ПК України , оскільки, як зазначено в акті, при перевірці витрат , позивачем не було у повному обсязі надано підтверджуючих документів, крім касових чеків у кількості 16 штук на загальну суму 7964,98грн. за період з 01.08.2012 р. по 31.12.2012 р.

Згідно п. 121.1 ст. 121 Податкового Кодексу України незабезпечення платником податків зберігання первинних документів облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.

Враховуючи наявність вказаного порушення , податковий орган правомірно нарахував позивачу спірним податковим повідомленням-рішенням № штрафну санкцію у розмірі 510,0 грн.

Так, спірним податковим повідомленням-рішенням № застосовані штрафні санкції за порушення граничних строків сплати єдиного податку у розмірі 40,0грн. , оскільки як встановлено перевіркою та не спростовано позивачем, по особовому рахунку позивача, який є платником єдиного податку нараховано єдиний податок у розмірі 200 грн. (строк сплати 20.01.2011р.), який фактично сплачено 01.12.2011 року , тобто з затримкою 364 дні, чим порушено вимоги ст.2 Указу Президента України № 727/98, якою визначено, що суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа сплачує єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України.

Згідно з пунктом 126.1 статті 126 Податкового Кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання.

Враховуючи наведене , податковий орган правомірно нарахував позивачу спірним податковим повідомленням-рішенням № штрафні санкції за порушення граничних строків сплати єдиного податку у розмірі 40,0грн.

Також, суд першої інстанції дійшов вірного висновку , що рішення Міністерства доходів і зборів України про результати розгляду скарги від 26.06.2013р. вих. №2399/Я/99-99-10-01-03-14, яким позивачеві відмовлено у задоволенні скарг на податкові повідомлення рішення, не призвело до порушення прав та обов'язків позивача, тому не підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 КАС України, адміністративний позов може містити вимоги про: скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень; зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії; зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень утриматися від вчинення певних дій; стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю; виконання зупиненої чи невчиненої дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Позивачем заявлена вимога про скасування акту про результати документальної позапланової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового , валютного та іншого законодавства від 26.02.2013р. № 570/17-217/НОМЕР_1.

Колегія суддів зазначає , що висновки, викладені у акті, є відображенням дій податкових інспекторів, не породжують правових наслідків для платника податків і, відповідно, такий акт не порушує прав останнього, тобто вимога про скасування акту є похідною вимогою.

При цьому слід враховувати, що відповідно до позиції Верховного Суду України, висловленій в постанові від 24 грудня 2010 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Foods and Goods L.T.D." до Державної податкової інспекції у Калінінському районі м. Донецька, третя особа - Державна податкова адміністрація в Донецькій області, про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється податковими органами.

Тобто, згідно з правовою позицією Верховного Суду України саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе.

Водночас допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки.

А відтак, позови платників податків, спрямовані на оскарження рішень (у тому числі наказів про призначення перевірок), дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та/або проведення перевірок можуть бути задоволені лише в тому разі, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулось допуску посадових осіб контролюючого органу до перевірки.

Як встановлено колегією суддів, в розглядуваній ситуації перевірка призначена позапланова виїзна, проведена відповідно до наказу від 18.02.2013 року № 276 в приміщенні ДПІ за заявою позивача від 08.02.2013 року та направлення на перевірку від 18.02.2013 року (том 1 а.с. 131).

Наказ та направлення вручені позивачу 18.02.2013 року(том1 а.с.120).

Останнім, в свою чергу, посадових осіб податкового органу до проведення перевірки допущено, що підтверджується актом перевірки та по суті позивачем не заперечується.

Таким чином, правові наслідки оспорюваних дій, в наведеному випадку є вичерпаними, їх оскарження не сприяє відновленню порушених прав позивача, що, відповідно, виключає можливість задоволення позовних вимог у даному випадку.

Враховуючи наведене , колегія суддів зазначає , що належним способом захисту порушеного права у даних правовідносинах є оскарження податкових повідомлень-рішень ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними, не впливають на правильність висновків суду першої щодо відмови у задоволенні позовних вимог, крім вимог про скасування податкового повідомлення-рішення 19.03.2013 року № в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 50 000,0 грн. основного платежу , яке скасовано судом апеляційної інстанції без врахування доводів апеляційної скарги щодо незаконності прийняття цього рішення.

Враховуючи наведене , постанова суду першої інстанції , крім відмови у задоволенні вимог про скасування податкового повідомлення-рішення 19.03.2013 року № в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 50 000,0 грн. основного платежу , ухвалена з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст.200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції в цій частині - без змін.

Керуючись ст.ст. 157, 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, 200, ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємеця ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12.08.2015р. по справі № 820/5964/13-а скасувати в частині відмови у задоволенні позову про скасування податкового повідомлення-рішення 19.03.2013 року № в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 50 000,0 грн. основного платежу .

В цій частині прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м.Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області від 19.03.2013 року № в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 50 000,0 грн. основного платежу.

В іншій частині постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2015 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Подобайло З.Г.
Судді(підпис) (підпис) Григоров А.М. Тацій Л.В.
Повний текст постанови виготовлений 09.11.2015 р.