Справа № 2а-2036/10/1770
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2015-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2015 року місто Київ К/800/22357/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Чалого С.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за касаційною скаргою Рівненської митниці Міндоходів на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2014 року у справі за позовом відкритого акціонерного товариства "Рівнехолод" до Рівненської митниці Державної митної служби України, Головного Управління Державного казначейства в Рівненській області про визнання протиправними і скасування картки відмови у прийнятті митної декларації, рішення про визначення митної вартості та стягнення зайво сплаченої суми коштів за митне оформлення,

в с т а н о в и л а:

Відкрите акціонерне товариство звернулось до суду з позовом до Рівненської митниці, Головного управління Державного казначейства України у Рівненській області про визнання протиправними та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації від 11.08.2009 №204000014/2009/000192 та рішення про визначення митної вартості товарів від 11.08.2009 №204000014/2009/002417/1, стягнення з Державного бюджету зайво сплаченої суми коштів за митне оформлення товару у розмірі 9283,74 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що Рівненською митницею протиправно, на підставі хибного висновку щодо заниження позивачем митної вартості товарів, що ввозилися на територію України, прийнято рішення про визначення іншої, відмінної від заявленої декларантом, митної вартості товарів, що призвело до надмірної сплати митних платежів у розмірі 9283,74 грн.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2010 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2014 року, позов задоволено: визнано протиправним та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації Рівненської митниці №204000014/2009/000192 від 11.08.2009 року та рішення про визначення митної вартості товарів №204000014/2009/002417/1 від 11.08.2009 року; стягнуто з Державного бюджету України через Головне управління Державного казначейства України в Рівненській області на користь Відкритого акціонерного товариства "Рівнехолод" зайво сплачену суму коштів за митне оформлення товарів у розмірі 9283,74 грн. (дев'ять тисяч двісті вісімдесят три гривні 74 копійки), в тому числі по сплаті ввізного мита- 2901,17 грн. та по сплаті податку на додану вартість з ввезених в Україну товарів - 6382,57 грн.

У поданій касаційній скарзі Рівненська митниця Міндоходів із посиланням на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що між відкритим акціонерним товариством "Рівнехолод" та фірмою "CONECTA" укладено договір купівлі-продажу від 03.08.2009 №РL/431212151/2009-10/03, за умовами якого фірма "CONECTA" продала ВАТ "Рівнехолод" 20000 кг. замороженої вишні, першого класу польського стандарту, врожаю 2009 року, по ціні 0,60 ЄВРО/кг., вартістю 12000 ЄВРО, на умовах FCA Мотищ/Польща з оплатою 100% вартості товару перед відвантаженням. Оплата позивачем для нерезидента коштів сумі 12000 ЄВРО з призначенням платежу згідно з договором від 03.08.2009 №РL/431212151/2009-10/03 проведена 05.08.2009.

З метою митного оформлення товару, ввезеного позивачем на виконання умов контракту від 03.08.2009 №РL/431212151/2009-10/03, декларантом відкритого акціонерного товариства "Рівнехолод" до митного органу подано ВМД від 11.08.2009 №204000001/9/004485, в якій заявлено товар: "вишня кисла розсипчаста, без кісточки, 1-го класу, без додавання цукру та інших підсолоджуючих речовин, свіжа, чисті плоди заморожені без кісточки, сортовані, урожаю 2009 року 20000 кг. нетто, без урахування первинної та інших видів тари (упаковки), розфасована у 2000 картонних коробів по 10 кг. в кожному, термін зберігання до 08.2011 року, фірма виробник "CONECTA". Товар заявлений до митного оформлення відповідно до умов поставки FCA Мотищ/Польща за методом визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), загальною митною вартістю 12708,09 ЄВРО, на рівні 0,60 ЄВРО за 1 кг.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості Рівненською митницею прийнято рішення про визначення митної вартості від 11.08.2009 №204000014/2009/002417/1, відповідно до якого митну вартість ввезеного позивачем товару визначено із застосуванням шостого методу на рівні 0,7680 ЄВРО за одиницю товару.

Також Рівненською митницею прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 11.08.2009 №204000014/2009/000192, згідно з якою в якості умов, які забезпечують можливість прийняття митної декларації, митного оформлення чи пропуску товарів через митний кордон України, зазначено необхідність подання нової ВМД, із визначенням митної вартості з урахуванням рішення про визначення митної вартості від 11.08.2009 №204000014/2009/002417/1.

12.08.2009 декларантом позивача подано нову ВМД №204000001/9/004517, в якій до митного оформлення заявлено товар за митною вартістю, визначеною рішенням про визначення митної вартості від 11.08.2009 №204000014/2009/002417/1.

