Справа № 803/248/14
Суддя: Костів Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2015-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 р. Справа № 876/3382/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Костіва М.В.

суддів: Бруновської Н.В., Каралюса В.М.

за участю секретаря Бєлкіної Н.І.

представника позивача Сєтова М.О.

представника відповідача Мельника С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Луцький біотехнічний інститут Міжнародного Науково-технічного Університету» на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 03.03.2014 року в справі №803/248/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Луцький біотехнічний інститут Міжнародного Науково-технічного Університету» до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинської області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

встановив:

У лютому 2014 року позивач звернувся в суд першої інстанції з позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинської області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 10.01.2014 року.

Позивач позовні вимоги мотивував тим, що він не погоджується з висновками податкового органу про порушення вимог ПК України та донарахування ТзОВ «ЛБІ МНТУ» орендної плати за землю в сумі 728 559,59 грн. саме: застосування розміру 3% орендної плати за земельну ділянку від її нормативно-грошової оцінки, оскільки між їх підприємством і Луцькою міською радою укладений договір оренди землі від 29.12.2005 року, де вказано, що орендна плата встановлюється у розмірі 1% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки. Крім того позивач вказує, що в акті № 177/22.1.31572252 від 06.12.2013 року вказано заниження орендної плати за земельну ділянку на загальну суму 445 230,18 грн., проте оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте на підставі акта №177/22.1.31572252 від 16.12.2013 року та вказано суму грошового зобов'язання з орендної плати за земельну ділянку 607 132,16 грн. та штрафні (фінансові санкції) на суму 121 427,43 грн., всього на загальну суму 728 559,59 грн. Просив позов задовольнити.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 03.03.2014 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Постанову суду першої інстанції оскаржило Товариство з обмеженою відповідальністю «Луцький біотехнічний інститут Міжнародного Науково-Технічного Університету». Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою позов задовольнити.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.

Представник відповідача вимоги апеляційної скарги заперечив за їх безпідставністю.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, колегія суддів дійшла переконання, що подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що з 02.12.2013 року по 06.12.2013 року Луцькою ОДПІ проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ТзОВ «ЛБІ МНТУ» з питань достовірності показників задекларованих у податкових деклараціях з плати за землю за період 2011-2013 років.

За результатами перевірки складено акт № 177/22.1/31572252 від 06.12.2013 року. Перевіркою встановлені порушення позивачем ст. ст. 120, 124, 125, 206 Земельного кодексу України, п. 269.1 ст.269, п.п. 271.1.1 п. 271.1 ст. 271, п. 274.1 ст. 274, п. 287.6, п. 287.7 ст. 287, п. 288.1, 288.2, 288.3, 288.4,288.5 п.п. 288.5.1 ст. 288 Податкового кодексу України.

На підставі акта перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення - рішення від 10.01.2014 року № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з орендної плати за земельну ділянку на суму 607 132,16 грн. та штрафні (фінансові санкції) на суму 121 427,43 грн., всього на загальну суму 728 559,59 грн.

Судовою колегією апеляційного суду встановлено, що 29.12.2005 року між Луцькою міською радою (орендодавець) та ТзОВ «ЛБТІ МНТУ» (орендар) укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого в оренду передається земельна ділянка площею 9 931 кв.м., яка знаходиться за адресою: м. Луцьк, вул. Сагайдачного 6. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та встановлюється у розмірі 1% від грошової оцінки земельної ділянки на рік. Земельна ділянка передана позивачу, що підтверджується актом прийому-передачі земельної ділянки.

Як вбачається з податкових декларацій з плати за землю за 2011-2013 роки, поданих ТзОВ «ЛБІ МНТУ» до Луцької ОДПІ та розрахунку, поданого Луцькою ОДПІ, що ТзОВ «ЛБІ МНТУ» сплачувало орендну плату за землю в сумі 80 950,94 грн. за рік, тобто 1% від грошової оцінки земельної ділянки.

Вказана обставина також підтверджується поданими позивачем в судовому засіданні Картками рахунку: 6418: Податки і відрахування: Плата (податок) на землю (ж-1 19.4) за 2011-2013 роки.

Відповідно до пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 ПК України плата за землю - загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Підпунктом 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 ПК України встановлено, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності (далі - орендна плата) - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. При цьому вказано, що далі у розділі XIII Кодексу слова «орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності» визначається як «орендна плата».

Згідно з п. 288.2 ст. 288 ПК України платником орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності є орендар.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про оренду землі» орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом.

Орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у спільній власності територіальних громад, є районні, обласні ради та Верховна Рада Автономної Республіки Крим у межах повноважень, визначених законом.

Орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності, є районні, обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та Кабінет Міністрів України в межах повноважень, визначених законом.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що податок у формі орендної плати сплачується орендодавцям, якими можуть бути сільські, селищні, міські ради, районні, обласні ради та Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та Кабінет Міністрів України.

Податковим кодексом України зазначено, що річна сума платежу, що підлягає перерахуванню до бюджету суб'єктами господарювання, які орендують земельні ділянки державної і комунальної власності, визначається відповідно до умов договору, але з урахуванням вимог пп. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України, тобто, не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється розділом XIII Кодексу; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється розділом XIII Кодексу.

Відтак, річна сума платежу, що підлягає перерахуванню до бюджету суб'єктами господарювання, які орендують земельні ділянки державної та комунальної власності, визначається відповідно до умов договору, але з урахуванням вимог пп. 288.5.1 п. 288.5ст. 288 Кодексу не може бути меншою:

- для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється розділом XIII Кодексу;

- для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється розділом XIII Кодексу.

Статтею 271 ПК України зазначено, що базою оподаткування плати за землю є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого розділом XIII Податкового кодексу, а у разі якщо нормативну грошову оцінку не проведено - площа земельних ділянок.

Згідно з абз.5 ст.5 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується, зокрема, для визначення розміру земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про оцінку земель» технічна документація з нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною і міською радою. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається відповідним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Згідно з ч. 1 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, визначених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 № 220 затверджено Типовий договір оренди землі, пунктом 9 якого встановлено, що розмір орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності вноситься у грошовій формі та зазначається у відсотках нормативної грошової оцінки земельної ділянки або розміру земельного податку.

Розмір орендної плати за землю переглядається у разі зміни умов господарювання, передбачених договором, зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами, в інших випадках, передбачених законом (п. 13 Типового договору оренди землі).

Згідно з п. 286.2 ст. 286 ПК України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями.

Аналіз наведених правових норм дає змогу зрозуміти, що відносини оподаткування не можуть лише регулюватися на засадах угоди між учасниками та не передбачають укладання договорів стосовно виконання податкового обов'язку; дані відносини регулюються виключно засобами владних приписів з боку держави і не можуть допускати засоби диспозитивності; хоча розмір орендної плати за землю є умовою договору оренди, разом з тим орендна плата є формою податку за землю, справляння плати за землю є сферою регулювання податкового законодавства; до сплати обов'язкових платежів віднесено і плату за землю, яка не може залежати від умов договору.

За таких обставин, судова колегія апеляційного суду вважає, що позивач в 2011-2013 роках в порушення вимог зазначеної норми Податкового кодексу України здійснював нарахування і сплату орендної плати за договором оренди землі в розмірах менших, ніж встановлено цим Кодексом - трикратного розміру, тому висновок податкового органу про заниження позивачем суми орендної плати за землю за вказаний період є законним та обґрунтованим.

Плата за землю у формі орендної плати за землі комунальної та державної власності віднесено Верховною Радою України до загальнодержавних податків і зборів згідно переліку статті 9 Податкового кодексу України, логічним завершенням аналізу наведених правових норм є висновок про те, що розмір орендної плати за вказані ділянки є нормативно-регульованою ціною із визначеними мінімальною та максимальною межами.

Відтак, починаючи з 01.01.2011 на адміністрування орендної плати та відносин, що виникають при оренді земельної ділянки комунальної та державної власності, поширюються приписи Податкового кодексу України з усіма правилами обрахування орендної плати та наслідками недотримання порядку нарахування та справляння даного обов'язкового платежу.

Наведена правова позиція також висвітлена в рішеннях Вищого адміністративного суду України, зокрема у справах № К/9991/53919/12 від 11.03.2013, № К/800/19896/13 від 25.06.2013, № К/800/10746/13 від 21.10.2013, № К/9991/51082/12 від 09.12.2013, № К/9991/15442/12 від 23.10.2013, № К/9991/58704/12 від 04.12.2013.

Відповідний висновок зроблено і Верховним Судом України в постанові від 02.12.2014 року, в якій, зокрема, зазначено, що виходячи із принципу пріоритетності норм ПК над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 ПК, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Як підсумок наведеному, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв'язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити правильний висновок про наявність підстав для відмови у задоволені адміністративного позову.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Скаржник у встановленому законом порядку не довів наявність передбачених законом підстав для скасування постанови суду.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Луцький біотехнічний інститут Міжнародного Науково-технічного Університету» залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 03.03.2014 року в справі №803/248/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20-ти днів після набрання нею законної сили, а уразі складення такої в порядку ч. 3 ст. 160 КАС України, протягом того ж строку з часу складення в повному обсязі.

Головуючий суддя Костів М.В.

Судді Бруновська Н.В.

Каралюс В.М.

Повний текст ухвали складений 02.11.2015 року.