Справа № 802/2412/15-а
Суддя: Комар Павло Анатолійович
Дата ухвалення: 2015-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

09 листопада 2015 р. Справа № 802/2412/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комара П.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом: Харківського національного університету внутрішніх справ

до: ОСОБА_1

про: стягнення витрат, пов'язаних з утриманням особи у вищому навчальному закладі

ВСТАНОВИВ:

До вінницького окружного адміністративного суду надійшов позов Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов'язаних з утриманням особи у вищому навчальному закладі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що оскільки ОСОБА_1 звільнився з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі, то останній зобовязаний відшкодувати фактичні витрати, повязані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком відповідно до укладеного договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України.

Представник позивача в судове засідання не зявився, однак на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Відповідач в судове засідання також не зявився, хоча про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової кореспонденції за адресою державної реєстрації. Проте, до суду повернувся конверт з відміткою поштового відділення звязку із зазначенням причин невручення - "за відмовою адресата від одержання".

Положеннями частини 11 статті 35 КАС України передбачено, що у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Отже, суд вважає, що ним вжито достатніх заходів для належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового розгляду справи.

Згідно з ч. 4 ст. 128 КАС України, у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на викладене та враховуючи достатність наявних у справі доказів, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності сторін в письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, оцінивши наведені позивачем обставини, суд прийшов до переконання про задоволення адміністративного позову у повному обсязі з огляду на таке.

Судом встановлено, що відповідно до наказу Херсонського юридичного інституту Харківського національного університету внутрішніх справ від 19.08.2009 року № 93 о/с ОСОБА_1 прийнято на службу в органи внутрішніх справ і зараховано курсантом Херсонського юридичного інституту Харківського національного університету внутрішніх справ з 19.08.2010 року та присвоєно звання "рядовий міліції".

Наказом ХНУВС від 29.08.2011 №431 о/с року ОСОБА_1 переведено з Херсонського юридичного інституту у зв'язку із його ліквідацією до складу курсантів Харківського національного університету внутрішніх справ.

Так, зокрема, 29.08.2011 року між Відповідачем, ХНУВС та УМВС України в Вінницькій області укладено тристоронній договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, п. 7.4 якого припинено дію договору від 01.09.2009 року та передбачено, що усі права і обов'язки виконавця за договором переходять до ХНУВС.

Згідно з пп. 2.3.5 п. 2.3 Договору від 29.08.2011 року ОСОБА_1 зобов'язувався після закінчення навчання прибути до місця призначення в термін, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов'язків за посадою, на яку призначений замовником, і відпрацювати не менше трьох років.

Підпунктом 2.3.6 пункту 2.3 вказаного договору передбачено, що у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами передбаченими пунктом 3 цього договору, ОСОБА_1 зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.

При цьому відповідно до пп. 3.1, 3.2 п. 3 договору підставами відшкодування МВС України фактичних витрат на підготовку фахівця у вищому навчальному закладі є дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України у зв'язку з небажанням особи продовжувати навчання або порушення нею дисципліни, а також відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання.

Наказом ректора ХНУВС № 133 о/с від 15.06.2013р. лейтенанта міліції ОСОБА_1 відраховано зі складу курсантів та відкомандировано до УМВС України у Вінницькій області. При цьому, позивачем визначено суму витрат, пов'язаних з утриманням відповідача у вищому навчальному закладі, в розмірі 32866,19 грн.

Як свідчить витяг з наказу начальника УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_2 № 66 о/с від 05.05.2015р. лейтенанта міліції ОСОБА_1, слідчого відділення Шаргородського районного відділу УМВС України у Вінницькій області (за рахунок коштів ДБ), звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України з 05.05.2015р. на підставі пп. "ж" п. 64 (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29.07.1991 року.

За таких обставин позивач звернувся до суду із вимогами про стягнення з відповідача ОСОБА_1 витрат, пов'язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі, в розмірі 32866,19 грн.

Надаючи правову оцінку заявленим позовним вимогам, суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про загальну структуру і чисельність Міністерства внутрішніх справ України", навчальні заклади, науково-дослідні установи, підприємства та установи забезпечення включенні до загальної структури МВС України.

Згідно із ст. 9 Закону України "Про міліцію", на курсантів, слухачів, ад'юнктів, інших атестованих працівників, у тому числі й викладацького складу навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України, поширюються права і обов'язки, гарантії правового і соціального захисту та відповідальність працівників міліції.

Частиною 1 статті 16 вищезазначеного Закону передбачено, що особовий склад міліції складається з працівників, що проходять державну службу в підрозділах міліції, яким відповідно до чинного законодавства присвоєно спеціальні звання міліції.

Відповідно до п. 6.8 Положення про вищі навчальні заклади МВС, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України № 62 від 14.02.2008 року (далі Положення), початком проходження служби в органах внутрішніх справ вважається дата, зазначена в наказі про зарахування на навчання до вищого навчального закладу.