Вказуючи на протиправність картки відмови в прийнятті митної декларації від 11.08.2009 №204000014/2009/000192, рішення про визначення митної вартості товарів від 11.08.2009 №204000014/2009/002417/1, та наявність переплати митних платежів у розмірі 9283,74 грн., відкрите акціонерне товариство "Рівнехолод" звернулось до суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з протиправності рішення про визначення митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України як таких, що прийняті без обґрунтування причини неможливості застосування першого методу визначення митної вартості, за відсутності факту проведення консультацій між позивачем та митним органом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості, а також за відсутності факту належного обґрунтування неможливості застосування попередніх методів визначення митної вартості.

Виходячи з протиправності рішення про визначення митної вартості товарів, а також зважаючи на те, що їх прийняття зумовило сплату митних платежів у розмірі більшому ніж первинно розраховано позивачем, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про наявність підстав для захисту прав позивача шляхом стягнення з Державного бюджету України через Головне управління Державного казначейства України в Рівненській області на користь Відкритого акціонерного товариства "Рівнехолод" зайво сплачену суму коштів за митне оформлення товарів у розмірі 9283,74 грн.

Колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, встановлених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, вказує на обґрунтованість позиції судів попередніх інстанцій щодо протиправності рішення про визначення митної вартості та, відповідно, картки відмови у митному оформленні товарів, у той же час не погоджується із висновками судів щодо наявності підстав для стягнення з Державного бюджету України на користь позивача сплачених митних платежів.

Так, за змістом статті 265 Митного кодексу України від 11.07.2002, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів згідно з положеннями цього Кодексу. Митний орган має право упевнитися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданої для цілей визначення митної вартості.

Згідно із пунктом 2 Порядку здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.04.2008 №339, контроль за правильністю визначення митної вартості товарів під час проведення операцій їх митного контролю і митного оформлення здійснюється митним органом відповідно до статті 41 Митного кодексу України, у тому числі шляхом проведення перевірки документів, поданих для підтвердження заявленої митної вартості товарів, і відомостей, що необхідні для здійснення митного контролю, а також порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митний орган має виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. При цьому, такий контроль в силу положень пункту 2 Порядку № 339, може здійснюватися, у тому числі, шляхом порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, тобто, з використанням бази даних Єдиної автоматизованої системи Державної митної служби України, яка містить відповідну інформацію.

У той же час, розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатньою для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом.

Так, згідно із частиною другою статті 266 Митного кодексу України основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Відповідно до статті 267 Митного кодексу України метод визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартості операції), використовується в разі, якщо: немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) стосовно продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, що унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не може бути зроблено відповідне коригування відповідно до положень частини другої цієї статті; 4) покупець і продавець не є пов'язаними між собою особами або хоч і є пов'язаними між собою особами, але ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем при ввезені на територію України товару на виконання умов договору купівлі-продажу від 03.08.2009 №РL/431212151/2009-10/03 подано Рівненській митниці всі необхідні документи, визначені Переліком документів, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.02.2006 №80.

В декларації митної вартості позивач зазначив про відсутність обмежень для визначення митної вартості за першим методом, що передбачені статтею 267 Митного кодексу України.

Митним органом не обґрунтовано причин неможливості визначення митної вартості імпортованого товару за ціною договору щодо товарів, які імпортуються.

З метою підтвердження митної вартості товару позивачем митному органу надані документи, передбачені пунктом 7 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 №1766, а саме: зовнішньоекономічний договір; інвойс; накладна CMR, специфікація ваги, договір перевезення, висновок СЕС, сертифікат про походження товару; сертифікат якості, ВМД експортера.

Доказів існування обґрунтованих сумнівів щодо достовірності будь-яких із зазначених документів митним органом не надано.

Відповідно до пункту 10 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 №1766, декларант має право на доведення у передбачений законодавством строк митному органові правильності визначення ним митної вартості товарів.

Згідно з пунктами 11, 14 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 №1766, для підтвердження митної вартості товарів на вимогу митного органу декларант зобов'язаний подати додаткові документи. Якщо декларантом не подано в установлений строк додаткові документи або якщо він відмовився від їх подання, митну вартість товарів визначає митний орган на підставі наявних відомостей згідно із законодавством.

Судами попередніх інстанцій в обґрунтування судового рішення зазначено, що посадовою особою митного органу у відповідній графі декларації митної вартості не зазначено про необхідність подання додаткових документів. Відсутність факту витребування додаткової документів та, відповідно, зазначення обставин, які ці документи мають підтвердити позбавили декларанта можливості довести митному органу правильність визначення ним митної вартості товарів за ціною угоди, що імпортується, у спосіб, визначений Порядком №1766.

Враховуючи викладене, зважаючи на недоведеність з боку митного органу виникнення у нього обґрунтованого сумніву щодо достовірності наданих декларантом відомостей щодо митної вартості товару, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій щодо протиправності картки відмови в прийнятті митної декларації від 11.08.2009 №204000014/2009/000192 та рішення про визначення митної вартості товарів від 11.08.2009 №204000014/2009/002417/1 як таких, що прийняті без обґрунтування причини неможливості застосування першого методу визначення митної вартості, у зв'язку з чим вказує на обґрунтованість позиції судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позову у вказаній частині.

У той же час, виходячи з приписів статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України щодо обов'язковості судових рішень Верховного Суду України, колегія суддів не погоджується із позицією судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для захисту прав позивача у спірних правовідносинах шляхом задоволення позовної вимоги про стягнення з Державного бюджету України сплачених митних платежів.

Так, відповідно до абзаців першого, другого пункту 1, пунктів 2, 3, 4 розділу ІІІ Порядку повернення платниками коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затвердженого наказом Держмитслужби України від 20 липня 2007 року № 618 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2007 року за №1097/14364, (далі - Порядок повернення), для повернення з Державного бюджету України митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, платником податків до загального відділу митного органу, яким здійснювалось оформлення митної декларації, подається заява довільної форми, яка підписується керівником і головним бухгалтером суб'єкта господарської діяльності або фізичною особою.

Заява може бути подана не пізніше 1095-го дня, наступного за днем зарахування коштів до Державного бюджету України.

Заява, зареєстрована в загальному відділі, після розгляду керівником (заступником керівника) митного органу разом з пакетом документів передається до відділу митних платежів митного органу (далі - Відділ) для перевірки обґрунтованості повернення заявлених сум.

Відділ перевіряє факт перерахування митних та інших платежів з відповідного рахунку до Державного бюджету України та наявність переплати.

Для підготовки висновку про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи (далі - Висновок про повернення), форма якого наведена в додатку 1 до Порядку взаємодії, керівництвом Відділу за потреби ініціюється проведення перевірки в митному органі щодо правильності митного оформлення із залученням відповідних підрозділів митного органу. Порядок і форма складання документа, у якому відображатимуться результати перевірки, визначаються наказом Державної митної служби України.

Разом з тим взаємовідносини митних органів та органів Державного казначейства України в процесі повернення помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, регламентувалися Порядком взаємодії митних органів з органами Державного казначейства України в процесі повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи затвердженого наказом Державної митної служби України, державного казначейства України від 20 липня 2007 року № 611/147 (який був чинний на час виникнення спірних відносин; далі - Порядок взаємодії).

Відповідно до пункту 2 вказаного Порядку повернення помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів здійснюється на підставі висновку митного органу, що здійснював оформлення митної декларації. Зазначений висновок оформляється відповідно до заяви платника, яка подається до митного органу, що здійснював оформлення митної декларації.

Згідно з пунктом 7 Порядку взаємодії на підставі отриманого Висновку про повернення відповідний орган Державного казначейства України готує платіжні документи на перерахування коштів з рахунку з обліку доходів державного бюджету на рахунок, зазначений у Висновку про повернення, та протягом п'яти робочих днів від дати отримання Висновку про повернення здійснює повернення коштів з бюджету.

Таким чином, за Порядком взаємодії основною умовою повернення коштів є обов'язкова їх сплата та зарахування на рахунки відповідного бюджету.

За результатами аналізу наведених положень, у разі якщо після сплати декларантом податків і зборів (обов'язкових платежів) згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, буде прийнято рішення про застосування митної вартості, заявленої декларантом, сума надміру сплачених податків і зборів (обов'язкових платежів) повертається декларанту у порядку, передбаченому Порядком повернення та Порядком взаємодії, на підставі його заяви та у місячний термін з дня прийняття висновку митного органу, що здійснював оформлення митної декларації, про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи.

Зазначена позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 15 квітня 2014 року (справи №№ 21-21а14, 21-29а14).

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень в частині задоволення позовних вимог про стягнення з Державного бюджету України через Головне управління Державного казначейства України в Рівненській області на користь відкритого акціонерного товариства "Рівнехолод" зайво сплаченої суми коштів за митне оформлення товарів у розмірі 9283,74 грн. (дев'ять тисяч двісті вісімдесят три гривні 74 копійки), в тому числі по сплаті ввізного мита - 2901,17 грн.

Відповідно до статті 225 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції має право змінити судове рішення, якщо у справі немає необхідності досліджувати нові докази або встановлювати обставини, а судове рішення, яке змінюється, є помилковим тільки в частині.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 222, 225, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів ,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Касаційну скаргу Рівненської митниці Міндоходів задовольнити частково.

Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2014 року змінити, скасувавши в частині задоволення позову про стягнення з Державного бюджету України через Головне управління Державного казначейства України в Рівненській області на користь відкритого акціонерного товариства "Рівнехолод" зайво сплаченої суми коштів за митне оформлення товарів у розмірі 9283,74 грн. (дев'ять тисяч двісті вісімдесят три гривні 74 копійки), в тому числі по сплаті ввізного мита - 2901,17 грн.

У вказаній частині у задоволенні позову відкритого акціонерного товариства "Рівнехолод" до Рівненської митниці Державної митної служби України, Головного Управління Державного казначейства в Рівненській області відмовити.

В іншій частині постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2014 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута в порядку статей 235-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: