Справа № 804/18164/14
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Ніколайчук С.В., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Держсанепідслужби у Дніпропетровській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мокша-Сервіс" про застосування заходів реагування, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов Головного управління Держсанепідслужби у Дніпропетровській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мокша-Сервіс", в якому позивач просить:
Відповідно до ст.183-2 КАС України, позов прийнято до розгляду в скороченому провадженні та ухвалою суду відповідачу запропоновано у 10-тиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття надати до суду заперечення на позов або заяву про визнання позову.
Пунктом 5 ч.1 ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що скорочене провадження застосовується в адміністративних справах щодо застосування у випадках, передбачених законом, заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю), якщо вони можуть бути застосовані виключно за судовим рішенням.
Відповідно до ч. 4 ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі. За результатами розгляду справи у скороченому провадженні, суддя, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини, за наявності достатніх підстав, приймає законне та обґрунтоване судове рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Згідно до Положення «Про Головне управління Держсанепідслужби у Дніпропетровській області», затвердженого наказом Держсанепідслужби України від 11.06.2012р. №59 Головне управління Держсанепідслужби у Дніпропетровській області та його відокремлені структурні підрозділи в містах (міські управління) в районах (районні та міжрайонні управління) підпорядковуються Державній санітарно-епідеміологічній службі України і є її територіальним органом.
Завданням Головного управління Держсанепідслужби у Дніпропетровській області є реалізація повноважень Держсанепідслужби України, визначених цих Положенням на території Дніпропетровської області.
За приписами п.4.4, п.4.5, п.4.31 вказаного Положення, Головне управління здійснює державний санітарно-епідеміологічний нагляд та контроль за дотриманням вимог санітарного законодавства органами виконавчої влади і органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форми їх власності, фізичними особами та громадянами, виконанням ними санітарних та протиепідемічних (профілактичних) заходів; застосовує передбачені законодавством заходи припинення порушення санітарного законодавства, зокрема, видає обов'язкові для виконання постанови, накази, розпорядження, висновки, приписи з питань усунення або обмеження шкідливого впливу на стан здоров'я і життя факторів середовища життєдіяльності, контролює їх виконання.
Відповідно до ст. 33 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» від 24.02.1994 р. № 4004-XII (далі - Закон № 4004) одним з основних напрямів діяльності державної санітарно-епідеміологічної служби є здійснення державного санітарно-епідеміологічного нагляду.
Згідно абз. 1 ст. 39 Закону № 4004 державний санітарно-епідеміологічний нагляд - це діяльність органів державної санітарно-епідеміологічної служби по контролю за дотриманням юридичними та фізичними особами санітарного законодавства з метою попередження, виявлення, зменшення або усунення шкідливого впливу небезпечних факторів на здоров'я людей та по застосуванню заходів правового характеру щодо порушників.
У відповідності до п.«а», п.«в» абз.1 ст. 42 Закону № 4004 головні державні санітарні лікарі (їх заступники) застосовують заходи для припинення порушення санітарного законодавства, зокрема:
- обмеження, тимчасова заборона чи припинення діяльності підприємств, установ, організацій, об'єктів,будь-якого призначення, технологічних ліній, машин і механізмів, виконання окремих технологічних операцій, користування плаваючими засобами, рухомим складом і літаками у разі невідповідності їх вимогам санітарних норм;
- тимчасова заборона виробництва, заборона використання та реалізації хімічних речовин, технологічного устаткування, будівельних матеріалів, біологічних засобів, товарів народного споживання, джерел іонізуючих випромінювань в разі відсутності їх гігієнічної регламентації та державної реєстрації, а також якщо їх визнано шкідливими для здоровя людей.
Іншим посадовим особам органів державної санітарно-епідеміологічної служби надаються повноваження застосувати заходи для припинення порушення санітарних норм, передбачені пунктом «а» (в частині обмеження, тимчасової заборони діяльності підприємств, установ, організацій, об'єктів будь-якого призначення, технологічних ліній, машин і механізмів, виконання окремих технологічних операцій, користування плаваючими засобами, рухомим складом і літаками у разі невідповідності їх вимогам санітарних норм), пунктами «в», «г», «е» та «є» цієї статті.
Згідно зі ст. 1, ч. 5 ст. 4, ч. 1 ст. 5, ч. 1 ст. 6, ч. 7 ст. 7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 р. №877-V (далі Закон №877), державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, прийнятного рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.
Заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються шляхом проведення перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та інших дій.
