Справа № 2а/0570/3493/12
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2015-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

"29" жовтня 2015 р. м. Київ К/9991/46192/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Амєліна С.Є.,
Бутенка В.І., -

розглянувши в касаційній інстанції в порядку письмового провадження справу за позовом Обласного комунального підприємства «Донецьккіновідеопрокат» до Управління Пенсійного фонду України в Будьоннівському районі міста Донецька, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України в Донецькій області, про стягнення сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування при купівлі-продажу автомобіля, за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Будьоннівському районі міста Донецька на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 27 квітня 2012 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2012 року, -

встановив:

У березні 2012 року Обласне комунальне підприємство «Донецьккіновідеопрокат» звернулося в суд з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Будьоннівському районі міста Донецька про стягнення примусово сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування в розмірі 4512,50 гривень.

На обґрунтування позову послалося на те, що 10 січня 2012 року з метою реєстрації придбаного автомобіля марки «Hyundai», модель «Elantra MD», ним сплачено вказану суму коштів, що суперечить вимогам статті 1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» від 26 червня 1997 року № 400/97-ВР (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон № 400/97-ВР), відповідно до якої такий збір сплачується при відчуженні автомобіля, а не при його купівлі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 11 квітня 2012 року залучено до участі у справі в якості третьої особи Головне управління Державної казначейської служби України в Донецькій області.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 27 квітня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2012 року, позов задоволено. Стягнуто з Державного бюджету України на користь Обласного комунального підприємства «Донецьккіновідеопрокат» суму сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування при купівлі-продажу автомобіля в розмірі 4512,50 гривень. Вирішено питання щодо судових витрат.

У касаційній скарзі Управління Пенсійного фонду України в Будьоннівському районі міста Донецька, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову Донецького окружного адміністративного суду від 27 квітня 2012 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2012 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивачем подано письмове заперечення на зазначену касаційну скаргу, просить таку залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Судами попередніх інстанцій встановлено, і це відповідає матеріалам справи, що 25 листопада 2011 року Обласне комунальне підприємство «Донецьккіновідеопрокат» за договором про закупівлю товару за державні кошти придбало новий автомобіль марки «Hyundai», модель «Elantra MD», номер шасі КМНDН41ЕВСU344226, при реєстрації якого 10 січня 2012 року сплатило збір на обов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 3% вартості автомобіля, що склало 4512,50 гривень.

При зверненні до відповідача із заявою про повернення сплачених коштів позивачеві було відмовлено та роз'яснено, що збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій з відчуження легкових автомобілів поверненню не підлягає, посилаючись при цьому на Порядок сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 3 листопада 1998 року № 1740 (далі - Порядок).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що Порядок у даному випадку застосуванню не підлягає, оскільки положення, яким визначений обов'язок фізичної особи, яка купує автомобіль, сплатити збір на обов'язкове державне пенсійне страхування за змістом суперечить нормі, яка міститься у Законі № 400/97-ВР, який є нормативно-правовим актом вищої юридичної сили.

Пунктом 7 статті 1 Закону № 400/97-ВР, якою визначено вичерпний перелік осіб - платників збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, передбачено, що платниками збору є юридичні та фізичні особи при відчуженні легкових автомобілів, крім легкових автомобілів, якими забезпечуються інваліди, та тих автомобілів, які переходять у власність спадкоємцям за законом.

Натомість, відповідно до пункту 12 Порядку платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій з відчуження легкових автомобілів є підприємства, установи та організації всіх форм власності, а також фізичні особи, які набувають право власності на такі автомобілі, зокрема, шляхом їх купівлі, у тому числі у виробників або торгівельних організацій (крім випадків забезпечення автомобілями інвалідів згідно із законодавством).

Отже, на час виникнення спору положення Порядку суперечили вимогам Закону № 400/97-ВР у частині регулювання правовідносин зі сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій з відчуження легкових автомобілів.

