Справа № 822/1622/14
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2015-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2015 року м. Київ К/800/44155/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Федорова М.О.

суддів: Веденяпіна О.А.

Степашка О.І.

розглянувши в письмовому провадженні касаційну скаргу Городоцької об?єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.06.2014 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22.07.2014

у справі № 822/1622/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Новий Двір"

до Городоцької об?єднаної державної податкової інспекції Головного

управління Міндоходів у Хмельницькій області

про скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Новий Двір" звернулось до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Городоцької об?єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області про скасування податкового повідомлення - рішення № від 06.02.2014.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.06.2014 позовні вимоги задоволено, скасовано податкове повідомлення - рішення № від 06.02.2014.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22.07.2014 постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.06.2014 залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції та ухвалою суду апеляційної інстанції відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в який просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Касаційна скарга вмотивована тим, що судом першої та апеляційної інстанцій при вирішенні спору по даній справі порушено норми матеріального права.

Сторони в судове засідання не з?явились, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 222 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, юридичної оцінки обставин справи, розглянувши надані письмові докази в їх сукупності, Вищий адміністративний суд України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, відповідачем проведена документальна позапланова виїзна перевірка позивача з питань підтвердження правомірності задекларованих сум податку на додану вартість в податкових деклараціях за березень 2013 року та складено акт № 7/22/33989883 від 16.01.2014.

За результатами перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення № від 06.02.2014, яким позивачу збільшено суму грошового зобов?язання по податку на додану вартість на суму 17832358 грн.: 11700238 грн. основний платіж, 6132120 грн. штрафні санкції.

Перевіркою встановлено порушення позивачем п. 200.1 ст. 200, пп. 209.15.1 п. 209.15 ст. 209 Податкового кодексу України, занижена сума податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету в березні 2013 року в сумі 11700238 грн. та завищена сума від?ємного значення по податку на додану вартість, яке після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового (звітного) періоду в сумі 5573134 грн., занижено суму від?ємного значення різниці між сумою податкового зобов?язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду та суму від?ємного значення податку на додану вартість, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на 17273372 грн.

Позивачем за березень 2013 року подано податкову декларацію по податку на додану вартість ( 0110 загальну), а також податкову декларацію по податку на додану вартість ( 0130, сільськогосподарське підприємство, яке не обрало спеціальний режим оподаткування).

В зазначених деклараціях проведений розподіл податкового кредиту, однак податковим органом зроблений висновок про необхідність проведення коригування в рядку 16.2 загальної декларації з ПДВ.

Перевіркою встановлено, що позивач здійснює господарську діяльність у сфері сільськогосподарського виробництва.

За результатами аналізу призначення товарів, робіт та послуг, які позивач придбавав в попередніх податкових періодах, відповідачем був зроблений висновок про те, що частка сільськогосподарських товарів/послуг складає 93,86 % від загальної вартості поставлених товарів/послуг.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв?язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв?язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

З наведених законодавчих положень випливає, що обов?язковою умовою виникнення у платника права на податковий кредит є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою використання у господарській діяльності, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку.

Поряд з цим слід зазначити, що згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов?язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

При цьому господарський характер витрат визначається з урахуванням обставин, що свідчать про намір платника отримати економічний ефект в результаті реальної економічної діяльності, а не в залежності від фактично одержаного доходу.

Так, пунктом 209.6 статті 209 ПК України встановлено, що сільськогосподарським вважається підприємство, основною діяльністю якого є постачання вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих основних фондах, а також на давальницьких умовах, в якій питома вага вартості сільськогосподарських товарів/послуг становить не менш як 75 відсотків вартості всіх товарів/послуг, поставлених протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно.

Таким чином, підприємство визнається сільськогосподарським, незалежно від сезонності його виробництва.

Відповідно до підпункту 209.15.1 пункту 209.15 статті 209 ПК України виробничими факторами, за рахунок яких сформовано податковий кредит є зокрема, товари/послуги, які придбаваються сільськогосподарським підприємством для їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції, а також основні фонди, які придбаваються (споруджуються) з метою їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції.

Відтак, з урахуванням наведеного, чинне законодавство ставить право платника на відображення в складі податкового кредиту сум податку на додану вартість в залежність від того, чи поставки товарів (робіт, послуг), в ціні яких сплачена сума податку на додану вартість, призначені для використання платником податків у господарській діяльності.

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком суду першої та апеляційної інстанції стосовно того, що відповідачем не доведено відомості щодо зміни позивачем способу використання матеріальних ресурсів підприємства (товарів, робіт і послуг).

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 КАС України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

З огляду на вищевикладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про те, що касаційну скаргу Городоцької об?єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.06.2014 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22.07.2014 у справі № 822/1622/14 залишити без задоволення, а судові рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Городоцької об?єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області залишити без задоволення.

Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.06.2014 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22.07.2014 у справі № 822/1622/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п?ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та порядку, передбачених статтями 236-2392 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий М.О. Федоров
Судді О.А. Веденяпін
О.І. Степашко