Отже, навчаючись у вищому навчальному закладі МВС України, особа проходить публічну службу в міліції. Відтак, навчання відповідача у Харківському НУ ВС та його подальша служба в органах МВС пов'язані з проходженням публічної служби, а тому звернення позивача до суду з відповідними позовними вимогами є правомірним.

Крім того, право позивача на звернення до суду із вимогами щодо стягнення з осіб, які навчались за державним замовленням, розміру витрат, пов'язаних з утриманням їх у вищому навчальному закладі, передбачене пунктом 6.28 Положення.

Згідно з ч.6 ст. 18 Закону України "Про міліцію", курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач проходив службу в органах внутрішніх справ України і був зарахований до Харківського НУ ВС за спеціальністю "правознавство".

15.06.2013р. відповідача було відраховано зі складу курсантів та відкомандировано до УМВС України у Вінницькій області.

Разом із тим, на підставі наказу начальника УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_2 № 66 о/с від 05.05.2015р. лейтенанта міліції ОСОБА_1, слідчого відділення Шаргородського районного відділу УМВС України у Вінницькій області (за рахунок коштів ДБ), звільнено з органів внутрішніх справ у запас ЗСУ з 05.05.2015р. на підставі пп. "ж" п. 64 (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29.07.1991 року.

Таким чином, відповідачем не забезпечено виконання службових обов'язків за посадою протягом трьох років після закінчення навчання у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, що свідчить про невиконання ним вимог пп. 2.3.5 п. 2.3 Договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України від 19.08.2009р.

Постановою Кабінету Міністрів України № 313 від 01.03.2007 року затверджено Порядок відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ (далі Порядок № 313), який визначає механізм відшкодування особами, навчання яких за державним замовленням у вищих навчальних закладах МВС прирівнюється до проходження військової служби, витрат, пов'язаних з їх утриманням у таких закладах, у разі:

1) дострокового розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС (далі навчальний заклад) у зв'язку з небажанням особи продовжувати навчання або порушенням нею дисципліни;

2) відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання (п. 1 Порядку № 313).

Відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв (п. 2 Порядку № 313).

Спільним наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби Безпеки України № 419/831/240/605/537/219/534 від 16.07.2007 року затверджено Порядок розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах (далі Порядок № 419).

Відповідно до п. 2.1 Порядку № 419 відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у ВНЗ, а саме витрат на: грошове забезпечення, продовольче забезпечення, речове забезпечення, медичне забезпечення, перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад, оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв.

В силу вимог пп. 2.1.1. п. 2.1 Порядку № 419 витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання. Фактичні дані беруться з розрахункових відомостей та інших передбачених документів, що підтверджують виплату щомісячного грошового забезпечення курсанту.

На підтвердження розміру вищезазначених витрат, позивачем надано розрахунок вартості навчання, за яким загальні витрати позивача, пов'язані з утриманням ОСОБА_1 за період навчання з 2009р. по 2013р. склали 32866,19 грн., в тому числі витрати на грошове забезпечення в сумі 11683,41 грн., продовольче забезпечення за період з 29.08.11р. по 20.05.2013р.р. у розмірі 8601,13 грн., речового забезпечення у розмірі 2583,96 грн., комунальні послуги у розмірі 9997,69 грн. (а.с. 13).

Судом встановлено, що відповідача звільнено за пунктом "ж" п. 64 (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29.07.1991 року, що свідчить про відмову ОСОБА_1 від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ, яка підпадає під пункт 3 Договору від 29.08.2011р.

Таким чином, в силу положень пп. 2.3.6 п. 2.3 Договору від 29.08.2011р., відповідач повинен відшкодувати витрати на його утримання за період навчання у Харківському НУ ВС. Проте зазначені витрати на час розгляду справи ним добровільно не відшкодовано.

Відповідно до п. 6 Порядку № 313, у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати стягнення їх суми здійснюється в судовому порядку.

Відтак, суд доходить висновку про правомірність звернення Харківського НУ ВС з позовом про стягнення з ОСОБА_1 витрат, пов'язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі, в розмірі 32866,19 грн.

Згідно із ст.ст. 11, 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а відповідно до ст. 86 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З огляду на викладене і враховуючи те, що заявлені позивачем вимоги відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними доказами, адміністративний позов належить задовольнити в повному обсязі.

В силу положень ч. 4 ст. 94 КАС України, судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1, 24.03.1992р.н. (ід. номер НОМЕР_1) на користь Харківського національного університету внутрішніх справ (рахунок 5066 в Головному управлінні Державної казначейської служби України в Харківській області, МФО 851011, ) витрати, пов'язані з утриманням, в сумі 32 866 (тридцять дві тисячі вісімсот шістдесят шість) грн. 19 коп.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Комар Павло Анатолійович