Справа № 681/1518/15-а
Суддя: Бобяк Б. В.
Дата ухвалення: 2015-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа 681/1518/15-а
Постанова

іменем України

04 листопада 2015 року

близько 16 год. 15 хвилин Полонський районний суд Хмельницької області в складі головуючого судді Боб"яка Б.В., з участю секретаря Будника Д.О., з участю позивача та його представника адвоката Кушнірука В.М., представників відповідачів ОСОБА_2 та Загоруйка М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Полонської районної державної адміністрації та Полонської міської ради Хмельницької області про визнання протиправною бездіяльність органу опіки та піклування, зобов'язати прийняти заходи для усунення прав дітей, третя особа - ОСОБА_6,

встановив :

31 серпня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідачів Полонської районної державної адміністрації (далі - РДА) та до Полонської міської ради (далі - Рада) в якій зазначає, що під час перебування в шлюбі з ОСОБА_6 вони придбали приміщення загальною площею 400 м. кв. і зареєстрували його на праві власності на неповнолітнього сина ОСОБА_6 від першого шлюбу ОСОБА_8 та на неповнолітнього спільного сина ОСОБА_9 За рішенням виконкому Ради вказане приміщення отримало статус жилого, а за рішенням сесії Ради дітям було виділено земельну ділянку для обслуговування жилого приміщення. Виконком Ради дав згоду ОСОБА_6 на продаж належного дітям житлового приміщення, але за умови забезпечення їх житлом. Отримавши згоду виконкому Ради, 18 грудня 2006 року ОСОБА_6 продала належне дітям жиле приміщення, але не виконала вимоги рішення про забезпечення дітей житлом. Позивач неодноразово звертався до органу опіки та піклування про те, щоб він зобов'язав ОСОБА_6 виконати вимоги закону і забезпечити дітей рівноцінним житлом, але відповідачі на його звернення уваги не звертають. Просить визнати бездіяльність органів опіки та піклування в особі Ради та в особі служби у справах дітей Полонської РДА протиправною щодо захисту права дітей на житло та зобов'язати відповідачів застосувати до ОСОБА_6 передбачені законодавством заходи і зобов'язати її негайно придбати для дітей рівноцінне приміщення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_4 доводи позову підтримує повністю і пояснив, що після розірвання шлюбу ОСОБА_6 проживає з дітьми в будинку на АДРЕСА_1 і він влітку 2015 року дізнався, що цей будинок дітям не належить.

Представник РДА ОСОБА_2 позов не визнає і судовому засіданні пояснила, що служба у справах дітей Полонської РДА не є органом опіки та піклування. До РДА, як до органу опіки та піклування, звернення з приводу порушення права неповнолітніх ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не поступали, тому позовні вимоги визнати їх бездіяльність протиправною є безпідставними. Контролювати виконання свого рішення про забезпечення дітей рівноцінним житлом зобов'язана була Рада.

Представник Ради Загоруйко М.В. позов не визнає і пояснив, що діти забезпечені житлом, тому позов безпідставний. ОСОБА_4 пропустив строк звернення до суду.

Третя особа ОСОБА_6 в суд не прибула, направила до суду письмові заперечення, в яких зазначила, що ОСОБА_4 пропустив з 2006 року строк звернення до суду. Діти забезпечені житлом, зареєстровані і проживають з нею в АДРЕСА_1. ОСОБА_4 грубо зловживає своїми правами, намагається порушити право власності (без зазначення чиє право і в чому полягає порушення), намагається вдатися до дій, які порушують її права та права її дітей. Це зумовлено тим, що йому було відмовлено щодо задоволення аналогічних вимог і він вживає всіх заходів, щоб позбавити дітей майна. Просить застосувати позовну давність та відмовити в задоволенні позову. На підтвердження своїх доводів надала суду письмові докази.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини.

Неповнолітні ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, мали на праві спільної сумісної власності житло в АДРЕСА_2 , що складалося з другого поверху площею 392,8 кв. м та з підвалу, площею 254,7 кв. м. За зверненням їх матері ОСОБА_6 Рада надала їй дозвіл на продажу цього житла за умови, що ОСОБА_6 в подальшому забезпечить житлом дітей. Житлове приміщення ОСОБА_6 продала ОСОБА_11 Неповнолітній ОСОБА_9 та вже повнолітній ОСОБА_12 зареєстровані в житловому будинку, що належить ОСОБА_11 На час розгляду справи в суді діти житлом на праві власності не забезпечені.

Вказані обставини підтверджені письмовими доказами - договором купівлі - продажу нежитлового приміщення від 25 липня 2003 року, рішенням виконкому Ради від 17 грудня 2003 року №486 про зміну статусу приміщення, рішеннями сесій Ради від 03 березня 2004 року №18 та від 14 липня 2004 року №15 про надання земельної ділянки неповнолітнім у приватну власність для обслуговування житлового будинку та державним актом права власності на земельну ділянку, рішенням виконкому Ради від 26 вересня 2006 року №1284 про надання дозволу на продаж жилого приміщення неповнолітніх, договором купівлі-продажу житла від 18 грудня 2006 року та актом прийому передачі цього майна, рішенням третейського суду від 28 грудня 2006 року, витягами з реєстру прав власності на нерухоме майно дітей та ОСОБА_11, зведеним актом вартості будівлі та журналом внутрішніх обмірів приміщення, довідками про право власності будинку ОСОБА_11, довідкою про склад сім»ї ОСОБА_6 та будинковою книгою на будинок АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 173 Сімейного кодексу України (далі - СК) батьки і діти, зокрема ті, які спільно проживають, можуть бути самостійними власниками майна. Відповідно до ч.2 ст.176 СК України права батьків та дітей на користування житлом, яке є власністю когось із них, встановлюються законом. Відповідно до ч.2 ст.177 СК України ( в редакції, що була чинною на час продажу житлового приміщення дітей) батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації.

Відповідно до абз.3 ч.3 ст.5 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402 (далі - Закон №2402) місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до їх компетенції, визначеної законом, забезпечують вирішення питання для захисту особистих і майнових прав і інтересів дітей.

Відповідно до ч.3 ст.18 Закону України №2402 органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

З огляду на встановлені обставини та правові положення суд вважає, що Рада надала дозвіл на продажу житла, що належало на праві власності неповнолітнім ОСОБА_8 та ОСОБА_9, зобов'язана була здійснювати контроль за додержанням повернення неповнолітнім рівноцінного житла у власність, але не здійснювала з 2006 року контролю за виконанням рішення виконкому Ради від 26 вересня 2006 року №1284, яким Рада зобов'язала ОСОБА_6 забезпечити дітей житлом.

Заперечення представника Ради та третьої особи ОСОБА_6 проти позову суд до уваги не приймає, оскільки в суді встановлено, що діти зареєстровані і мають право проживати в будинку, що належить ОСОБА_11, але їх право власності на житло порушено, тому що з 2006 року вони позбавлені права власності житло і не набули таке право відповідно до рішення Ради. Суд вважає, що відсутність в дітей на праві власності житла протягом майже дев»яти років є надмірно тривалим строком, потягом якого ОСОБА_6 зобов'язана була, але не забезпечила дітей житлом на праві власності. Протягом цього тривалого строку Рада не вживала будь-яких заходів по відновленню права дітей на житло у приватній власності. Тому позов в частині визнання протиправною бездіяльності Ради та про зобов'язання Раду прийняти заходи по відновленню прав неповнолітнього ОСОБА_9 підлягає до задоволення.

Щодо позовних вимог в частині забезпечити право власності на житло ОСОБА_8, суд вважає наступне. ОСОБА_8 є повнолітньою особою, має, відповідно до ч.1 ст.34 ЦК України, повну цивільну дієздатність і може захищати свої права самостійно чи через представника. Позивач ОСОБА_4 не надав суду повноважень на захист інтересів ОСОБА_8 в суді, тому в частині захисту інтересів ОСОБА_8 позов не підлягає до задоволення.

Щодо позовних вимог в частині зобов'язати відповідачів застосувати до ОСОБА_6 відповідні міри реагування, то суд погоджується з ними частково, оскільки в суді не встановлено, що Полонська РДА була повідомлена про порушення прав дітей, тому позовні вимоги до РДА задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог зобов'язати ОСОБА_6 негайно придбати рівноцінне житло для дітей, то суд вважає, що позовні вимоги до третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, задоволенню не підлягають, тому що відповідно до ч.1 ст.50 КАС сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач. Зобов»язувати третю особу вчиняти певні дії в постанові суду адміністративним законодавством не передбачено.

Щодо заяв представника Ради та третьої особи про пропущення позивачем строку позовної давності, то суд не приймає їх до уваги, тому що відповідно до ч.1 ст.20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується.

Щодо строку звернення позивача до суду з адміністративним позовом суд вважає наступне. Відповідно до ст..99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. ОСОБА_4 не проживає з ОСОБА_6 та сином ОСОБА_9 однією сім»єю. В суді ОСОБА_4 пояснив, що влітку 2015 року йому стало відомо, що приміщення житлового будинку на АДРЕСА_1, де проживають діти, їм не належать. Суд вважає, що про бездіяльність Ради позивач дізнався влітку 2015 року, звернувся з позовом 31 серпня 2015 року, тому не пропустив строк звернення з адміністративним позовом.

Керуючись ст.ст. 9, 11, 71, 159,161- 163 КАС України, суд

постановив :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Полонської міської ради у вигляді неприйняття заходів в частині усунення порушення прав ОСОБА_9 на житлове приміщення та зобов'язати Полонську міську раду вжити передбачених чинним законодавством заходів для забезпечення виконання рішення виконавчого комітету Полонської міської ради №1284 від 26 вересня 2006 року в частині забезпечення на праві власності житлом ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2. .

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького адміністративного апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги до Полонського районного суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, викладеної в повному обсязі. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в залі суду під час проголошення постанови, мають право оскаржити постанову протягом десяти днів з дня отримання копії даної постанови.

Суддя Б.В. Боб"як