Справа № 750/7850/15-а
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2015-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 750/7850/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Супрун О.П. Суддя-доповідач: Мацедонська В.Е.
У Х В А Л А

Іменем України

02 листопада 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Мацедонської В.Е.,

суддів Грищенко Т.М., Лічевецького І.О.,

при секретарі Горяіновій Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві справу за апеляційною скаргою Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області на постанову Деснянського районного суду м.Чернігова від 16 вересня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області, завідувача Козелецького районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області Закревської В.В. про визнання незаконним та скасування рішення,-

в с т а н о в и в:

Постановою Деснянського районного суду м.Чернігова від 16 вересня 2015 року адміністративний позов ОСОБА_2 до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області, завідувача Козелецького районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області Закревської В.В. про визнання незаконним та скасування рішення задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення №3 від 17 липня 2015 року про примусове повернення з України громадянки Російської Федерації ОСОБА_2, винесене завідувачем Козелецького РС УДМС України в Чернігівській області Закревською В.В.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції з мотивів порушення норм матеріального та процесуального права, що привело до неправильного вирішення спору по суті та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що позивач із заявою про продовження строку перебування на території України не зверталась, позивачем не доведено реальної загрози її життю і свободи при поверненні в країну походження, підстави для продовження строку її перебування на території України відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з п.1 ч.1 ст.198, ч.1 ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 17 липня 2015 року завідувачем Козелецького районного сектору УДМС України в Чернігівській області Закревською В.В. прийнято рішення №3 про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства, яким вирішено примусово повернути за межі України громадянку Російської Федерації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та зобов'язано її покинути територію України у термін до 16 серпня 2015 року.

Зазначеним рішенням встановлено, що ОСОБА_2 проживала на території України по паспорту громадянина Російської Федерації серії НОМЕР_1, виданому 28 липня 2011 року терміном дії до 28 липня 2016 року. Термін проживання на території України закінчився 07 липня 2015 року. Документи на продовження терміну перебування в Україні позивачем не оформлено, тобто ОСОБА_2 знаходиться в країні незаконно.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що ОСОБА_2 має право проживати на території України протягом тимчасового або постійного проживання в Україні ОСОБА_5, членом сім'ї якого є позивач.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами регулюються Конституцією України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом МВС України, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року №353/271/150.

В силу вимог ст.26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземцям та особам без громадянства може бути надано притулок у порядку, встановленому законом.

Частиною 1 ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до ч.4 вказаної статті рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

Заборона щодо примусового повернення чи примусового видворення або видачі чи передачі іноземця та особи без громадянства передбачена ч.1 ст.31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн:

- де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;

- де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;

- де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;

- де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Зазначені положення викладені в п.1.9 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства та доповнені нормою, що примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Разом з тим, п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що возз'єднання сім'ї - в'їзд та тимчасове або постійне проживання в Україні членів сім'ї іноземця або особи без громадянства, які проживають в Україні на законних підставах та можуть підтвердити відповідними документами наявність достатнього фінансового забезпечення для утримання членів сім'ї в Україні, з метою спільного проживання сім'ї незалежно від того, коли виникли сімейні відносини - до чи після прибуття іноземця або особи без громадянства до України.

Зазначеною статтею також встановлено, що члени сім'ї іноземця або особи без громадянства - чоловік (дружина), неповнолітні діти, в тому числі неповнолітні діти чоловіка (дружини), непрацездатні батьки та інші особи, які вважаються членами сім'ї відповідно до права країни походження.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 в'їхала на територію України разом з чоловіком ОСОБА_5 та малолітнім сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, який навчається у Вовчківській ЗОШ І-ІІ ступенів Козелецького району Чернігівської області, про що подано довідку від 05 серпня 2015 року №16.

Згідно довідки від 12 травня 2015 року №003-05/15, виданій батальйоном патрульної служби міліції особливого призначення «Свята Марія», ОСОБА_5 зарахований до особового складу батальйону патрульної служби міліції особливого призначення МВС України «Свята Марія» та з 06 листопада 2014 року по 26 листопада 2014 року брав участь в антитерористичній операції на території Донецької області та на даний момент (час складання довідки) є бійцем батальйону «Свята Марія».

Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно із Законом України «Про боротьбу з тероризмом» 14 квiтня 2014 року на сході України була розпочата антитерористична операція - «комплекс скоординованих спеціальних заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення терористичної діяльності, звільнення заручників, забезпечення безпеки населення, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичної діяльності». Початок проведення антитерористичної операції - дата набрання чинності Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014. Район проведення антитерористичної операції був визначений Кабінетом Міністрів України у затвердженому переліку (розпорядження №1053 від 30 жовтня 2014 року). Для оперативного керівництва антитерористичною операцією був створений Штаб АТО, який очолив керівник Антитерористичного центру при СБУ України. До антитерористичної операції були залучені сили СБУ, МВС, пiдроздiли Мінiстерства оборони та Прикордонної служби, а також центральні та мiсцевi органи влади.

Враховуючи військову перевагу Російської Федерації, позицію її керівництва щодо класифікації зовнішньої військової агресії Росії як внутрішньої загрози України, з метою недопущення подальшого введення регулярних російських військ на територію України, прикритих «миротворчою місією» та реалізації «абхазько-осетинського сценарію», 14 квітня 2014 року в Україні була розпочата антитерористична операція без введення воєнного стану. Зоною проведення антитерористичної операції було охоплено Донецьку і Луганську області, а також Ізюмський район та м.Ізюм Харківської області, що є загальновідомим фактом.

Наведене дає підстави вважати, що у рази примусового повернення позивача, як і її чоловіка, в країну походження її свободі загрожуватиме небезпека за політичні переконання, оскільки її чоловік приймав участь в антитерористичній операції на території України.

Окрім того, позивач придбала житловий будинок АДРЕСА_1, на підтвердження чого надано до суду договір купівлі-продажу будинку від 31 березня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Козелецького районного нотаріального округу Афанасьєвою А.Ф., та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31 березня 2015 року.

Разом з тим, постановою Деснянського районного суду м.Чернігова від 16 вересня 2015 року у справі №750/7847/15-а визнано протиправним та скасовано рішення №4 від 17 липня 2015 року про примусове повернення з України громадянина Російської Федерації ОСОБА_5, винесене завідувачем Козелецького РС УДМС України в Чернігівській області Закревською В.В.

У своїй апеляційній скарзі відповідач зазначає, що вказане рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 16 вересня 2015 року не набрало законної сили, проте ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2015 року апеляційну скаргу позивача - Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області залишено без задоволення, а постанову Деснянського районного суду м.Чернігова від 16 вересня 2015 року - без змін, а отже рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 16 вересня 2015 року, яким скасовано рішення №4 від 17 липня 2015 року про примусове повернення з України громадянина Російської Федерації ОСОБА_5, набрало законної сили, що спростовує вказане твердження відповідача.

Також колегія суддів приймає до уваги, що син позивача ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, є неповнолітнім та до нього не може бути застосовано примусове повернення згідно п.1.9 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, та враховує, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, визначено законні підстави проживання в Україні чоловіка позивача - ОСОБА_5, наявність достатнього фінансового забезпечення якого підтверджено придбанням його жінкою, ОСОБА_2, житлового будинку.

Окрім того, у судовому засіданні представником позивача було повідомлено суд щодо намірів позивача на отримання громадянства України, що фактично не спростовано, з огляду придбання позивачем нерухомості на території України, а саме житлового будинку АДРЕСА_1.

Враховуючи участь чоловіка позивача у антитерористичній операції на території Донецької області, наявну політичну ситуацію та відносини, що склались між Україною та країною походження позивача, беручи до уваги прихильність ОСОБА_2 та її сім'ї до країни, на території якої перебувають, колегія суддів вважає, що при передачі позивача до країни походження її свободі загрожуватиме небезпека, передбачена ч.1 ст.31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», та погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскаржуване рішення відповідача прийняте без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття вказаного рішення. Крім того, відповідачем не перевірено наявність поважних причин, пов'язаних з лікуванням ОСОБА_5 та необхідністю догляду за ним ОСОБА_2, що спричинило пропуск останньою строку для продовження термінів перебування в Україні.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для зміни або скасування постанови Деснянського районного суду м.Чернігова від 16 вересня 2015 року.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області - залишити без задоволення.

Постанову Деснянського районного суду м.Чернігова від 16 вересня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 05 листопада 2015 року.

Головуючий суддя В.Е.Мацедонська

Судді Т.М.Грищенко

І.О.Лічевецький

.

Головуючий суддя Мацедонська В.Е.

Судді: Грищенко Т.М.

Лічевецький І.О.