Відповідно до частини 4 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Враховуючи наведене та виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що при вирішенні цього спору застосуванню підлягають положення Закону № 400/97-ВР, яким не передбачено сплату збору на обов'язкове державне пенсійне страхування юридичними та фізичними особами при здійсненні операцій з придбання легкового автомобіля.

За правилами частини 3 статті 3 Закону № 400/97-ВР платники збору при відчуженні легкових автомобілів сплачують цей збір на рахунки з обліку коштів спеціального фонду державного бюджету, відкриті в управліннях Державного казначейства в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі. Ці кошти в установленому порядку зараховуються до спеціального фонду державного бюджету і використовуються згідно із законом про Державний бюджет України.

Механізм повернення коштів, помилково зарахованих до державного бюджету, закріплено у Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженому наказом Державного казначейства України від 10 грудня 2002 року № 226 (чинному на час виникнення спірних відносин), пунктами 3, 5 якого передбачено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державного казначейства України з відповідних рахунків, відкритих в цих органах, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету або поданням платника податків, зборів (обов'язкових платежів).

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2011 року № 106 «Деякі питання ведення обліку податків і зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджету» з огляду на коди бюджетної класифікації, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 14 січня 2011 року № 11, органом, який забезпечує здійснення постійного контролю за правильністю та своєчасністю надходження до державного бюджету збору під час набуття права власності на легкові автомобілі, а також ведення обліку таких платежів у розрізі платників з метою забезпечення повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного бюджету, визначено Пенсійний фонд України.

На підставі викладеного, збір, помилково зарахований до спеціального фонду державного бюджету внаслідок сплати особою, яка не є суб'єктом цього збору, підлягає стягненню з Державного бюджету України через територіальні управління Державного казначейства України.

Приймаючи рішення про стягнення помилково сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з Державного бюджету України, суд першої інстанції не залучив до участі у справі в якості відповідача державний орган, уповноважений розпоряджатися державними коштами - Головне управління Державної казначейської служби України в Донецькій області, а погодився з його участю у справі лише як третьої особи, залишивши поза увагою те, що рішення у справі впливає на його права, свободи та інтереси.

Зі змісту статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача.

Крім того, суд першої інстанції не врахував, що відповідно до вимог частини 4 статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може містити вимоги, зокрема, про стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю і цю вимогу відповідно до частини 2 статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України може бути заявлено лише одночасно з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

З матеріалів справи вбачається, що позивач просив стягнути з відповідача кошти, однак вимога про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень ним не заявлялась.

Судом першої інстанції не було надано оцінки рішенню відповідача - Управлінню Пенсійного фонду України в Будьоннівському районі міста Донецька про відмову в поверненні позивачеві помилково сплачених коштів, оформленого листом від 3 лютого 2012 року № 1079/08.

Апеляційний суд на зазначені порушення уваги не звернув та не виправив їх.

Таким чином, суди попередніх інстанції, з огляду на вимоги частини 4 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України щодо з'ясування всіх обставин у справі, повинні були встановити, чи правильно визначено коло відповідачів, чи вірно обрано позивачем спосіб захисту порушеного права, і чи підлягають задоволенню (чи розгляду взагалі в порядку адміністративного судочинства) вимоги позивача щодо стягнення помилково сплачених коштів без заявлення інших вимог, а саме: про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії, тощо.

Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що постанова Донецького окружного адміністративного суду від 27 квітня 2012 року та ухвала Донецького апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2012 року підлягають скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Будьоннівському районі міста Донецька - задовольнити частково.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 27 квітня 2012 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2012 року - скасувати.

Справу за позовом Обласного комунального підприємства «Донецьккіновідеопрокат» до Управління Пенсійного фонду України в Будьоннівському районі міста Донецька, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України в Донецькій області, про стягнення сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування при купівлі-продажу автомобіля - направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Амєлін С.Є.

Бутенко В.І.