Справа № 803/1274/14
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2015-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2015 року Справа № 876/7650/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Яворського І. О., Кухтея Р. В.;

за участю секретаря судового засідання - Сердюк О. Ю.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 09 липня 2014 року в справі за позовом Державної фінансової інспекції у Волинській області до Волинської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

26 червня 2014 року Волинським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву Державної фінансової інспекції у Волинській області до Волинської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про зобов'язання Волинської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» виконати п. 3 вимоги на суму 255945,22 грн., п. 4 на суму 58509,53 грн., п. 5 на суму 117971,00 грн. в загальній сумі 432425,75 грн.

В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що перевіркою було встановлено ряд допущених позивачем фінансових порушень та недоліків, з метою усунення яких на адресу відповідача направлено лист-вимогу від 20 січня 2014 року № 03-070-14-14/340. Листом від 26 лютого 2014 року № 03-070-14-14/340 проінформовано про вжиті заходи та часткове усунення виявлених ревізією порушень, однак, на час звернення позивача до суду, відповідачем не в повному обсязі забезпечено відшкодування виявлених порушень, зокрема, на загальну суму 432425,75 грн.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 09 липня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Зазначену постанову мотивовано тим, що в ході судового розгляду не встановлено умисного невиконання чи затягування відповідачем виконання п.п. 3, 4, 5 вимог ДФІ у Волинській області від 20 січня 2014 року № 03-070-14-14/340, а звернення з позовом є передчасним.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідачем - Державною фінансовою інспекцією у Волинській області, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що вимога Державної фінансової інспекції у Волинській області є правомірною та підлягає обов'язковому виконанню.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Судом апеляційної інстанції заслухано суддю-доповідача, досліджено матеріали справи та проаналізовано доводи апеляційної скарги, внаслідок чого зроблено висновок, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції змінити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Встановлено, що ДФІ у Волинській області в період з 09 грудня 2013 року по 08 січня 2014 року проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності ВРФ ДП «Центр ДЗК» за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2012 року, за результатами якої складено акт № 070-22/01 від 14 січня 2014 року.

На підставі акту № 070-22/01 від 14 січня 2014 року ДФІ у Волинській області направлено ВРФ ДП «Центр ДЗК» вимогу від 20 січня 2014 року № 03-070-14-14/340 про усунення виявлених в ході ревізії порушень, зокрема: п. 3) провести претензійно-позовну роботу з винними особами щодо відшкодування безпідставно проведених видатків по оплаті окремих етапів адміністративних послуг на загальну суму 255945, 22 грн., в іншому випадку стягнути з осіб, винних у безпідставно проведених видатках по оплаті окремих етапів адміністративних послуг на загальну суму 255945,22 грн. шкоду, у порядку і розмірі, встановленому ст.ст. 130-136 КЗпП України; 4) провести перерахунок та взаємозвірки з Луцькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Волинській області щодо приведення у відповідність розрахунків за зайво сплачені податок з доходів фізичних осіб в сумі 49670,20 грн. та єдиний соціальний внесок в сумі 8839,33 грн., що утримані по незаконно нарахованій винагороді фізичним особам, що зазначені в цивільно-правових угодах; 5) провести перерахунок та взаємозвірки з Луцькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Волинській області щодо приведення у відповідність розрахунків за зайво нарахований та сплачений єдиний соціальний внесок в сумі 117971,00 грн. по незаконно нарахованій винагороді фізичним особам, що зазначені в цивільно-правових угодах.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для відмови в задоволенні адміністративного позову, разом з тим, щодо вірної мотивації визнання вимоги неправомірною зазначає наступне.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Державний фінансовий контроль реалізується державною контрольно-ревізійною службою через проведення державного фінансового аудита, перевірки державних закупівель та інспектування.

Згідно з пунктом 7 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» Головному контрольно-ревізійному управлінню України, контрольно-ревізійним управлінням в Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі, контрольно-ревізійним підрозділам (відділам, групам) у районах, містах і районах у містах надається право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Пунктом 10 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» Головному контрольно-ревізійному управлінню України, контрольно-ревізійним управлінням в Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі, контрольно-ревізійним підрозділам (відділам, групам) у районах, містах і районах у містах також надається право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Відповідно до ч. 2 статті 15 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» законні вимоги службових осіб державної контрольно-ревізійної служби є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що ревізуються.

Отже, органу державного фінансового контролю надана можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства, і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Виходячи з наведеного, в органу державного фінансового контролю наявне право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства, і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем була пред'явлена вимога, яка вказує на виявлені збитки, їхній розмір та необхідність їх стягнення.

Оскільки збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення та можливість повернення майна перевіряє суд, який розглядає такий позов, а не за позовом органу державного фінансового контролю про зобов'язання виконати вимогу або позовом підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постановах від 15 квітня 2014 року № 21-40а14, № 21-63а14, від 28 жовтня 2014 року № 21-462а14.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

У відповідності до ст. 201 КАС України, підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є:

1) правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права;

2) вирішення не всіх позовних вимог або питань.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції правильно вирішено справу по суті, але з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому, мотивувальну частину даної постанови слід змінити.

Керуючись ст. ст. 41, 158-163, 183-2, 195, 196, п. 2 ч. 1 ст. 198, ст. 201, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254, 256 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції у Волинській області - задовольнити частково.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 09 липня 2014 року в справі № 803/1274/14 змінити в частині мотивів відмови в задоволенні адміністративного позову, а в решті - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у випадку коли, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, складення постанови в повному обсязі відкладено - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: Р. В. Кухтей

І. О. Яворський

Постанову складено в повному обсязі 05 листопада 2015 року.