Справа № 2а-0870/6915/11
Суддя: Матяш Ольга Віталіївна
Дата ухвалення: 2015-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2015 року , о 12:40 годині,Справа № 2а-0870/6915/11 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд

у складі: головуючого - судді Матяш О.В.,

за участю секретаря Передерій А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя

справу за адміністративним позовом публічного акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат»

до спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів,

за участю прокуратури Запорізької області,

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду із вказаним позовом, зазначивши в заяві, що Закон України «Про податок на додану вартість» не встановлює жодних додаткових вимог щодо формування податкового кредиту з ПДВ, ніж зазначені в п.7.4.1 та 7.2.6 ст.7 цього закону. Порядок формування податкового кредиту звітного періоду з ПДВ не має зв`язку з фінансовим результатом звітного періоду. Перевищення собівартості продукції ПАТ «ЗАлК» над ціною її реалізації пов`язано виключно з діючими економічними та ринковими факторами. Вартість продукції підприємства напряму залежить від котирувань Лондонської Біржі Металів на алюміній, а отже ціна реалізації продукції підприємства відповідає рівню звичайних цін. Контролюючі органи не мають права вимагати від підприємства встановлення ціни реалізації продукції на товари, ціни на які не регулюються державою. Висновки СДПІ про порушення позивачем вимог пп.пп. 7.4.1, 7.4.4 п. 7.4 ст. 7, пп.пп. 7.7.1, 7.7.2 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» та про завищення відємного значення різниці між сумою податкових зобовязань та сумою податкового кредиту за грудень 2010 року на 627520 гривень і завищення заявленої за грудень 2010 року суми бюджетного відшкодування ПДВ на загальну суму 2109425 гривень вважає такими, що є безпідставними та незаконними.

Позивач просить скасувати податкові повідомлення-рішення № та № від 05.04.2011.

В судовому засіданні представник позивача підтримує позовні вимоги та просить задовольнити позов, виходячи з викладених в ньому підстав.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнає з підстав, викладених в запереченнях, що обґрунтовані висновками акту перевірки СДПІ №62/08-08/00194122 від 18.03.2011. Просить відмовити у позові.

Прокурор в судове засідання не зявився з неповажної причини, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, надавши їм оцінку за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з огляду на наступне.

Судом встановлено, що СДПІ по роботі з ВПП у м. Запоріжжі проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань достовірності нарахування відємного значення з податку на додану вартість за грудень 2010 року та розрахунку суми бюджетного відшкодування ПДВ у зменшення податкових зобовязань з ПДВ наступних податкових періодів за грудень 2010 року, яка виникла за рахунок відємного значення з ПДВ, що декларувалося в листопаді 2010 року, результати якої викладено в акті перевірки №62/08-08/00194122 від 18.03.2011 (а.с.35-53).

За результатами перевірки податковий орган дійшов висновку про порушення позивачем вимог пп.пп. 7.4.1, 7.4.4 п.7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», п.п. 5.7, 5.9 розділу 5 Порядку заповнення і подачі податкової декларації з ПДВ, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України №166 від 30.05.1997 та зареєстрованого в Мінюсті 09.07.1997 за №250/2054, в результаті чого завищено відємне значення різниці між сумою податкових зобовязань та сумою податкового кредиту за грудень 2010 року на 627520 гривень;

пп.пп. 7.4.1, 7.4.4 п.7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», п.п. 5.7, 5.9 розділу 5 Порядку заповнення і подачі податкової декларації з ПДВ, в результаті чого занижено позитивне значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту за грудень 2010 року на суму 927743 гривень;

пп.пп. 7.7.1, 7.7.2 п.7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», Порядку заповнення і подачі податкової декларації з ПДВ, в результаті чого завищено заявлену за грудень 2010 року суму бюджетного відшкодування ПДВ на загальну суму 2109425 грвиень.

05.04.2011, на підставі акту перевірки №62/08-08/00194122 від 18.03.2011, СДПІ прийнято податкові повідомлення-рішення №, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ на 2109425 гривень, та №, яким зменшено розмір відємного значення суми ПДВ на 627520 гривень (а.с. 69-70).

В порядку адміністративного оскарження податкові повідомлення-рішення залишені без змін, а скарги позивача - без задоволення.

Як вбачається з акту перевірки №62/08-08/00194122 від 18.03.2011, підставою для невизнання сум відємного значення різниці між сумою податкових зобовязань та сумою податкового кредиту й суми бюджетного відшкодування з ПДВ став висновок СДПІ про безпідставне формування підприємством суми бюджетного відшкодування ПДВ по неприбутковим операціям, які мали місце у перевіряємому періоді, а саме реалізація продукції власного виробництва за ціною нижче її собівартості. На думку СДПІ, неприбуткові операції не відповідають меті господарської діяльності, яка полягає у одержані прибутку, що виключає право платника на віднесення сум ПДВ, які сплачені у вартості товару, що використаний у виготовлені кінцевої продукції, до складу податкового кредиту та подальше його відшкодування.

З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити таке.

В п.1.3 ст.1 Закону України «Про податок на додану вартість» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) зазначено, що платник податку це особа, яка згідно з цим Законом зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, або особа, яка імпортує товари на митну територію України.

Пунктом 1.7 ст.1 Закону України «Про податок на додану вартість» визначено, що податковий кредит це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, що визначена згідно з цим Законом.

Правила формування податкового кредиту платниками податку на додану вартість визначені ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Згідно з пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. Якщо у подальшому такі товари (послуги) починають використовуватися в операціях, які не є об'єктом оподаткування згідно зі статтею 3 цього Закону або звільняються від оподаткування згідно зі статтею 5 цього Закону, чи основні фонди переводяться до складу невиробничих фондів, то з метою оподаткування такі товари (послуги), основні фонди вважаються проданими за їх звичайною ціною у податковому періоді, на який припадає початок такого використання або переведення, але не нижче ціни їх придбання (виготовлення, будівництва, спорудження).

Якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у звязку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту (пп.7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»).

Відповідачем документально не доведено невикористання ПАТ «ЗАлК» придбаних у контрагентів товарів (робіт/послуг) не для подальшого виготовлення продукції, проданої за цінами нижчими, ніж їх собівартість, а для інших потреб.

Отже, порушення пп.7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», наведене в акті перевірки, не знаходить свого фактичного підтвердження матеріалами справи.

Статтею 7 Закону України «Про податок на додану вартість» визначено вичерпний перелік документів, на підставі яких у платника податків виникає право на включення відповідних сум до податкового кредиту.

У ч.2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» зазначено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Як зазначено у ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

За даними, викладеними в акті перевірки, операції з придбання товарів потягнули за собою зміни в активах підприємства.

Відповідно до п.5.7 «Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість», затвердженого наказом ДПА України №166 від 30.05.1997, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09.07.1997 за №250/2054 (який діяв на час подачі податкової декларації за грудень 2010 року), до розділу II «Податковий кредит» (рядки 10-15 декларації) включаються обсяги придбання (виготовлення, будівництва, спорудження) з податком на додану вартість або без податку на додану вартість товарів (послуг), основних фондів на митній території України, імпортованих товарів, отриманих на митній території України від нерезидента послуг з метою їх подальшого використання у межах господарської діяльності платника податку, а також тих, які не призначаються для їх використання у господарській діяльності, або придбані з метою їх використання для поставки послуг за межами митної території України, місце поставки яких визначається відповідно до пункту 6.5 статті 6 Закону, окремо за цілями використання (здійснення операцій, які підлягають оподаткуванню, звільнені від оподаткування, не є об'єктом оподаткування).

У п.5.9 «Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість» зазначено наступне: «Розділ III «Розрахунки з бюджетом за звітний період» податкової декларації з податку на додану вартість».

Судом не встановлено порушень п.5.7, п.5.9 розділу 5 «Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість», як то зазначено в акті перевірки.

Враховуючи наявність у позивача податкових накладних (на підставі яких відповідні суми ПДВ у складі вартості придбаних товарів (послуг, робіт) були включені до податкового кредиту) та відсутність зазначення в акті перевірки жодних порушень форми та порядку їх оформлення, ПАТ «ЗАлК» правомірно включило суми податку на додану вартість по отриманим товарам (послугам) до складу податкового кредиту жовтня 2010 року, оскільки його право на податковий кредит підтверджується єдиним і належним, з точки зору діючого законодавства, доказом.

Порушень законодавства щодо документального підтвердження ПАТ «ЗАлК» бюджетного відшкодування грудня 2010 року перевіркою не встановлено.

Згідно з п.4.1 ст.4 Закону України «Про податок на додану вартість», база оподаткування операції з поставки товарів (послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними цінами, але не нижче за звичайні ціни, з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обов'язкових платежів), згідно із законами України з питань оподаткування (за винятком податку на додану вартість, а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого зв'язку, що включається до ціни товарів (послуг). До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу в зв'язку з компенсацією вартості товарів (послуг). У разі якщо звичайна ціна на товари (послуги) перевищує договірну ціну на такі товари (послуги) більше ніж на 20 відсотків, база оподаткування операції з поставки таких товарів (послуг) визначається за звичайними цінами.

Як зазначено у ст.190 Господарського кодексу України (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), вільні ціни визначаються на всі види продукції (робіт, послуг), за винятком тих, на які встановлено державні ціни. Вільні ціни визначаються суб'єктами господарювання самостійно за згодою сторін.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про ціни і ціноутворення» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) державні фіксовані та регульовані ціни і тарифи встановлюються на ресурси, які справляють визначальний вплив на загальний рівень і динаміку цін, на товари і послуги, що мають вирішальне соціальне значення, а також на продукцію, товари і послуги, виробництво яких зосереджено на підприємствах, що займають монопольне (домінуюче) становище на ринку.

На продукцію виробництва ПАТ «ЗАлК» держава не встановлює ціни, а отже при продажі своєї продукції позивач самостійно встановлює ціну продажу, тим самим визначаючи договірну вартість продукції, що продається.

Згідно з п.1.18 ст.1 Закону України «Про податок на додану вартість» звичайні ціни розуміються та застосовуються за правилами, визначеними пунктом 1.20 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Відповідно до пп.1.20.1 п.1.20 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин), якщо цим пунктом не встановлено інше, звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін. Справедлива ринкова ціна - це ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати за відсутності будь-якого примусу, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг).

Відповідачем за результатами перевірки не визначений рівень звичайних цін на вироблювані ПАТ «ЗАлК» товари, що продаються, звідси, відповідно, не встановлений факт продажу позивачем товарів нижче за «звичайну ціну».

Згідно з п.10 «Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 9 «Запаси», затвердженого наказом Міністерства фінансів України №246 від 20.10.1999, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.11.1999 за №751/4044 (далі «Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 9 «Запаси»), первісною вартістю запасів, що виготовляються власними силами підприємства, визнається їхня виробнича собівартість, яка визначається за Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 16 «Витрати».

Відповідно до п.9 «Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 9 «Запаси», первісною вартістю запасів, що придбані за плату, є собівартість запасів, яка складається з таких фактичних витрат: суми, що сплачуються згідно з договором постачальнику (продавцю), за вирахуванням непрямих податків; суми ввізного мита; суми непрямих податків у звязку з придбанням запасів, які не відшкодовуються підприємству; транспортно-заготівельні витрати (затрати на заготівлю запасів, оплата тарифів (фрахту) за вантажно-розвантажувальні роботи і транспортування запасів усіма видами транспорту до місця їх використання, включаючи витрати зі страхування ризиків транспортування запасів). Сума транспортно-заготівельних витрат, що узагальнюється на окремому субрахунку рахунків обліку запасів, щомісячно розподіляється між сумою залишку запасів на кінець звітного місяця і сумою запасів, що вибули (використані, реалізовані, безоплатно передані тощо) за звітний місяць. Сума транспортно-заготівельних витрат, яка відноситься до запасів, що вибули, визначається як добуток середнього відсотка транспортно-заготівельних витрат і вартості запасів, що вибули, з відображенням її на тих самих рахунках обліку, у кореспонденції з якими відображено вибуття цих запасів. Середній відсоток транспортно-заготівельних витрат визначається діленням суми залишків транспортно-заготівельних витрат на початок звітного місяця і транспортно-заготівельних витрат за звітний місяць на суму залишку запасів на початок місяця і запасів, що надійшли за звітний місяць. Приклади розподілу транспортно-заготівельних витрат наведені в додатку до Положення (стандарту) 9; інші витрати, які безпосередньо повязані з придбанням запасів і доведенням їх до стану, в якому вони придатні для використання у запланованих цілях. До таких витрат, зокрема, належать прямі матеріальні витрати, прямі витрати на оплату праці, інші прямі витрати підприємства на доопрацювання і підвищення якісно технічних характеристик запасів. У разі, якщо на момент оприбуткування запасів неможливо достовірно визначити їх первісну вартість, такі запаси можуть оцінюватися та відображатися за справедливою вартістю з наступним коригуванням до первісної вартості.

Як зазначено у п.11 «Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України №318 від 31.12.1999, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248, собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат. До виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються: прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці; інші прямі витрати; змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати. Виробнича собівартість продукції зменшується на справедливу вартість супутньої продукції, яка реалізується, та вартість супутньої продукції в оцінці можливого її використання, що використовується на самому підприємстві. Перелік і склад статей калькулювання виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) установлюються підприємством. До виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються: прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці; інші прямі витрати; змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати. Виробнича собівартість продукції зменшується на справедливу вартість супутньої продукції, яка реалізується, та вартість супутньої продукції в оцінці можливого її використання, що використовується на самому підприємстві. Перелік і склад статей калькулювання виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) установлюються підприємством.

Оскільки база оподаткування операцій з поставки товарів (послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, звичайної ціни, то повязування обєкту оподаткування з собівартістю продукції, як то вказано в акті перевірки, є, на думку суду, неправомірним.

У пп.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» зазначено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду. При відємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Згідно з пп.7.7.2 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг); б) залишок від'ємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту кожного наступного податкового періоду лише в частині суми податку фактично сплаченої отримувачем постачальникам товарів (послуг) та при імпорті і включається до розрахунку бюджетного відшкодування наступного звітного періоду; залишок від'ємного значення, за яким не проведено розрахунків з постачальниками відображається в податковій декларації з податку на додану вартість окремим рядком для визначення суми податку, яка може підлягати відшкодуванню в частині сплачених сум податку в наступних звітних періодах; залишок від'ємного значення після бюджетного відшкодування відображається у декларації з податку на додану вартість окремим рядком та включається до складу податкового кредиту починаючи з першого звітного періоду 2011 року.

На сторінках 17-18 акту перевірки зазначено, що ВАТ «ЗАлК» не враховано результати попередньої перевірки (акт №25/08-08/00191224 від 09.09.2011), в результаті чого встановлено порушення пп.7.7.1, 7.7.2 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», «Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість», що призвело до завищення заявленої в грудні 2010 року суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на загальну суму 2109425 гривень (а.с.52).

Згідно з ч.1 ст.72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що у постанові Запорізького окружного адміністративного суду від 20.11.2014 в адміністративній справі №2а-0870/5489/11, залишеній без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28.04.2015, надано правову оцінку інформації, викладеній в акті перевірки №25/08-08/00191224 від 09.09.2011 (щодо завищення відємного значення різниці між сумою податкових зобовязань та сумою податкового кредиту за листопад 2010 року).

Вказаним судовим рішенням визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення СДПІ від 22.04.2011 №, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ за листопад 2010 року в розмірі 2210166 гривень, та №, яким позивачу зменшено розмір відємного значення суми ПДВ за листопад 2010 року у сумі 1181682 гривень.

З урахуванням викладеного та висновків щодо неправомірності дій відповідача, викладених у постанові Запорізького окружного адміністративного суду від 20.11.2014 в адміністративній справі №2а-0870/5489/11, суд вважає, що СДПІ не доведено порушення ПАТ «ЗАлК» пп.7.4.1, пп.7.4.4. п.7.4, пп.7.7.1, пп.7.7.2 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», «Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість», як то зазначено в акті перевірки №62/08-08/00194122 від 18.03.2011.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відсутність економічної вигоди господарських операцій, окрім як зменшення доходу з метою несплати податків та отримання додаткової «вигоди» у вигляді зниження податкового навантаження, можлива лише за обставин доцільності та стимулювання ділової активності, досягнення економічного ефекту. Тобто, збитковість господарської операції в тому числі і завідома, може бути обумовлена об'єктивними причинами, через які така операція є виправдана і в цілому відповідає загальновизнаним правилам ведення господарської діяльності.

Суд вважає, що наведені позивачем обставини, що зумовили продаж товарів за цінами нижчими за собівартість, є обєктивними і в цілому відповідають загальновизнаним правилам ведення господарської діяльності.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч.3 ст.2 КАС України).

При розгляді справи встановлено, що при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення - рішення відповідач діяв необґрунтовано, тобто без врахування всіх обставин, які мають значення при прийнятті рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У ч. 2 ст. 71 КАС України зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч вимогам ч. 2 ст. 71 КАС України відповідачем, як субєктом владних повноважень не доведено правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ПАТ «ЗАлК».

Відповідно до ст. 94 КАС України, присудженню на користь позивача підлягають здійснені ним документально підтверджені судові витрати: судовий збір у розмірі 6,8 гривень (платіжне доручення №3327 від 18.08.2011 (а.с.2).

Керуючись ст.ст.17,158-163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

позов задовольнити.

Скасувати податкові повідомлення-рішення, прийняті 05.04.2011 спеціалізованою державною податковою інспекцією по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі у відношенні ПАТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат»:

№ НОМЕР_1, яким ПАТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на 2109425 (два мільйони сто девять тисяч чотириста двадцять пять) гривень;

№, яким ПАТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість на 627520 (шістьсот двадцять сім тисяч пятсот двадцять) гривень.

Присудити на користь ПАТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» за рахунок бюджетних асигнувань спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального ГУ Міндоходів судові витрати у розмірі 6 (шести) гривень 80 копійок.

Постанова може бути оскаржена у Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд через Запорізький окружний адміністративний суд у десятиденний строк з дня отримання постанови у повному обсязі шляхом подання апеляційної скарги. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, що її подає, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.В. Матяш