Справа № 810/3764/15
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2015-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2015 року № 810/3764/15

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лапій С.М., розглянувши у порядку письмового провадження в м. Києві справу за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Енергія» до Державної податкової інспекція в Обухівському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про скасування податкових повідомлень-рішень,-

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Публічне акціонерне товариство Енергія з позовом до Державної податкової інспекція в Обухівському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 12.03.2015 №/620, №/621 та №/624.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що висновки податкового органу про порушення позивачем вимог законодавства є необґрунтованими, а прийняті на їх підставі податкові повідомлення-рішення протиправними.

Представник позивача звернувся до суду з письмовим клопотанням, яким підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити та розглядати справу за його відсутності.

Представник відповідача надав письмові заперечення проти позову, згідно яких просить відмовити у його задоволенні з тих підстав, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є обґрунтованим.

На підставі ч. 4 ст. 122, ч. 6 ст. 128 КАСУ судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, судом встановлено наступне.

Посадовими особами Державної податкової інспекції в Обухівському районі ГУ ДФС у Київській області проведено планову виїзну перевірку Публічного акціонерного товариства Енергія з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року.

За результатами перевірки складено ОСОБА_1 від 25.02.2015 № 426/10-37/2201/13699556, згідно висновків якого встановлено порушення позивачем вимог:

1) пп. 14.1.36 п.п. 14.1.41 п.п. 14.1.134 п. 14.1 ст. 14; п. 187.1 ст. 187 п. 188.1 ст. 188, п. 185.1, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на суму 9506093 грн., в тому числі по періодах:

- лютий 2013 в сумі 12 270 грн.;

- березень 2013 в сумі 624 959 грн.;

- квітень 2013 в сумі 837 797 грн.;

- травень 2013 в сумі 3 488 504 грн.;

- червень 2013 в сумі 3 353 632 грн.;

- липень2013 в сумі 550 194 грн.;

- серпень 2013 в сумі 63 8737 грн.,

2) пп. 14.1.36, пп. 14.1.41, пп. 14.1.134 п. 14.1 ст. 14, п. 135.4 ст. 135, п. 44.144 ст. 44, пп. 138.8.6, п. 138.1 ст. 138, п.п. 139.1 ст. 139 ПК України, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток за 2013 рік 8 237 334 грн., та зменшено відємне значення на суму 4 176 075 грн.,

3) п. 3.5 р.3; п.7.24 р.7 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ від 15.12.2004 № 637.

На підставі висновків ОСОБА_1 перевірки відповідачем прийнято податкові-повідомлення рішення від 12.03.2015:

- № /620 про визначення суми грошового зобовязання за основним платежем в розмірі 9 506 093,0 грн. та штрафної (фінансової) санкції (штрафу) у розмірі 4 753 046,50 грн.;

- №/621 про визначення суми грошового зобовязання за основним платежем в розмірі 8 237 334,0 грн. та штрафної (фінансової) санкції (штрафу) у розмірі 2 059 333,50 грн.

- №/624 про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 11 965,60 грн.

За наслідками адміністративного оскарження висновки перевірки та винесені на їх підставі податкові повідомлення-рішення залишено без змін.

Вважаючи висновки податкового органу необґрунтованими, а прийняті на їх підставі податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Щодо висновків податкового органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства з податку на прибуток та податку на додану вартість за операціями з ПАТ «Київський картонно-паперовий комбінат» у період з 01.02.2013 по 30.06.2013, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 перевірки за операціями позивача з ПАТ „Київський КПК встановлено безпідставне заниження доходів, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування на 2013 р. на суму 36 728 372 грн.00 коп., та заниження податкових зобовязань на суму 7 345 674 грн.30 коп.

Відповідно до ОСОБА_1 перевірки встановлено, що позивачем укладено договір щодо переробки давальницької сировини №2-пг/2263/25/1211 від 19.12.2011 з ПАТ „Київський КПК. Відповідно до умов договору позивач отримує газ для переробки в теплову енергію на умовах давальницької сировини.

Висновок про заниження валового доходу та податку на додану вартість ґрунтується на тому, що відповідно до укладеного договору між позивачем та ПАТ «Київський КПК» №2309/25/12/12 від 05.12.2012 про надання послуг з експлуатаційного та технічного обслуговування устаткування Енергоджерела, позивачем отримано від ПАТ „Київський КПК газ на пуско-налагоджувальний режим газотурбінної установки (ГТУ). Послуги по пуско-налагоджувальному режиму ГТУ позивачем не було предявлено ПАТ „Київський КПК та газ повернуто не було.