Повне або часткове зупинення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг допускається за постановою адміністративного суду, ухваленою за результатами розгляду позову органу державного нагляду (контролю) щодо застосування заходів реагування. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п'яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу, а у випадках, передбачених законом також звертається у порядку та у строки, встановлені законом, до адміністративного суду з позовом щодо підтвердження обґрунтованості вжиття до суб'єкта господарювання заходів реагування, передбачених відповідним розпорядчим документом.
Припис - обов'язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб'єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства.
Розпорядження або інший документ органу державного нагляду (контролю) - обов'язкове для виконання письмове рішення органу державного нагляду (контролю) щодо усунення виявлених порушень у визначені строки. Розпорядження видається та підписується керівником органу державного нагляду (контролю) або його заступником.
В ході проведення дослідження документів було встановлено факт надання в заяві про видачу документа дозвільного характеру та документах, що додаються до неї, недостовірної інформації.
Так, до Головного управління Держсанепідслужби 09.07.2013р., відповідно ст. 7 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», відповідачем було подано заяву про отримання ОСОБА_1 дозволу на об'єкт потужностей (склад продовольчих товарів) за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.Артема,93М з урахуванням п.п. 8, 9 «Порядок видачі експлуатаційного дозволу для потужностей (об'єктів) з виробництва, переробки або реалізації харчових продуктів», затвердженого постановою КМУ від 12.05.2007 року № 712 (далі Порядок видачі експлуатаційного дозволу), відповідно до яких, для отримання експлуатаційного дозволу оператору потужностей (об'єктів) необхідно звернутися із заявою до головного державного санітарного лікаря та додати до заяви документи:
- копію документа, який підтверджує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта;
- перелік харчових продуктів, що виробляються, переробляються або реалізуються, за підписом заявника;
- протоколи досліджень харчових продуктів, проведених акредитованими лабораторіями.
Відповідач стверджує, що на виконання п. 9 Порядку видачі експлуатаційного дозволу, до заяви було додано наступні документи:
- копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб - підприємців про надання інформації щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «Мокша-Сервіс»;
- «Технічний паспорт на виробничій будинок на громадський будинок» реєстраційний №60-юн 2871-32 від 14.07.2008року, договір купівлі-продажу;
- перелік харчових продуктів;
- протоколи лабораторних досліджень.
З огляду на вище перелічені документи, встановлено:
Однак, позивач зазначає, що в порушення п. 9 Порядку видачі експлуатаційного дозволу, відповідачем замість копій документа, який підтверджує на думку відповідача прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта надано «Технічний паспорт на громадський будинок дрібнооптова дитяча база» реєстраційний №60-юн 2871-32 від 14.07.2008 року, що не може підтверджувати прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта за таких підстав.
Порядок та методика проведення технічної інвентаризації збудованих (реконструйованих) будинків, допоміжних будівель та споруд визначений Інструкцією про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна затверджена наказом Державним комітетом будівництва і архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 № 127 ( далі Інструкція № 127).
Відповідно ч.1 п. 1.2 Інструкції № 127 Інструкція визначає порядок та методику проведення технічної інвентаризації збудованих (реконструйованих) будинків, допоміжних будівель та споруд з метою:
- визначення їх фактичної площі та об'єму (щодо проектних);
- обстеження та оцінки технічного стану наявних об'єктів;
- установлення вартості об'єктів.
Згідно ч.2 п. 1.2 Інструкції № 127 технічна інвентаризація проводиться у таких випадках:
- перед прийняттям в експлуатацію завершених будівництвом об'єктів, у тому числі після проведення реконструкції та капітального ремонту;
Відповідно п. 1.4 Інструкції № 127 на підставі матеріалів технічної інвентаризації складаються інвентаризаційні справи та технічні паспорти.
З огляду на приписи вище зазначених нормативно - правових актів, «Технічний паспорт на громадський будинок дрібнооптова дитяча база» реєстраційний № 60-юн 2871 -32 від 14.07.2008 року підтверджує проведення технічної інвентаризації за результатом якої видано документ «Технічний паспорт» у відповідності додатків (2-8, 18) Інструкції № 127. та не може підтверджувати про прийняття в експлуатацію закінченого обєкта будівництва оскільки «Технічний паспорт» видається за результатом проведення технічної інвентаризації перед прийняттям в експлуатацію завершених будівництвом об'єктів, у тому числі після проведення реконструкції та капітального ремонту.
Також, позивач зазначає, що відповідачем не надано протоколи досліджень харчових продуктів, проведених акредитованими лабораторіями.
