Справа № 804/2877/15
Суддя: Борисенко Павло Олександрович
Дата ухвалення: 2015-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 травня 2015 р. Справа № 804/2877/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: судді Борисенка П.О, при секретарі судового засідання - Сергієнко В.Ю., за участю представника позивача ОСОБА_1 та представника відповідача - ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрохим»
до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби
про визнання протиправними та скасування рішень,-
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ним за контрактом було імпортовано товар, у звязку з чим до Дніпропетровської митниці були подані всі необхідні документи для його митного оформлення за ціною договору. Проте, відповідачем безпідставно, в порушення законодавства, були видані картка відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України та прийняте рішення про коригування митної вартості товару. Позивач вказані рішення вважає необґрунтованими та протиправними, з огляду на викладене, просить суд їх скасувати.
У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.
Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на надані суду письмові заперечення, у яких зазначено, що у зв'язку з наявністю розбіжностей в наданих документах митний орган дійшов висновку про відсутність підстав для застосування першого методу визначення митної вартості. При цьому, посадовою особою відповідача було прийнято рішення про коригування заявленої митної вартості, відповідно до якого митну вартість скориговано на підставі наявних у митниці відомостей із застосуванням резервного методу, відмовлено позивачу в митному оформленні та надано картку відмови. На підставі викладеного, відповідач вважає, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що 01.01.2013 року між позивачем та компанією «Sabic Sales Europe B.V.» (Нідерланди) був укладений контракт № SАВІС-РМ/6213 від 01.01.2013 року.
При цьому, позивачем була зазначена митна вартість товару за основним методом, тобто за ціною договору щодо товарів, які імпортуються.
Після проведення консультацій з відповідачем, позивач отримав повідомлення, в якому зобов'язано надати переклади завірені належним чином для перевірки відомостей, зазначених у митній декларації.
Позивачем було надано переклади документів: інвойс № НОМЕР_3 від 16.10.2014 року; інвойс № НОМЕР_2 від 16.10.2014 року; експортна декларація від 16.10.2014 року; сертифікат походження від 17.10.2014 року.
Проте, після надання перекладів, відповідачем знов було направлено повідомлення, в якому зазначено, що декларант або уповноважена ним особа повинна забезпечити митний орган перекладами українською мовою документів.
Позивачем було надано до митного органу лист з розясненням стосовно вартості товару зазначеного в експортній декларації від продавця та лист з поясненнями щодо надання додаткових документів.
За заявою декларанта, оцінювану партію товару випущено під гарантійні зобовязання відповідно до положень частини сьомої ст. 55 Митного кодексу України за митною декларацією від 22.10.2014 року № 110070000/2014/312834 з митною вартістю, визначеною декларантом, та забезпеченням сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю, визначеною декларантом, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю, визначеною митним органом.
Позивач звернувся до митниці з проханням здійснити перерахунок митної вартості товару за ВМД № 110070000/2014/312834 від 22.10.2014 року за першим методом визначення митної вартості згідно статті 58 МК України «Визначення митної вартості за ціною договору» або надати обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості.
17.12.2014 року листом (вих. № 849/-04-50-25-2) позивачу було відмовлено у визначенні заявленої митної вартості та скасуванні рішення про коригування митної вартості № 110070000/2014/300114/1 від 22.10.2014 року.
Суд вважає, зазначені вище картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення та рішення про коригування митної вартості товарів протиправними та такими, що підлягають скасуванню, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього кодексу.
Згідно ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, що підтверджують митну вартість товарів є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах пятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний контракт ; рахунок-фактура (інвойс); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи; за наявності - інші платіжні документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалось страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість товарів.
Водночас частиною 3 вказаної статті встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобовязані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
- договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
- рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
- рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
- виписку з бухгалтерської документації;
- ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
- каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс -листи) виробника товару;
копію митної декларації країни відправлення;
- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
При цьому, ч. 5 ст. 53 МК України передчасно, що заборонено вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
З огляду на вищевикладені норми права, суд звертає увагу нате, що Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту передбачені статтею 57 Митного кодексу України, згідно якої визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;
б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;
в) на основі віднімання вартості;
г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Згідно статті 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:
1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні, обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно), не впливають значною мірою на вартість товару;
2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;
3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;
4) покупець і продавець не повязані між собою особи або хоч і повязані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Для підтвердження митної вартості до митниці було надано додаткові документи, а саме: рахунок - фактура № СФ-0000294 від 22.10.2014 року, виписка з особового рахунку від 31.10.2014 року, що підтверджує виконання умов договору транспортного перевезення та експедирування вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні №020714 від 02.07.2014 року, платіжні доручення в іноземній валюті № 1 від 13.10.2014 року, № 2 від 14.10.2014 року, № 3 від 15.10.2014 року, № 4 від 16.10.2014 року, № 5 від 17.10.2014 року, № 6 від 20.10.2014 року, № 7 від 21.10.2014 року, що підтверджують умови оплат, зазначені в додатковій угоді № 11 від 29.09.2014 року; висновок експерта Дніпропетровської торгівельно - промислової палати № Г0-5160 від 18.11.2014 року.
Отже, до митного оформлення надано вичерпний перелік як основних так і додаткових документів, передбачених ст. 53 МК України для підтвердження митної вартості оцінюваних товарів.
При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідач не підтвердив належними доказами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що оскаржувані відмова у прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України та рішення про коригування митної вартості товарів є протиправними, а тому підлягають скасуванню.
Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Доказів, які б спростували доводи позивача, відповідач суду не надав. З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 94, 158 - 163, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрохим» задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування заявленої митної вартості від 22.10.2014 року № 110070000/2014/300114/1.
Присудити з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрохим» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 255 грн. 78 коп. (двісті пятдесят пять гривень сімдесят вісім копійок).
Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 186 КАС України.

Повний текст постанови виготовлений 08.05.2015 року.

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили 08.05.2015р. Суддя З оригіналом згідно Помічник судді ОСОБА_3 ОСОБА_3 ОСОБА_4