При цьому відповідачем досліджено акти прийому-передачі природного газу для переробки в теплоенергію за період лютий-червень 2013 року, протее, в ОСОБА_1 перевірки зазначено про акти виконаних робіт за той же період.

Відповідачем не надано суду доказів щодо надання позивачем послуг по пуско-налагоджувальному режиму ГТУ.

Позивачем спростовується факт надання послуг по пуско-налагоджувальному режиму ГТУ, оскільки він не брав на себе такі зобовязання та у нього відсутні відповідні дозволи, прилади та кваліфікований персонал для проведення пуско-налагоджувальних робіт.

Крім того, відповідно до укладеного між позивачем та ПАТ „Київський КПК договором за №2309/25/12/12 від 05.12.2012 про надання послуг з експлуатаційного та технічного обслуговування устаткування Енергоджерела позивач надає послуги з експлуатаційного та технічного обслуговування Енергоджерела для забезпечення електричною енергією ПАТ „Київський КПК. Даним договором не передбачено надання позивачем послуг по пусконалагоджувальному режиму.

Судом встановлено, що в актах прийому-передачі природного газу для переробки в теплоенергію за період лютий-червень 2013 року за договором №2-пг/2263/25/1211 від 19.12.2011, окрім обсягів газу, прийнятого як давальницьку сировину для переробки в теплову енергію, що підтверджується актами на відпуск теплової енергії, зазначено і кількість газу, яку ПАТ «Київський КПК» використано на власні потреби та на пусконалагоджувальний режим ГТУ.

Також судом встановлено, що 20.12.2012 між позивачем та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» укладено договір про розподіл природного газу для потреб промислових споживачів №2013/Т-ПР-6-170009, Додаток №1 до якого містить перелік комерційних вузлів обліку газу та газоспоживаючого обладнання, а саме комплекс вимірювальний на базі обчислювача ОЕ-22ДМiz №0494 (2009).

За період лютий-червень 2013 року облік природного газу здійснювався за допомогою комерційного вузлу обліку газу комплексу вимірювального на базі обчислювача ОЕ-22ДМiz заводський №0494, що належить позивачу.

Через вказаний вузол обліку газу природний газ надходив до газоспоживаючих приладів, які належать позивачу та ПАТ «Київський КПК».

Даний факт підтверджено листом Обухівської дільниці Васильківської філії по експлуатації газового господарства Регіональної газової компанії КИЇВОБЛГАЗ від 18.09.2015 №970, згідно якого через вузол обліку газу ОЕ-22ДМiz заводський №0494 природний газ надходив до газоспоживаючих приладів, які належать:

- позивачу: КВГМ-100 в кількості 2 шт. та БКЗ-75-39 в кількості 4 шт.;

- ПАТ «Київський КПК»: ВВS (HD-6000-16) в кількості 1 шт., „Gercules TNC 60/17 в кількості 1 шт., теплогенератор ковпака швидкісної сушки БДМ в кількості 2 шт.

Також згідно даного листа обсяги споживання позивача та ПАТ «Київський КПК» за період лютий-червень 2013 року здійснювалось через вузол обліку газу ОЕ-22ДМiz, що належить позивачу.

Отже, через один вузол обліку газу проходив природний газ для потреб позивача та ПАТ «Київський картонно-паперовий комбінат».

ОСОБА_1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-XIV від 16.07.1999 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що в актах прийому-передачі природного газу для переробки в теплову енергію за період лютий червень 2013 року відображено фактичну кількість споживання природного газу ПАТ «Київський КПК», що надходив через загальний вузол обліку газу. Тому висновки податкового органу про те, що позивач отримав газ від ПАТ «Київський КПК» на пуско-налагоджувальний режим ГПУ та подальшу роботу енергоджерела є необґрунтованими, а тому висновки про порушення позивачем вимог пп. 14.1.41, п.п. 14.1.134 п. 14.1 ст. 14, п. 135.4 ст.135, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 185.1 ст.185 ПК України є помилковими та безпідставними.

Також за наслідком перевірки податковий орган дійшов висновку про завищення позивачем податкового кредиту у сумі 2 160 419,00 грн. в результаті господарських відносин з ТОВ «Українська нафто-газова компанія» () на підставі укладеного договору купівлі-продажу природного газу, в результаті чого порушено п.п. 14.1.36. п.14.1.ст.14, п. 198.1 п. 198.2 п. 198.3 ст. 198 ПК України.

Такі висновки ґрунтуються на нереальності здійснення господарських відносин позивача з ТОВ „Українська нафто-газова компанія, відсутністю обєкту оподаткування та неможливістю реального здійснення операцій.

Відповідно до ст.185 ПК України об'єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів (супутніх послуг) на митну територію України в митному режимі імпорту або реімпорту (далі імпорт);

г) вивезення товарів (супутніх послуг) у митному режимі експорту або реекспорту (далі - експорт);

ґ) з метою оподаткування цим податком до експорту також прирівнюється постачання товарів (супутніх послуг), які перебувають у вільному обігу на території України, до митного режиму магазину безмитної торгівлі, митного складу або спеціальної митної зони, створених згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного кодексу України;

д) з метою оподаткування цим податком до імпорту також прирівнюється постачання товарів (супутніх послуг) з-під митного режиму магазину безмитної торгівлі, митного складу або спеціальної митної зони, створених згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного кодексу України, для їх подальшого вільного обігу на території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.;

Наявність обєкту оподаткування підтверджується здійсненням, зокрема, операцій з постачання товарів та послуг.

Відповідно до п.п. 14.1.191. п.14.1 ст. 14 ПК України постачання товарів це будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності.

Пунктом 138.2 ст. 138 ПК України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

ОСОБА_1 пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

ОСОБА_1 п. 198. 2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;дата отримання платником податку товарів/послуг. Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних. Датою виникнення права орендаря (лізингоотримувача) на збільшення податкового кредиту для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об'єкта фінансового лізингу таким орендарем. Датою виникнення права замовника на віднесення сум до податкового кредиту з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами). Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

ОСОБА_1 п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

ОСОБА_1 вимог п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 200.2 ПК України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію податкової та митної політики, надсилає органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов'язань, перераховує суми податку до бюджету.

Щодо господарських операцій між позивачем і ТОВ «Українська нафто-газова компанія», судом встановлено наступне.

Так, 27.02.2013 між позивачем і ТОВ «Українська нафто-газова компанія» укладено договір купівлі-продажу природного газу № ПН/13-358, згідно умов якого ТОВ „Українська нафто-газова компанія передавало позивачу природний газ.

В ході виконання умов договору позивач закупив у ТОВ „Українська нафто-газова компанія у березні серпні 2013 року газ для потреб власного виробництва в обсязі 3 056,391 тис. м. куб., загальною вартістю 12 962 514, 12 грн.

Крім того, на виконання умов договору, а саме пункту 3.10, в якому передбачено зобовязання позивача самостійно укласти договори на транспортування природного газу територією України, позивачем укладено договори з:

- ПАТ «Укртрансгаз» Договір № BOY/2013/17-16 на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 01.03.2013, згідно умов якого ПАТ «Укртрансгаз» надавало позивачу послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу позивача від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення газорозподільних станцій. Пунктом 1.1. даного договору підтверджено, що власником транспортованого природного газу являється позивач (замовник).

- ПАТ по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» Договір №2013/Т-ПР-56-170009 на розподіл природного газу для потреб промислових споживачів від 20.02.2012, згідно умов якого ПАТ «Київоблгаз» надавало позивачу послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами до межі балансової належності об'єктів позивача. Пунктом 1.1. даного договору підтверджено, що власником транспортованого природного газу являється позивач (замовник).

Факти транспортування природного газу від ТОВ «Українська нафто-газова компанія» до позивача підприємствами ПАТ «Укртрасгаз» та ПАТ «Київоблгаз» підтверджуються:

- актами наданих послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами між позивачем і ПАТ «Укртрансгаз» за березень серпень 2013 року;

- актами приймання-передачі природного газу і послуг з його транспортування між позивачем і ПАТ «Київоблгаз» за березень серпень 2013 року та податковими накладними.

На підтвердження виконання ТОВ «Українська нафто-газова компанія» договору №ПН/13-358 позивачем надано суду податкові накладні від 06,13, 25, 31 жовтня 2013 року №№48, 137, 366, 589; від 04,17, 24, 29 квітня 2013 року №№ 4, 174, 293, 369; від 23 травня 2013 року №116; від 06, 10, 30 червня 2013 року №№ 20, 41, 171; від 26, 31 липня 2013 року №№ 221, 268, 300; від 14, 16, 19, 20, 21, 23, 27, 28, 29, 30, 31 серпня 2013 року №№ 95, 109, 121, 135, 150, 160, 185, 198, 219, 239, 257, 284; акти приймання-передачі природного газу від 31.03.2013 року; від 30.04.2013 року; від 31.05.2013 року; від 30.06.2013 року; від 31.07.2013 року; від 31.08.2013 року; акти звіряння взаємних розрахунків за період квітень, травень, серпень 2013 року.

Зазначені документи підписані посадовою особою ТОВ «Українська нафто-газова компанія», завірені печаткою цього підприємства та підтверджують, що даним підприємством надано позивачу товар ( природний газ), що є предметом договору № ПН/13-358.

Крім того, судом встановлено, що на дату укладення та виконання договору №ПН/13-358 ТОВ «Українська нафто-газова компанія» було належним чином зареєстроване як юридична особа, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серія АБ 0844452 та довідкою АА № 590857 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.

Також судом встановлено, що у подальшому придбаний позивачем товар (природний газ) використано у власній господарській діяльності позивача, основною діяльністю якого є виробництво та постачання технологічної пари, гарячої води, стисненого повітря для підприємств промвузла, а також забезпечення тепловою енергією підприємства і житлово-комунальні господарства м. Обухів.

Судом також враховано, що транспортування газу здійснювалося на підставі договорів, укладених між позивачем і ПАТ «Укртрансгаз», ПАТ «Київоблгаз» та відповідних актів. Витрати, здійснені позивачем як спосіб оплати за отриманий від контрагентів товар, послуги, підтверджуються банківськими документами.

Ознакою дійсності господарських операцій є зміна майнового стану платника податків, у процесі отримання, а потім використання товару, майновий стан та наявність активів у позивача змінювалися, що досліджено судом.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про реальність укладення та виконання договору № ПН/13-358 від 27.02.2013 між позивачем і ТОВ «Українська нафто-газова компанія».

Також судом критично оцінюються посилання відповідача на наявність акту про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Українська нафто-газова компанія" від 27.08.2014 № 1175/20-38-22-01-04/37764888, оскільки даний акт жодним чином не стосується господарських відносин між позивачем та ТОВ "Українська нафто-газова компанія".

Крім того, як зазначено вище, на час здійснення господарських операцій ТОВ «Українська нафто-газова компанія» було зареєстровано у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а тому позивач не може нести відповідальність ні за сплату податків контрагентом, ні за можливу недостовірність відомостей про них.

Відповідно до Глави 8 Розділу ІІ «Адміністрування податків, зборів (обовязкових платежів)» ПК України планові/позапланові перевірки органами державної податкової служби проводяться щодо конкретної юридичної особи. Тому, висновки ОСОБА_1 перевірки та відповідні податкові повідомлення-рішення стосуються також саме осіб, що були обєктом перевірки.

Частиною 2 ст. 61 Конституції України передбачено принцип індивідуальної юридичної відповідальності. Тому, Позивач не може впливати на характер господарської діяльності свого контрагента з іншими особами та нести відповідальність у звязку з можливим порушенням контрагентами чинного законодавства України.

Відповідно до правової позиції Вищого адміністративного суду України, викладеної у листі від 02.06.2011 № 742/11/13-11, при дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Водночас податкові органи не позбавлені права звернутися до адміністративного суду з вимогою про визнання недійсним правочину, укладеного між останнім у ланцюгу постачань платником податку та його контрагентом, з метою, завідомо суперечною інтересам держави та суспільства та стягнення в дохід держави коштів, одержаних сторонами оспорюваного правочину за такими угодами, як це установлено частиною третьою статті 228 Цивільного кодексу України.

Отже, відповідачем можуть бути використані лише результати проведення перевірки позивача, а не дані та висновки акту перевірки (неможливості перевірки) щодо аналізу господарської діяльності іншого підприємства.

На підставі викланеого суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено належними та достатніми доказами фактів безпідставного чи неправомірного формування позивачем податкового кредиту в результаті господарських відносин з ТОВ «Українська нафто-газова компанія».

Щодо ви висновків ОСОБА_1 перевірки про порушення позивачем п. 3.5 розділу 3 Положення про ведення касових операцій у національній валюті України затверджене Постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004р. № 637, а саме перевищення ліміту залишків готівки в касі на загальну суму 5 928,80 грн., оскільки на видаткових касових ордерах підприємства відсутні підписи одержувача готівкових коштів, суд зазначає наступне.

Так, згідно ОСОБА_1 перевірки, зафіксовано, що на видаткових касових ордерах підприємства від 04.02.2013 на суму 1050 грн.; від 05.02.2013 на суму 806 грн. 40 коп., від 09.10.2013 на суму 1226 грн. 40 коп., від 17.10.2013 на суму 2436 грн., від 07.11.2013 на суму 1260 грн. відсутні підписи одержувача готівкових коштів, чим порушено п.3.5 3 Положення про ведення касових операцій у національній валюті України затверджене Постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637 (далі Положення № 637).

З наявних у матеріалах справи копій видаткових ордерів слідує, що вони містять підписи керівника, головного бухгалтера, касира, проте підписи одержувача готівки відсутні.

Судом досліджено надані позивачем видаткові касові ордери; квитанції банків, оформлені відповідно до вимог Положення №637 (з підписами та відбитком печатки банку); витяг з журналу реєстрації видаткових касових документів, у якому ведеться запис про здачу готівки в банк; банківські виписки, що підтверджують зарахування зданої готівки на рахунок підприємства.

Як зазначено вище, згідно ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення.

ОСОБА_1 п. 2.8 Постанови №637 підприємства можуть тримати в позаробочий час у своїх касах готівкову виручку (готівку) в межах, що не перевищують установлений ліміт каси. Готівкова виручка (готівка), що перевищує встановлений ліміт каси, обов'язково здається до банків для її зарахування на банківські рахунки. Відокремлені підрозділи підприємств - юридичних осіб можуть здавати готівкову виручку (готівку) безпосередньо до кас таких юридичних осіб або до будь-якого банку для її переказу і зарахування на банківські рахунки зазначених юридичних осіб. За відсутності банків готівкова виручка (готівка) для переказу на банківські рахунки підприємства може здаватися до операторів поштового зв'язку та небанківських фінансових установ, які мають ліцензію Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України на здійснення переказу коштів. Здавання готівкової виручки (готівки) здійснюється самостійно (у тому числі із застосуванням програмно-технічних комплексів самообслуговування) або через відповідні служби, яким згідно із законодавством України надане право на перевезення валютних цінностей та інкасацію коштів.

Здавання готівкової виручки (готівки) може здійснюватися для зарахування на будь-який банківський рахунок підприємства (підприємця) на його вибір.

Відповідно до п. 2.9 Постанови № 637 готівкова виручка (готівка) підприємств (підприємців), у тому числі готівка, одержана з банку, використовуються ними для забезпечення потреб, що виникають у процесі їх функціонування, а також для проведення розрахунків з бюджетами та державними цільовими фондами за податками і зборами (обов'язковими платежами). Підприємства не повинні накопичувати готівкову виручку (готівку) у своїх касах понад установлений ліміт каси для здійснення потрібних витрат до настання строків цих виплат.

Пунктом 3.1 глави 3 Постанови № 637 передбачено, що касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням платіжних карток, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів.

Відповідно до п. 3.5 глави 3 Постанови № 637 у разі видачі окремим фізичним особам готівки (у тому числі працівникам підприємства) за видатковим касовим ордером або видатковою відомістю касир вимагає пред'явити паспорт чи документ, що його замінює, записує його найменування і номер, ким і коли він виданий. Фізична особа розписується у видатковому касовому ордері або видатковій відомості про одержання готівки із зазначенням одержаної суми (гривень словами, копійок - цифрами), використовуючи чорнильну або кулькову ручку з чорнилом темного кольору. Для виведення залишку готівки в касі не приймаються видаткові касові ордери або видаткові відомості, в яких видача готівки з каси не підтверджена підписом одержувача.

У свою чергу, приймання одержаної з банку готівки в касу та видача готівки з каси для здавання її до банку оформляються відповідними касовими ордерами (прибутковим або видатковим) з відображенням такої касової операції в касовій книзі (п. 3.7 глави 3 Постанови №637).

З викладеного слідує, що при оцінці питання дотримання позивачем порядку ведення касових операцій визначальне значення має встановлення факту видачі або отримання (повернення) готівкових коштів, а не тільки правильність складання відповідних звітних документів.

Так, наявна у видаткових касових ордерах інформація про здійснену господарську операцію дозволяє встановити суть цієї господарської операції, оскільки підтверджує факт здачі готівки в установу банка, проведення банківської операції, тому суд вважає, що відсутність підпису одержувача на видаткових касових ордерах не може бути єдиною підставою висновку про перевищення позивачем ліміту залишків готівки та не врахування цих документів, оскільки факт такої видачі коштів та реальність цієї операції доведено.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

ОСОБА_1 з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Всупереч наведеним вимогам відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірності своїх дій.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, відповідно, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

До позовної заяви позивачем додано докази сплати судового збору у сумі 487,20 грн. (платіжне доручення від 20.08.2015 №1381), які підлягають стягненню з Державного бюджету України на його користь.

Керуючись ст. ст. 69-72, 86, 94, 122, 128, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Обухівському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 12.03.2015 №/620, №/621 та №/624.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства «Енергія» (код за ) судові витрати у сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Лапій С.М.