В порушення п. 9 Порядку видачі експлуатаційного дозволу відповідачем замість протоколів досліджень харчових продуктів надано протоколи які не мають жодного відношення до протоколів досліджень харчових продуктів, проведених
акредитованими лабораторіями, а саме:
- Протокол проведення досліджень освітленості робочого місця № 467 від 19 червня 2013;
- Протокол проведення досліджень метеорологічних факторів № 491 від 19 червня 2013;
- Протокол досліджень питної води №295 від 14 червня 2013;
- Результат санітарно - мікробіологічного дослідження води питної водопровідної №364 від 19.06.20 ІЗроку.
Відповідно ст. 11 ЗУ «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» державній санітарно-епідеміологічній експертизі підлягають: продукція, напівфабрикати, речовини, матеріали та небезпечні фактори, використання, передача або збут яких може завдати шкоди здоров'ю людей.
Відповідно ст. 22 Закону України «Про безпечність та якість харчових продуктів» оператори потужностей (об'єктів), що здійснюють в Україні діяльність з виробництва та/або обігу харчових продуктів, підконтрольних санітарній службі, повинні отримати експлуатаційний дозвіл відповідного головного державного санітарного лікаря, який видається на кожну з таких потужностей (об'єктів), що використовуються для здійснення вищезазначеної діяльності.
Згідно ст. 1 Закону України «Про безпечність та якість харчових продуктів» - оператор потужностей - виробник, який здійснює передбачені цим Законом види діяльності, використовуючи потужності (об'єкти), які належать йому на правах власності або користування;
- виробник - фізична або юридична особа (її філії, відділення, інші відокремлені підрозділи, представництва), що здійснює господарську діяльність з виробництва харчових продуктів, харчових добавок, ароматизаторів, дієтичних добавок, допоміжних матеріалів для переробки та допоміжних засобів і матеріалів для виробництва з метою введення їх в обіг, а також обіг;
- виробництво - господарська діяльність, пов'язана з виробленням об'єктів санітарних заходів, включаючи всі стадії технологічного процесу, у тому числі виготовлення, підготовку, змішування та пов'язані з цим процедури, обробку, наповнення, пакування, переробку, відновлення та інші зміни стану об'єкта;
- обіг - переміщення (транспортування) або зберігання та будь-які дії, пов'язані з переходом права власності чи володіння, включаючи продаж, обмін або дарування;
об'єкти санітарних заходів - харчові продукти, включаючи харчові продукти для спеціального дієтичного споживання, функціональні харчові продукти, а також, харчові добавки, ароматизатори, дієтичні добавки та допоміжні матеріали для переробки, допоміжні засоби та матеріали для виробництва та обігу.
Згідно ст. 1 Закону України «Про безпечність та якість харчових продуктів» безпечний харчовий продукт - харчовий продукт, який не створює шкідливого впливу на здоров'я людини безпосередньо чи опосередковано за умов його виробництва та обігу з дотриманням вимог санітарних заходів та споживання (використання) за призначенням.
Так, п.8, 9 Порядку видачі експлуатаційного дозволу визначено, що для отримання експлуатаційного дозволу оператору потужностей (об'єктів) необхідно звернутися із заявою до головного державного санітарного лікаря або головного державного інспектора ветеринарної медицини відповідної території за формою, встановленою головним державним санітарним лікарем України або головним державним інспектором ветеринарної медицини України.
Враховуючі вищевикладені приписи нормативно-правових актів, відповідач звернувся до позивача для отримання ОСОБА_1 дозволу на об'єкт потужностей (склад для зберігання харчових продуктів) на виконання ст. 22 Закону України «Про безпечність та якість харчових продуктів», оскільки, відповідно Витягу з державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, одним з видів економічної діяльності відповідача, є зберігання харчових продуктів (склади), отже, відповідач є виробником (оператором потужностей).
Також, позивач стверджує, що в порушення п.11 Порядку видачі експлуатаційного дозволу, експлуатаційний дозвіл було видано за відсутності проведення інспекції потужностей (обєктів) із метою встановлення відповідності санітарним заходам за результатом якої посадовими особами складається акт. Документи, що підтверджують проведення інспекції потужностей (обєктів) відповідача з метою встановлення відповідності санітарним заходам, відсутні.
З огляду на вище вказане, в ході отримання відповідачем дозвільного документу «ОСОБА_1 дозволу» останнім в заяві про видачу «ОСОБА_1 дозволу» та документах що подавалися з нею було надано не достовірну інформацію, що є підставою анулювання дозвільного документа.
