Справа № 802/2207/15-а
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2015-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

27 жовтня 2015 р. Справа № 802/2207/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Бошкової Юлії Миколаївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Мельника Віктора Сергійовича,

представників позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представників відповідача: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "БудМонтаж ЗБВІК"

до: Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС

у Вінницькій області

про: скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернулось товариство з обмеженою відповідальністю "БудМонтаж ЗБВІК" (далі - ТОВ "БудМонтаж ЗБВІК", позивач) до Вінницької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області (далі - Вінницька ОДПІ, відповідач) про скасування податкових повідомлень-рішень.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що позивач посилається на безпідставність та необґрунтованість висновків податкового органу, які відображені у акті перевірки №1621/22/35527011 від 16.06.2015 року, в результаті чого прийняті податкові повідомлення - рішення форми "Р" № від 06.07.2015 року та № від 06.07.2015 року.

У судовому засіданні представники позивача позов підтримали та просили суд його задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини, які викладені у позовній заяві.

Представники відповідача проти позову заперечували з підстав, що викладені письмово та долучені до матеріалів справи. Свої заперечення мотивували обґрунтованістю висновків податкового органу, що знайшли відображення у акті перевірки та податкових повідомленнях-рішеннях, а тому просили у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення учасників процесу, оцінивши наявні у справі докази, на засадах всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, судом встановлено наступне.

У період з 19.05.2015 року по 09.06.2015 року посадовими особами Вінницької ОДПІ проведено планову виїзну перевірку ТОВ "БудМонтаж ЗБВІК" щодо дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2012 року по 31.12.2014 року.

В ході проведеної перевірки ревізорами встановлено порушення п.п.135.5.4 п.135 п.5 ст. 135, п.п.139.1.9 п.п.139.1 ст. 139 ПК України, у зв'язку із чим занижено податок на прибуток у загальній сумі 450330 грн.; п.п. 198.1, п.п. 198.2, п.п.198.6 ст.198, п.п.185.1 ст.1 ст.185, ст.188.1, п.187.1 ст.187 ПК України у результаті чого занижено податок на додану вартість у сумі 412556 грн.; п.п.176.2 "б" ст. 176 ПК подання розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма №1 ДФ) за ІІ квартал 2012 року, за ІІІ квартал 2013 року та IV квартал 2014 року подані з недостовірними відомостями; п.2.9, 3.5 "Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні" затвердженого постановою Правління Національного банку України 15.12.2004 року №637, а саме: перевищення встановленого ліміту залишку готівки в касі на загальну суму 2688 грн. 23 коп.

За результатами проведеної перевірки складено акт перевірки №1621/22/35527011 від 16.06.2015 року (а.с. 93-131).

Висновки проведеної перевірки знайшли своє відображення у прийнятих податкових повідомленнях - рішеннях: форми "Р" № від 06.07.2015 року, яким товариству збільшено розмір суми податку на додану вартість в сумі 562913 грн. 00 коп.; № НОМЕР_1 від 06.07.2015 року, яким товариству збільшено розмір суми податку на додану вартість в сумі 515695 грн. 00 коп. (а.с.151, 153).

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив з наступного.

Пунктом 56.18 статті 56 ПК України від 02.12.2010 року № 2755-VI (з наступними змінами та доповненнями) передбачено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Оскаржуване податкове повідомлення-рішення перевірялося судом на відповідність критеріям, визначеним у частині третій статті 2 КАС України, що певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, якої повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владні суб'єкти.

Зокрема, чи оскаржуване рішення прийняте суб'єктом владних повноважень на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в межах своєї компетенції, не виходячи за межі прав та обов'язків, встановлених законами; обґрунтовано. Так, прийняття рішення обґрунтовано зобов'язує суб'єкта владних повноважень врахувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації, уникаючи висновків, що базуються на припущеннях. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

При вирішенні справи та прийнятті постанови суд враховує наступні обставини та положення чинного законодавства по кожному з оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

По податку на прибуток підприємств, податкове повідомлення-рішення № № від 06.07.2015 року.

Перевіркою встановлено, що позивачем не включено до ряд. 03 поданих Декларацій "інші доходи" вартість безоплатно отриманих товарів (основних засобів) отриманих від фізичної особи ОСОБА_5 (іден. номер НОМЕР_2) протягом 2014 року на суму 2161400 грн.

Так, згідно протоколу зборів засновників №11 від 20.10.2013 року прийнято рішення про збільшення статутного капіталу до 4314000 грн., а саме 3000000 грн. - грошові кошти та 1268000 грн. основні засоби та включено до складу учасників ОСОБА_5 (іден. номер НОМЕР_2), який згідно акту приймання передачі від 25.10.2013 року вніс до статутного капіталу товариства основні засоби в сумі 1268000 грн.

Однак, судовому засіданні встановлено, що протокол № 11 від 20.10.2013 року, який досліджували перевіряючі під час здійснення перевірки, датований 29.10.2013 року (а.с.62, том 2), а акт прийому передачі датується 06.11.213 року (а.с.61, том 1).

Так, у зазначеному протоколі зафіксовано рішення про вихід зі складу учасників ОСОБА_6 та прийняття до складу учасників ОСОБА_5, реєстрація змін до статуту проведена також 06.11.2013 року, після чого відповідно до акту приймання-передачі майно передано ОСОБА_6 та отримано нове від ОСОБА_5

Відповідно до п.п.14.1.81 п. 14.1 ст. 14 ПК України інвестиції - це господарські операції, які передбачають придбання основних засобів, нематеріальних активів, корпоративних прав та/або цінних паперів в обмін на кошти або майно. Інвестиції поділяються на а) капітальні інвестиції - господарські операції, що передбачають придбання будинків, споруд, інших об'єктів нерухомої власності, інших основних засобів і нематеріальних активів, що підлягають амортизації відповідно до норм цього Кодексу; б) фінансові інвестиції - господарські операції, що передбачають придбання корпоративних прав, цінних паперів, деривативів та/або інших фінансових інструментів. Фінансові інвестиції поділяються на прямі інвестиції - господарські операції, що передбачають внесення коштів або майна в обмін на корпоративні права, емітовані юридичною особою при їх розміщенні такою особою; портфельні інвестиції - господарські операції, що передбачають купівлю цінних паперів, деривативів та інших фінансових активів за кошти на фондовому ринку або біржовому товарному ринку; в) реінвестиції - господарські операції, що передбачають здійснення капітальних або фінансових інвестицій за рахунок прибутку, отриманого від інвестиційних операцій.

Відповідно до п.п. 136.1.3 п. 163.1 ст. 163 ПК України не включаються до доходів, що враховуються при визначенні об'єкту оподаткування суми коштів або вартість майна, що надходять платнику податку у вигляді прямих інвестицій або реінвестицій у корпоративні права, емітовані таким платником податку, в тому числі грошові або майнові внески згідно з договорами про спільну діяльність на території України без створення юридичної особи.

Відповідно до частини другої статті 87 Господарського кодексу України (далі - ГК України) товариство має право змінювати (збільшувати або зменшувати) розмір статутного капіталу в порядку, встановленому цим Кодексом та законом, прийнятим відповідно до нього.

Так, на думку податкового органу, засновники TOB "БудМонтаж ЗБВІК" здійснювали внесення основних засобів з метою поповнення статутного капіталу товариства без внесення змін до статуту підприємства та до моменту державної реєстрації змін розміру статутного капіталу товариства, у зв'язку з чим порушили п.п. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135 ПК України та занизили показники ряд. 03 Декларацій "інші доходи" всього на суму 2161400 грн. в тому числі за 2014 року у сумі 2161400 грн.

Проте, збільшення та зменшення статутного капіталу товариства, яке відбулось у 2013 році здійснено відповідно до вимог чинного законодавства, зміни до статуту відображено у протоколі зборів, акту опису майна, акту приймання-передачі майна, які своєчасно зареєстровані, оскільки податковим органом помилково враховано акт опису майна від 25.10.2013 року, як підставу переходу майна до статутного капіталу, замість акту приймання передачі відповідного майна від 06.11.2013 року, на підставі якого внесено зміни до статуту підприємства та 06.11.2013 року вчинено відповідну реєстрацію.

На підставі викладеного, суд вважає, що висновки податкового органу є хибними та не відповідають дійсності.

Щодо порушення п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України TOB "БудМонтаж ЗБВІК", варто зазначити наступне.

Під час перевірки встановлено, що між TOB "БудМонтаж ЗБВІК" та TOB "УКРКОНСАЛТ - 2012" укладено договір №20131401 від 14.01.2013 року, який, як зазначено в акті, до перевірки не надано.

Однак, у судовому засіданні встановлено, що текст договору від 14.01.2013 року №20131401, перевіряючі не запитували та не вивчали.

На підтвердження реальності операції ТОВ "БудМонтаж ЗБВІК" надало суду акти виконаних робіт, товарно-транспортні накладні, договір транспортного експедитування №20131401 від 14.01.2013 року, які підтверджують факт отримання транспортних послуг (а.с.155-171, том 1).

Суд не погоджується з висновкам акту перевірки в цій частині з огляду на таке.

В розумінні підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 ПК України, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Одночасно, згідно підпункту 14.1.36 названої статті господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року № 996-XIV (з наступними змінами та доповненнями) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, будь-які документи (у тому числі, договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Враховуючи наведені норми чинного законодавства України та доводи Вінницької ОДПІ щодо донарахування податку на прибуток приватних підприємств, про відсутність реального виконання договору транспортного експедитування, укладеному між позивачем та ТОВ "УКРКОНСАЛТ-2012", судом при розгляді справи підлягали з'ясуванню обставини щодо реального здійснення господарських операцій, які включені ТОВ "БудМонтаж ЗБВІК" до складу витрат при визначені об'єкта оподаткування податком на прибуток, зокрема, належного оформлення первинних документів та дотримання умов формування витрат, руху активів у процесі здійснення господарської операції, установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції, наявність можливостей певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, установлення зв'язку між фактом придбання товарів і господарською діяльністю платника податків, а також з'ясування ділової мети таких правочинів, наявність економічного результату (ефекту, прибутку), і, навпаки, чи не були дії позивача спрямовані на безпідставне формування витрат та заниження податку на прибуток підприємств.

Оцінюючи докази, які є у справі, суд враховує норми частини другої та третьої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", згідно якої підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю й упорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назва документа; дату і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З метою з'ясування обставин у справі та перевірки їх доказами суд вживав заходи, визначені частинами четвертою, п'ятою статті 11 КАС України, зокрема, суд зобов'язував сторін надати всі докази на підтвердження обґрунтування позовних вимог та заперечення.

Оцінюючі надані сторонами докази на підтвердження мотивації сторін, суд не погоджується з позицією податкового органу у даній справі про те, що господарська діяльність ТОВ "БудМонтаж ЗБВІК" є такою, що вчинена без наміру створення правових наслідків, оскільки така господарська операція носила реальний характер, підтверджена первинними документами, виходячи з такого.

Досліджуючи докази на відповідність вимогам чинного законодавства, суд враховує положення статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», пункту 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Мінтрансу України від 14.10.1997 року № 363, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 року за №128/2568, згідно з якими товарно-транспортна накладна визначена як обов'язковий документ, що повинен оформлюватися при перевезенні вантажів автомобільним транспортом та зберігатися як у вантажовідправника, так і у вантажоодержувача. Згідно із пунктом 1 зазначених Правил товарно-транспортна накладна це єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Зазначені вимоги законодавства позивачем виконані, всі наявні первинні документи бухгалтерського обліку складені належним чином та підтверджують обставини реального здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом, належними доказами підтверджено отримання товару від постачальника та його перевезення.

Слід також зауважити, що висновки про порушення податкового законодавства контрагентами позивача чи іншими особами не можуть автоматично підтверджувати порушення податкового законодавства самим позивачем, а позивач як платник податку не повинен відповідати за наслідки невиконання своїми контрагентами чи третіми особами вимог закону. Така позиція узгоджується й з висновками Верхового Суду України, висловленими, зокрема, у постанові від 31.01.2011 року в справі №21-47а10, постанові від 11.12.2007 року у справі №21-1376во06.

Суд оцінює достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. В даному випадку, в матеріалах справи є достатні докази на підтвердження фактичної діяльності ТОВ "БудМонтаж ЗБВІК".

З огляду на встановлений судом реальний характер зазначених вище господарських операцій, можливі недоліки у заповненні ТТН (не зазначення повної адреси місця навантаження та розвантаження вантажу, на що звертав увагу представник відповідача) не можуть бути підставою для позбавлення позивача як добросовісного платника податків права на витрати при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток, тому суд не погоджується з прийнятим податковим повідомленням-рішення в цій частині.

Досліджуючи порушення в частині завищення реалізації продукції, суд зважає на таке.

Перевіркою встановлено, що ТОB "БудМонтаж ЗБВIK" згідно даних бухгалтерського обліку завищило собівартість реалізованих товарів (робіт, послуг) за період з 01.04.2012 року по 31.12.2014 року на загальну суму 339936 грн., у тому числі за 2013 рік - 9000 грн., за 2014 рік - 330936 грн.

Так, на думку ревізорів, підприємством безпідставно завищено показник в ряд. 05.1 "Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)" в податковій декларації з податку на прибуток за 2014 рік всього у сумі 330936 грн. та показник у ряд. 06.3 "Витрати на збут" (додаток ВЗ) у податковій декларації з податку на прибуток за 2013 рік, чим порушено п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України.

Однак, у судовому засіданні представником позивача зауважено, що колишнім бухгалтером було дійсно вчинено помилку щодо донарахування, проте після виявлення даної обставини помилку виправлено, а податковий орган у свою чергу повинен не тільки виявити порушення, а й перевірити правильність донарахування.

Відповідно до пункту 138.1. статті 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:

- витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті;

- інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

- крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку (підпункт 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 ПК України).

Собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу (пункту 6 статті 138 ПК України).

Згідно з абзацом першим пункту 138.2. статті 138 названого Кодексу витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

У той же час, підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України визначено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Водночас, загальне визначення валових витрат повинно тлумачитись у системному зв'язку з визначенням господарської діяльності, наведеному в підпункті 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України.

Відповідно до частини першої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями (частина друга статті 3 ГК України).

Отже, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати валові витрати у зв'язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності що, в першу чергу, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. Документи, які не мають статус первинних, самі по собі не можуть підтверджувати реальність здійснення господарської операції та, відповідно, валові витрати. При цьому, неодмінною характерною рисою господарської діяльності в рамках податкових відносин є її направлення на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Лише господарські операції, здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети) є такими, що вчинені в межах господарської діяльності. Зміст поняття розумної економічної причини (ділової мети) передбачає обов'язкову спрямованість будь-якої операції платника податків на отримання позитивного економічного ефекту. Поняття економічного ефекту не розкрито в Податковому кодексі України. Однак із загального розуміння характеру економічної діяльності можна дійти висновку, що економічний ефект - це приріст (збереження) активів платника податків та/або їх вартості, а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому. При цьому не обов'язково, аби економічний ефект спостерігався негайно після вчинення операції. Не виключено, що такий ефект настане в майбутньому. Також не виключено, що в результаті об'єктивних причин економічний ефект може не настати взагалі.

Отже, надаючи оцінку встановленим порушенням щодо завищення собівартості реалізованих товарів (робіт, послуг) на суму 330936 грн., суд зазначає, що допущення помилки у бухгалтерському обліку позивачем, що в свою чергу і не заперечується останнім, знайшло своє відображення у декларації з податку на прибуток за 2014 рік (а.с. 171, т.1) та інформації, яка міститься у обороті по рахунку 281 за 2014 рік, обороті по рахунку 902 за 2014 рік, долученими до матеріалів адміністративної справи представником відповідача (а.с. 216-а, 2016-б, т.2).

Враховуючи наведені правові норми та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для скасування податкового повідомлення-рішення № у частині: 390762 грн. - сума грошового зобов'язання за основним платежем; 97691 грн. - сума за штрафними санкціями.

По податку на додану вартість, податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 06.07.2015 року.

У ході проведення перевірки встановлено, що ТОВ "БудМонтаж ЗБВІК" в порушення п.187.1 ст. 187, п.188.1 ст.188 ПК України занижено податкові зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 515695 грн.

Щодо порушення у заниженні податкових зобов'язань у зв'язку із ненарахуванням ПДВ на отримані аванси, суд зазначає наступне.

Під час перевірки встановлено, що ТОВ "БудМонтаж ЗБВІК" занизило податкові зобов'язання з податку на додану вартість.

Згідно наданих до перевірки документів: оборотно-сальдових та аналітичних відомостей по рахунках бухгалтерського обліку 361 "Рахунки з вітчизняними покупцями", 311 "Поточні рахунки в національній валюті", 70 "Дохід від реалізації товарів, робіт (послуг)", 6415 "Розрахунки по ПДВ", 643 "Податкові зобов'язання" та ін., головні книги за перевіряємий період, первинних документів по банку, видаткових накладних, актів виконаних робіт, інших необхідних документів, встановлено завищення сум податку на додану вартість у відповідних звітних періодах всього у сумі 69455 грн. та заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість всього у сумі 168617 грн.

Проте, суд не погоджується з такою позицією податкового органу, зважаючи на таке.

Статтею 185 ПК України визначено об'єкт оподаткування. Так, відповідно до п.185.1. ст.185 ПК України , об'єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Крім того, ст. 188 ПК України регулюється порядок визначення бази оподаткування в разі постачання товарів/послуг. А саме, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обовязкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого звязку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - субєктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче їх собівартості, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком:

товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню;

газу, який постачається для потреб населення.

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у звязку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобовязань.

До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.

У судовому засідання представником позивача надано документи, які підтверджують правомірність дій ТОВ "БудМонтаж ЗБВІК", а саме оборотно-сальдові відомості, копію книги бухгалтерського обліку, видаткові накладні обліку та аналітичні відомості (а.с.216-220 В, том 2), з яких суд вбачає правомірність дій позивача, а відповідач, у свою чергу, як суб'єкт владних повноважень, не обґрунтував та не надав мотивованих пояснень щодо зазначеного порушення.

Щодо порушення в частині господарської операції з ТОВ "УКРКОНСАЛТ-2012".

Під час перевірки встановлено, що між TOB "БудМонтаж ЗБВІК" та TOB "УКРКОНСАЛТ - 2012" укладено договір №20131401 від 14.01.2013 року.

Однак, у судовому засіданні уже встановлено під час дослідження податку на прибуток, що ТОВ "БудМонтаж ЗБВІК" діяло у спосіб, який передбачений законодавством та надало суду усі підтверджуючі документи.

Щодо порушення в частині заниження податкових зобов'язань у зв'язку з ненарахуванням ПДВ вартість реалізованих основних засобів засновнику як компенсація частки в статутному капіталі.

Так, перевіркою встановлено, що станом на 01.04.2012 рік статутний фонд ТОВ "БудМонтаж ЗБВІК" складав 46000 грн. форма внеску - грошові кошти.

