Справа № 822/5946/15
Суддя: Ніколайчук М.Є.
Дата ухвалення: 2015-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/5946/15

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2015 року 12:30м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі судді Ніколайчука М.Є. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся із адміністративним позовом до Хмельницького окружного адміністративного суду, в якому просить зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити йому виплату добових за час відрядження в розмірі 7950 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що є військовослужбовцем та проходить військову службу в ВЧ НОМЕР_1 . Відповідно до наказу командира частини від 25.12.2014 він був відряджений у військову частину НОМЕР_2 АДРЕСА_1 на 30 діб. В подальшому термін його відрядження продовжувався, а всього тривалість безперервного відрядження склала 265 діб. Зазначає, що оплату добових (грошових коштів) за час перебування у відрядженні не було проведено, а тому просив суд постановити рішення, яким стягнути на його користь 7950 грн.

Від позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, а також вказує про підтримання своїх позовних вимог у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду. Від нього надійшло письмове заперечення, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позовних вимог, розгляд справи здійснити без участі представника ВЧ НОМЕР_1 .

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Оскільки сторони до суду не з`явились, у відповідності до ст. 41 КАС України технічний запис на звукозаписуючий пристрій не проводився.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задоволити частково з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач перебуває на військовій службі у ВЧ НОМЕР_1 і відповідно до наказу №282 від 25.12.2014 майор ОСОБА_1 був відряджений на 30 діб з 25.12.2014 по 23.01.2015 у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 с.Нова Любомирка Рівненський район для виконання заходів бойової підготовки в навчальних підрозділах військової частини НОМЕР_2 .

В подальшому, термін відрядження продовжувався. До постійного місця проходження військової служби з відрядження позивач прибув 16.09.2015, що підтверджується витягом з наказу № 191 від 16.09.2015.

Факт перебування позивача у відрядженні з 25.12.2014 по 16.09.2015 у військовій частині НОМЕР_2 підтверджується довідкою (а.с. 12) та копією посвідчення про відрядження (а.с.7а).

Згідно ч.1 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до ч.6 ст.14 Закону №2011-XII при виконанні службових обов`язків, пов`язаних з відрядженням в інші населені пункти, військовослужбовцям відшкодовуються витрати на відрядження в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При цьому, згідно п.13 Постанови Кабінету Міністрів України "Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів" від 02.02.2011 №98 визначено, що особливості направлення у відрядження військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, а також інших працівників органів внутрішніх справ, осіб рядового і начальницького складу, які проходять службу в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації, органах і підрозділах цивільного захисту, визначаються за погодженням з Міністерством фінансів відповідно Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Службою безпеки, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, а осіб начальницького складу Державної фельд`єгерської служби - Міністерством інфраструктури, працівників дипломатичної служби України, направленим у довготермінове відрядження, - Міністерством закордонних справ.

Так, згідно п.1.1 Інструкції про порядок відшкодування військовослужбовцям Збройних Сил України витрат на службові відрядження в межах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 29.08.2011 №530, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 22.09.2011 №1115/19853 (далі Інструкція №530) визначено, що службовим відрядженням вважається поїздка військовослужбовця за розпорядженням командира або начальника на певний строк в іншу місцевість для виконання службового завдання поза пунктом постійного або тимчасового розквартирування військової частини (підрозділу), у якій військовослужбовець проходить службу. Для покриття особистих витрат під час відрядження військовослужбовцям здійснюються виплата добових та відшкодування витрат на наймання житлового приміщення, а також на проїзд до місця відрядження та назад.

Пунктом 1.11 Інструкції №530 встановлено, що виплата добових та відшкодування витрат на наймання житлового приміщення проводяться за наявності на посвідченні про відрядження засвідчених печаткою відміток про дати прибуття військовослужбовця в пункт (пункти) відрядження та вибуття з нього (з них). Відмітки завіряються: у військових частинах - підписом командира військової частини або начальника штабу, а в установах, на підприємствах і в організаціях та інших органах виконавчої влади - підписом посадової особи, на яку покладено обов`язок відмічати посвідчення про відрядження.

При цьому, згідно з п.1.4 Інструкції №530 забороняється провадити виплату добових та відшкодовувати витрати на наймання житлового приміщення за посвідченнями про відрядження, виданими з порушенням порядку їх оформлення, встановленого законодавством України.

Так, за відсутності в посвідченні про відрядження засвідчених печаткою відміток про дати прибуття військовослужбовця в пункт (пункти) відрядження та вибуття з нього (з них) добові не виплачуються (п.1.12 Інструкції №530).

Судом встановлено, що посвідчення про відрядження відповідно до якого позивач вибув у відрядження 25.12.2014 та прибув з відрядження 16.09.2015, відповідає вимогам Інструкції №530. Відхилень від порядку його оформлення судом не встановлено.

Відповідно до п.1.16 Інструкції №530, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), направленим у відрядження одиночним порядком, крім відряджень, зазначених у пунктах 1.23 і 1.24 цієї Інструкції, за кожний день перебування у відрядженні в межах строків, передбачених пунктом 1.5 цієї Інструкції, і за час перебування в дорозі виплачуються добові в розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.1.5 Інструкції №530 відрядження, у тому числі для інспектування військ, проведення ревізій та перевірок господарської та фінансової діяльності військових частин, призначається на строк не більше 30 календарних днів з урахуванням часу перебування в дорозі.

Відповідно до додатку 1 постанови Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 №98 "Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів" сума добових витрат на відрядження в межах України затверджена в розмірі 30 грн.

Суд не бере до уваги твердження відповідача про те, що відповідно до п.1.25 Інструкції №530 військовослужбовцям, які перебувають у розпорядженні відповідних командирів (начальників), оплата добових за період в розпорядженні не провадиться, з врахуванням наступного.

Згідно п.116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі:

1) розформування (реформування) військової частини або скорочення штатних посад, якщо до кінця встановленого строку проведення цих заходів не вирішено питання щодо дальшого службового використання вивільнених військовослужбовців;

2) якщо посада, на яку призначено військовослужбовця, належить до номенклатури призначення нижчої посадової особи і не є вакантною, а також до номенклатури призначення командира військової частини НОМЕР_3 ;

3) пониження у посаді в порядку виконання накладеного дисциплінарного стягнення або призначення на нижчу посаду на підставі висновку атестації, якщо неможливо відразу призначити військовослужбовця на нижчу посаду;

4) повернення депутатів, які є військовослужбовцями, після закінчення строку їх депутатських повноважень;

5) повернення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, державних та комунальних навчальних (освітніх) закладів;

6) повернення військовослужбовців, які направлені за кордон без виключення із списків особового складу військових частин, у яких вони проходили службу до направлення, якщо їх військові посади внаслідок організаційно-штатних заходів у військовій частині скорочено;

7) закінчення строку перебування військовослужбовців на посадах науково-педагогічних працівників вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів та необрання їх на ці посади за результатами нового конкурсу;

8) скасування допуску до державної таємниці - до вирішення питання дальшого проходження військової служби;

9) відрахування слухача денної форми навчання з вищого навчального закладу;

10) визнання військовослужбовця військово-лікарською комісією непридатним чи обмежено придатним до військової служби - до звільнення з військової служби;

11) якщо в особливий період випускники вищих військових навчальних закладів або військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів після завершення навчання не можуть бути безпосередньо призначені на посади;

12) навчання військовослужбовців за денною формою у вищому навчальному закладі іншого військового формування - до закінчення навчання;

13) якщо стосовно військовослужбовців застосовано запобіжні заходи кримінального провадження у виді домашнього арешту або тримання під вартою чи за вироком суду застосовані такі покарання, як арешт або тримання в дисциплінарному батальйоні;

14) якщо військовослужбовці відсутні більше десяти днів, - до повернення військовослужбовців у військову частину (у разі неприйняття іншого рішення про дальше проходження ними військової служби) або до дня набрання чинності рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми чи оголошення померлими;

15) якщо військовослужбовці перебувають на тривалому лікуванні у зв`язку з отриманим пораненням або хворобою, отриманою в особливий період, чи у полоні, як заручники або інтерновані особи, - до їх повернення;

16) розформування (реформування) військової частини або скорочення штатних посад, які займають військовослужбовці, що перебувають у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (шестирічного віку - за медичними показниками), за відсутності можливості перемістити таких військовослужбовців на вакантні посади, - до закінчення відпустки по догляду за дитиною.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивач перебував у відрядженні в військовій частині НОМЕР_2 с.Нова Любомирка Рівненської обл. протягом 265 діб, внаслідок чого йому неправомірно не нараховано та не виплачено відповідачем добові витрати на відрядження.

Абзацом 2 ч.2 ст.162 КАС України встановлено, що суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на викладене, з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 добових витрат на відрядження.

В той же час суд враховує, що сума добових витрат на відрядження в межах України визначена в додатку 1 постанови Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 №98 "Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів", а обов`язок їх нарахування та виплати покладено на відповідача. Тому суд не може втручатись у його компетенцію та присвоювати функції зазначеного органу.

Відтак, з врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що адміністративний позов слід задовольнити частково, визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 добових витрат на відрядження та зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому добові витрати на відрядження.

Керуючись ст.ст.158-162,254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 добових витрат на відрядження.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 добові витрати на відрядження за 265 діб за період з 25.12.2014 по 16.09.2015.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Суддя М.Є. Ніколайчук
"Згідно з оригіналом"