Проте, з огляду на вищевказане, суд зазначає, що ч. 4 ст. 22 Закону України «Про безпечності та якості харчових продуктів» № 771/97-ВР від 23.12.1997р. визначено, що форма та умови експлуатаційного дозволу, порядок його отримання, призупинення, анулювання та поновлення, а також, розмір плати за видачу та поновлення експлуатаційного дозволу, встановлюються Кабінетом Міністрів України на підставі спільного подання центральних органів виконавчої влади у сфері охорони здоров'я та з питань аграрної політики.
У відповідності до п. 22 Порядку видачі експлуатаційного дозволу - дія експлуатаційного дозволу анулюється постановою про анулювання дії експлуатаційного дозволу, відповідного головного державного санітарного лікаря або головного державного інспектора ветеринарної медицини чи їх заступників, у разі невиконання у встановлені строки вимог припису про усунення допущених порушень або припису про тимчасове зупинення функціонування потужностей (об'єктів) та/або тимчасову заборону обігу об'єктів санітарних заходів.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 18 Кодексу адміністративного судочинства України, окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи про застосування у випадках, передбачених законом, заходів реагування щодо державного нагляду (контролю), дозвільної системи у сфері господарської діяльності, якщо вони можуть бути застосовані виключно за судовим рішенням.
Статтею 2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» визначено, що дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час здійснення заходів: валютного контролю; митного контролю на кордоні; державного експортного контролю; контролю за дотриманням бюджетного законодавства; банківського нагляду; державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції; державного нагляду за дотриманням вимог ядерної безпеки; державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації; при проведенні оперативно-розшукової діяльності, дізнання, прокурорського нагляду, досудового слідства і правосуддя.
Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду, у відповідності п.1 абз. 4 п.7 ст. 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» № 2806-IV від 06.09.2005р., яким визначено, що дозвільний орган, що видав документ дозвільного характеру, може звернутися до адміністративного суду з позовом про застосування заходу реагування у виді анулювання документа дозвільного характеру за наявності хоча б однієї з таких підстав: встановлення факту надання в заяві про видачу документа дозвільного характеру та документах, що додаються до неї, недостовірної інформації.
Проте, такий висновок позивача є хибним, тому, що з урахуванням наданих ТОВ «Мокша-сервіс» документів могло мати місце саме надання відповідачем не тих документів, які вимагаються діючим законодавством для отримання ОСОБА_1 дозволу, тобто, не «недостовірну інформацію», а не той пакет документів, або взагалі, ненадання належних документів.
До того ж, твердження позивача, що Товариством не було надано протоколи досліджень харчових продуктів, проведених акредитованими лабораторіями, не відповідає дійсності, так в пакеті документів відповідачем було надані протоколи досліджень на певні групи продовольчих товарів (копії яких додаються). За змістом Порядку видачі експлуатаційного дозволу не вимагається надання протоколів досліджень на всі категорії харчових продуктів, які реалізуються.
Таким чином, суд вважає, що в данному випадку у позивача відсутні підстави, визначені абз. 4 п.7 ст. 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» № 2806-IV від 06.09.2005р. на звернення до адміністративного суду про застосування заходу реагування у виді анулювання документа дозвільного характеру, тому, що дія цього Закону не поширюється на відносини щодо надання неналежних документів чи їх ненадання взагалі.
Відповідно до ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві, є будь-які фактичні дані, на підставі яких, суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Однак, як свідчать матеріали справи, позивачем не надано суду доказів щодо прийняття ним, як органом, що здійснює державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, будь-якого розпорядчого документу про усунення виявлених порушень позивачем та доказів його не виконання відповідачем суду не надав, з урахуванням того, що вищевказаний Закон №877 не звільняє позивача від обов'язку складання припису чи відповідного розпорядження, який є обов'язковим для виконання відповідачем у визначені строки.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч. 4 ст. 94 КАС України, у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем з фізична чи юридична особа, судові витрати, здійсненні позивачем, з відповідача не стягуються.
Приймаючи до уваги викладене, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення даного позову, оскільки, виявлені порушення не становлять загрозу життю та здоров'ю людей та можуть бути усунуті за допомогою вжиття інших заходів реагування, визначених Законом № 877.
Керуючись ст.ст. 2-10, 69, 71, 94, 158 - 163, 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
У задоволенні адміністративного позову Головного управління Держсанепідслужби у Дніпропетровській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мокша-Сервіс" про застосування заходів реагування - відмовити повністю.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також, прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі, якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя ОСОБА_2