Справа № 815/4435/15
Суддя: Самойлюк Г. П.
Дата ухвалення: 2015-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4435/15
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 вересня 2015 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Самойлюк Г.П.

суддів: Кравченко М.М., Харченко Ю.В.

при секретарі: Піньковській О.С.

сторін:

позивач: ОСОБА_1

відповідачі: ОСОБА_2 (представник за довіреністю)

Ставріяні Р.О.(представник за довіреністю)

Кедело А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (Окремий контрольно-пропускний пункт «Київ»), Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, Державної казначейської служби України, старшого лейтенанта Військової частини НОМЕР_1 (Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ») Кедело Артура Олеговича про визнання незаконним та скасування рішення від 26.05.2015р., визнання протиправними дій, бездіяльності, стягнення збитків та моральної шкоди, -

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 29 вересня 2015 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До суду надійшов позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (Окремий контрольно-пропускний пункт «Київ»), Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, Державної казначейської служби України, старшого лейтенанта Військової частини НОМЕР_1 (Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ») ОСОБА_3 , в якому позивач, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить визнати незаконним та скасувати рішення про відмову в перетинанні державного кордону України від 26.05.2015 р.; визнати протиправними дії старшого лейтенанта Військової частини НОМЕР_1 (Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ») ОСОБА_3 ; визнати протиправними дії та бездіяльність державного виконавця Першого Малиновського відділу Державної виконавчої служби України Одеського міського управління юстиції Рудик Тетяни Сергіївни; стягнути з держави шляхом списання коштів зі спеціально визначеного для цього рахунку Державної казначейської служби України матеріальні збитки в розмірі 19675, 00 грн. (дев`ятнадцять тисяч шістсот сімдесят п`ять гривень 00 коп.) та моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн. (десять тисяч гривень 00 коп.) за рахунок Державного бюджету України.

В обґрунтування позову зазначено, що позивачу неправомірно відмовлено у виїзді з України рішенням про відмову в перетинанні державного кордону України від 26.05.2015 р., яке останній вважає таким, що прийняте з порушенням діючого законодавства, чим спричинено йому матеріальні збитки в розмірі 19675, 00 грн. (дев`ятнадцять тисяч шістсот сімдесят п`ять гривень 00 коп.) та моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн. (десять тисяч гривень 00 коп.). При цьому, позивач вважає протиправними та такими, що суперечать Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", п.1 розділу ІІІ Порядку взаємодії органів державної виконавчої служби та органів Державної прикордонної служби України під час здійснення виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства внутрішніх справ України № 288/5/102 від 07.02.2014р. (далі Порядок № 288/5/102), дії старшого лейтенанта Військової частини НОМЕР_1 (Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ») ОСОБА_3 під час здійснення прикордонного контролю та прийняття рішення про відмову ОСОБА_1 в перетинанні державного кордону України від 26.05.2015 р. Крім того, позивач просить визнати протиправними дії та бездіяльність державного виконавця Першого Малиновського відділу Державної виконавчої служби України Одеського міського управління юстиції Рудик Тетяни Сергіївни, вважаючи, що останнім всупереч вимогам п. 1 розділу III вишезазначеного Порядку, не надіслано рішення суду про скасування обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду з України до Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби в Україні. За таких обставин позивач звернувся до суду з цим позовом та просить задовольнити його в повному обсязі.

Представник відповідача - Військової частини НОМЕР_1 (Окремий контрольно-пропускний пункт «Київ») проти задоволення позову заперечував та надав до суду заперечення (а.с. 78-80).

Представник відповідача - Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у письмових запереченнях (а.с. 39).

Відповідач - Державна казначейська служба України явку представника до судового засідання не забезпечив, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином та завчасно.

Відповідач - старший лейтенант Військової частини НОМЕР_1 (Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ») ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні у повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд,-

ВСТАНОВИВ:
26.05.2015р. старшим лейтенантом Військової частини НОМЕР_1 (Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ») ОСОБА_3 прийнято рішення про відмову в перетинанні державного кордону на виїзд з України громадянину України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспортний документ НОМЕР_2 , у зв`язку з наявністю однієї з підстав, визначених ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», зокрема, наявністю в базі даних Державної прикордонної служби України відомостей, про тимчасове обмеження у праві виїзду з України позивачу (ухвала Малиновського районного суду м. Одеси від 28.05.2013р. у цивільній справі № 2-755/07) (а.с. 104-105).

Судом встановлено, що ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 28.05.2013р. у цивільній справі № 2-755/07 суд задовольнив подання державного виконавця в частині тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , до погашення заборгованості за виконавчим листом, виданим 19 грудня 2012 р. Малиновським районним судом м. Одеси по справі № 2-755/11. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 11.12.2013р. ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 28.05.2013р. у цивільній справі № 2-755/07 скасовано, справу передано на новий розгляд до того ж суду першої інстанції (а.с. 98-99).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 17.01.2014р. у цивільній справі № 2-755/07 у задоволенні подання державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено (а.с. 11-12).

Оцінюючи правомірність дій відповідачів, суд керувався критеріями, закріпленими у ч.3 ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб`єкта.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, суд з`ясовує, чи використане повноваження, надане суб`єкту владних повноважень, з належною метою; обґрунтовано, тобто вчинено через вмотивовані дії; безсторонньо, тобто без проявлення неупередженості до особи, стосовно якої вчиняється дія; добросовісно, тобто щиро, правдиво, чесно; розсудливо, тобто доцільно з точки зору законів логіки і загальноприйнятих моральних стандартів; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, тобто з рівним ставленням до осіб; пропорційно та адекватно; досягнення розумного балансу між публічними інтересами та інтересами конкретної особи.

Тому вирішуючи справу стосовно позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення про відмову в перетинанні державного кордону України від 26.05.2015 р. та визнання протиправними дій старшого лейтенанта Військової частини НОМЕР_1 (Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ») ОСОБА_3 , перш за все, слід дослідити питання наявності підстав для прийняття такого рішення.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну. Статтею 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" передбачено підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон. Зі змісту цієї статті вбачається, що громадянинові України може бути тимчасово обмежено у праві виїзду з України за кордон, якщо:

1) він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону;

2) діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання - до виконання зобов`язань, або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою,якщо інше не передбачено міжнародним договором України;

3) стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень;

4) він засуджений за вчинення кримінального правопорушення до відбуття покарання або звільнення від покарання;

5) він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов`язань;

6) він свідомо сповістив про себе неправдиві відомості - до з`ясування причин і наслідків подання неправдивих відомостей;

8) щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі;

9) він перебуває під адміністративним наглядом міліції - до припинення нагляду.

Згідно п. 8 ст.19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України»» на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань серед іншого покладається обов`язок щодо запобігання та недопущення перетинання державного кордону України особами, яким згідно із законодавством не дозволяється в`їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про прикордонний контроль» громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформлюється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.

Судом встановлено, що рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України ОСОБА_1 від 26.05.2015 р. прийнято начальником 1-го відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Бориспіль 1» старшим лейтенантом ОСОБА_3 на підставі ст.6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", у зв`язку з наявністю заборони на виїзд згідно ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 28.05.2013р. у цивільній справі № 2-755-07. Другий примірник зазначеного рішення отримано особою, по відношенню до якої його складено 26.05.2015 року, що підтверджено її підписом.

Як встановлено судом та зазначено представником відповідача - Військової частини НОМЕР_1 (Окремий контрольно-пропускний пункт «Київ»), отримавши зазначене рішення позивач, в порядку ч.3 ст.7 Закону України «Про звернення громадян» подав скаргу голові Державної прикордонної служби України, яка за належністю була направлена до Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ». В ході розгляду вказаної скарги встановлено, що під час спроби перетинання позивачем державного кордону України відбулось спрацювання оперативних баз даних щодо обмеження його у перетинанні державного кордону України (на виїзд) згідно ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 28.05.2013р. у цивільній справі № 2-755-07, про що позивача було проінформовано.

Судом встановлено та зазначено відповідачами, що на підтвердження відсутності обмежень щодо виїзду з України позивачем було надано копію ухвали Апеляційного суду Одеської області від 11.12.2013 р., якою скасовано ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 28.08.13 р., копію ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 17.01.14 р.

Згідно п.п.3, 4 розділу ІІІ Порядку № 288/5/102 інформація про встановлення тимчасового обмеження права особи виїзду з України вилучається ГЦОСІ з бази даних на підставі отриманої, засвідченої судом копії судового рішення, що набрало законної сили, про скасування тимчасового обмеження особи у праві виїзду з України або постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), про закінчення виконавчого провадження або про скасування тимчасового обмеження в праві виїзду особи з України, у якій вказуються номер та дата винесення судового рішення про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду з України. У разі надходження до органу державної виконавчої служби рішення суду про скасування обмеження особи у праві виїзду за межі України державний виконавець не пізніше наступного дня пересилає зазначене рішення до ГЦОСІ.

Особа, стосовно якої діє тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, знімається з контролю ГЦОСІ в разі винесення постанови про:

повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), на підставі частини першої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон);

закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1-6, 8-9, 11-14 частини першої статті 49 Закону;

скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України - у разі належного виконання особою зобов`язань щодо сплати періодичних платежів.

Постанова затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і протягом трьох робочих днів надсилається державним виконавцем до ГЦОСІ.

Згідно п.1 розділу ІV Порядку № 288/5/102, у разі якщо особа, інформація про тимчасове обмеження якої у виїзді з України внесена до бази даних, для проходження прикордонного контролю безпосередньо в пункті пропуску через державний кордон додатково до документів на право перетинання державного кордону подає постанову державного виконавця, винесену відповідно до пункту 4 розділу ІІІ цього Порядку, або засвідчену судом копію судового рішення, зазначеного в пункті 3 розділу ІІІ цього Порядку, і погоджується залишити постанову державного виконавця або копію судового рішення в пункті пропуску, прикордонний контроль цієї особи здійснюється з урахуванням того, що обмеження скасовано уповноваженим державним виконавцем або судом.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивачем не надано відповідно до вимог п.1 розділу ІV Порядку № 288/5/102 безпосередньо в пункті пропуску через державний кордон додатково до документів на право перетинання державного кордону засвідчену судом копію судового рішення, зазначеного в пункті 3 розділу ІІІ цього Порядку. Зокрема, як вбачається зі змісту пункту 3 розділу ІІІ Порядку № 288/5/102 повинна бути надана засвідчена судом копія судового рішення, що набрало законної сили, про скасування тимчасового обмеження особи у праві виїзду з України або постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), про закінчення виконавчого провадження або про скасування тимчасового обмеження в праві виїзду особи з України, у якій вказуються номер та дата винесення судового рішення про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду з України.

Як встановлено судом, саме ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 28.08.13 року у справі № 2-755/07 встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 (1974 р.н. уродженцю м. Долина, Івано-Франківської області, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , ІНН НОМЕР_3 ) до погашення заборгованості за виконавчим листом, виданим 19.12.2012р. Малиновським районним судом м. Одеси по справі №2-755/11. Зазначена ухвала скасована ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 11.12.2013р., однак позивачем надано не засвідчену судом копію вказаного рішення безпосередньо в пункті пропуску через державний кордон при проходженні прикордонного контролю старшому лейтенанту Військової частини НОМЕР_1 (Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ») ОСОБА_3 , що підтверджується матеріалами справи (а.с. 98-99).

Водночас, при зверненні до суду позивач зазначив в позові протилежне та вказав, що ним при проходженні прикордонного контролю було надано засвідчену судом копію ухвали Апеляційного суду Одеської області від 11.12.2013р. та при цьому до позову додано вже копію засвідченої судом копії вказаного судового рішення. Проте, такі доводи в повній мірі спростовуються матеріалами справи, зокрема наявною копією ухвали Апеляційного суду Одеської області від 11.12.2013р., яка була надана позивачем при проходженні прикордонного контролю посадовим особам Військової частини НОМЕР_1 (Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ») та не була засвідчена судом (а.с.98-99). Дослідивши вищенаведену копію ухвали, суд звертає увагу, що на першому та другому аркушах останньої відсутній відтиск печатки суду, в той час, як до суду при подачі позову та під час оскарження рішення до адміністрації Державної прикордонної служби України надано було копію вищенаведеної ухвали з відтиском печатки, в зв`язку з чим суд дійшов висновку, що під час перетину кордону позивачем не було надано засвідчену судом копію даної ухвали.

При прийнятті рішення, суд також враховує, що ані в позовній заяві, ані під час надання пояснень в судовому засіданні позивач не вказував на те, що під час проходження прикордонного контролю він погоджувався залишити засвідчену копію судового рішення в пункті пропуску.

Таким чином, відповідачі Військова частина НОМЕР_1 (Окремий контрольно-пропускний пункт «Київ»), старший лейтенант Військової частини НОМЕР_1 (Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ») ОСОБА_3 діяли в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій та бездіяльності державного виконавця Першого Малиновського відділу Державної виконавчої служби України Одеського міського управління юстиції Рудик Тетяни Сергіївни, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 розділу III Порядку взаємодії органів державної виконавчої служби та органів Державної прикордонної служби України під час здійснення виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства внутрішніх справ України № 288/5/102 від 07.02.2014р. засвідчена судом копія судового рішення про тимчасове обмеження особи у праві виїзду за межі України направляється державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після її надходження до нього для виконання на поштову адресу Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України.

Судом встановлено, що на виконанні у Першому Малиновського відділі Державної виконавчої служби України Одеського міського управління юстиції перебуває виконавчий лист № 2-755/2007, виданий Малиновським районним судом м. Одеси 19.12.2012 р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання його неповнолітніх дочок, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів щомісячно, починаючи з 10.11.2006 року до 09.02.2020 року, та у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів щомісячно, починаючи з 09.02.2020 року до 22.10.2023 року (а.с. 41).

24.12.2012 р. за заявою ОСОБА_1 про примусове виконання державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та направлено сторонам, а боржнику було направлено виклик на прийом до державного виконавця. За результатами розгляду заяви ОСОБА_6 , 26.04.2013р. державним виконавцем Першого Малиновського відділу Державної виконавчої служби України Одеського міського управління юстиції Рудик Тетяною Сергіївною до Малиновського районного суду м.Одеси направлено подання про тимчасове обмеження права виїзду за кордон боржнику ОСОБА_1 .

Ухвала Малиновського районного суду № 2-755/07 від 28.05.2013р., якою задоволено вищезазначене подання державного виконавця про тимчасове обмеження виїзду за кордон ОСОБА_1 , надійшла до Відділу 05.08.2013 р. та 12.08.2013р. була направлена до Державної прикордонної служби України для виконання (а.с. 44).

Водночас, відповідачем зазначено, що ухвала Апеляційного суду Одеської області, якою скасовано ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 28.08.13 року у справі № 2-755/07, відповідно до якої встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , до Першого Малиновського відділу Державної виконавчої служби України Одеського міського управління юстиції не надходила. При цьому, 04.02.2014р. останнім отримано ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 28.08.13 року у справі № 2-755/07, однак вона не скасовує ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 28.05.2013 р. у справі № 2-755/07.

Як встановлено судом, зазначено в письмових запереченнях відповідачем Першим Малиновським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції та протилежного не доводилось позивачем, останній, після отримання рішення про відмову в перетинанні державного кордону на виїзд з України, 27.05.2015 року особисто звернувся до Відділу з заявою про прийняття для подальшого направлення до Державної прикордонної служби ухвали Апеляційного суду Одеської області від 11.12.2013 р. у справі № 2-755/07 про скасування ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 28.05.2013 р. та передачі питання на новий розгляд до того ж суду першої інстанції. В той же день оригінал вищезазначеної ухвали з супровідним листом направлено до Державної прикордонної служби України. 05.06.2015 р. на адресу Відділу надійшло повідомлення про те, що відділом ОСОБА_1 вилучено з бази Державної прикордонної служби України (а.с. 50).

Враховуючи вищенаведене, з урахуванням того, що в матеріалах виконавчого провадження від 27.05.2015р. була відсутня ухвала про скасування рішення про заборону на виїзд, позовні вимоги до державного виконавця Першого Малиновського відділу Державної виконавчої служби України Одеського міського управління юстиції Рудик Тетяни Сергіївни є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з держави шляхом списання коштів зі спеціально визначеного для цього рахунку Державної казначейської служби України матеріальні збитки в розмірі 19675, 00 грн. (дев`ятнадцять тисяч шістсот сімдесят п`ять гривень 00 коп.) та моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн. (десять тисяч гривень 00 коп.) за рахунок Державного бюджету України, суд зазначає про їх необґрунтованість та відсутність правових підстав для задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ст.ст. 22, 23 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно статті 1174 ЦК України - шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Таким чином, при визначенні наявності шкоди взагалі та обов`язку її відшкодування, необхідно визначити чи були рішення, дії чи бездіяльність незаконними.

Як вбачається зі змісту п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. При цьому з`ясовується, чим підтверджено факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Підсумовуючи вищевикладене, аналізуючи матеріали справи та з`ясовуючи питання щодо визначення наявності шкоди взагалі та обов`язку її відшкодування, суд, в першу чергу, встановлює чи були рішення, дії чи бездіяльність відповідачів протиправними.

Як встановлено судом, відповідачі діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Водночас, доводи позивача щодо заподіяння йому, в тому числі, моральної шкоди є безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 94КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У зв`язку з тим, що у задоволенні позовних вимог позивача суд відмовляє у повному обсязі, судові витрати відповідно також не присуджуються.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.71 цього КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак, приймаючи до уваги вищевикладене та оцінюючи наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 неправомірні, безпідставні, не ґрунтуються на приписах чинного законодавства, отже задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 8, 9, 11, 71, 86, 159-164, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (Окремий контрольно-пропускний пункт «Київ»), Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, Державної казначейської служби України, старшого лейтенанта Військової частини НОМЕР_1 (Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ») ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення від 26.05.2015р., визнання протиправними дій старшого лейтенанта Військової частини НОМЕР_1 (Окремий контрольно-пропускний пункт «Київ») ОСОБА_3 , визнання протиправними дій та бездіяльності державного виконавця, стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди,- відмовити у повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення, копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 02 жовтня 2015 року.

Головуючий суддя Г.П. Самойлюк
Суддя М.М.Кравченко
Суддя Ю.В.Харченко

відмова у задоволенні позовних вимог

02 жовтня 2015 року.