Згідно протоколу зборів засновників №6 від 25.05.2012 року прийнято рішення про збільшення статутного капіталу до 1551750 грн., а саме 46000 грн. - грошові кошти та 1505750 грн. основні засоби які внесені до статутного фонду товариства згідно акту приймання передачі від 25.05.2012 року.

Згідно протоколу зборів засновників №9 від 24.05.2013 року прийнято рішення про збільшення статутного капіталу до 2551750 грн., а саме 1046000 грн. - грошові кошти та 1505750 грн. основні засоби які внесені до статутного фонду товариства згідно акту приймання передачі від 15.11.2012 року.

Згідно протоколу зборів засновників №11 від 29.10.2013 року прийнято рішення про збільшення статутного капіталу до 4314000 грн., а саме 3046000 грн. - грошові кошти та 1268000 грн. основні засоби.

Крім того, даним рішенням внесено зміни до складу засновників, а саме виключено зі складу учасників товариства ОСОБА_6 (код НОМЕР_3) з поверненням йому внесених основних засобів на суму 1505750 грн. та включено до складу учасників ОСОБА_5 (код НОМЕР_2), який згідно акту приймання передачі від 25.10.2013 року вніс до статутного капіталу товариства основні засоби в сумі 1268000 грн.

Станом на 31.12.2013 рік вартість основних засобів TOB "БудМонтаж ЗБВІК" складала -1271700 грн. Враховуючи вищевикладене, TOB "Будмонтаж ЗБВІК" передало засновнику ОСОБА_7 основні засоби в сумі 1505750 грн.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про господарські товариства" від 19.09.1991 року №1576-ХІІ вкладом до статутного капіталу господарського товариства можуть бути гроші, цінні напери, інші речі або майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з приписом ст. 12 Закону України «Про господарські товариства» від 19.09.1991 року №1576-ХІІ товариство є власником, зокрема, майна, переданого йому учасниками у власність як вклад до статутного капіталу.

Нормою ст. 54 Закону № 1576, відповідно до якої при виході учасника із товариства з обмеженою відповідальністю йому сплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному капіталі.

Відповідно до п.п. 14.1.202 п. 14.1 ст. 14 ПК України продаж (реалізація) товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.

Відповідно до п. 188.1 ст. 188 ПК України продаж база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості (у разі здійснення контрольованих операцій - не нижче звичайних цін. визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та сирів).

Враховуючи вищевикладене, TOB "БудМонтаж ЗБВІК" компенсовано вартість частини майна товариства пропорційна його частці у статутному капіталі основними засобами товариства, які внесені до статутного капіталу товариства та відповідно до ст. 12 Закону України "Про господарські товариства" є його власністю, що відповідно до п.п.14.1.202 п.14.1 ст.14 ПК України вважається продажем (реалізацією) та відповідно до п. 188.1 ст. 188 ПК України є базою оподаткування податком на додану вартість.

У зв'язку з чим, TOB "БудМонтаж ЗБВІК" порушено п. 188.1 ст. 188 ПК України та занижено базу оподаткування податку на додану вартість в частині компенсації учаснику товариства його частки при виході з товариства власними основними засобами та занижено податок на додану вартість.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

В силу ч. 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд також бере до уваги, що згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони зокрема: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

У ч. 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам, встановленим у справі, підтверджуються належними, достовірними та допустимими доказами, дослідженими у судовому засіданні за участю присутніх учасників процесу, а тому підлягають частковому задоволенню з розподілом судових витрат відповідно до ст. 94 КАС України.

Відповідно до вимог частини першої статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 06.07.2015 року в частині: 111406 грн. - сума грошового зобов'язання за основним платежем; 25241 грн. - сума за штрафними санкціями.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 06.07.2015 року в частині: 390762 грн. - сума грошового зобов'язання за основним платежем; 97691 грн. - сума за штрафними санкціями.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "БудМонтаж ЗБВІК" () сплачений судовий збір за подання адміністративного позову в сумі 2777 (дві тисячі сімсот сімдесят сім) гривень 04 (чотири) копійки за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна