Справа № 359/8136/15-а
Суддя: Муранова-Лесів І. В.
Дата ухвалення: 2015-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 359/6649/15-а
№2-а/359/218/2015
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2015 року о 13 годині 45 хвилин Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Муранової-Лесів І.В.,

при секретарі - Шляхетко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі Київської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» про визнання відмови в задоволенні запиту на інформацію незаконною та порушення Закону України «Про доступ до публічної інформації»,-

В С Т А Н О В И В:

01.09.2015 ОСОБА_1 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду з даним адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправною відмову в задоволенні запиту на інформацію від 20.08.2015 №35-22-353 в.о. начальника юридичної служби Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» ОСОБА_2, а також зобовязати в.о. начальника юридичної служби Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» ОСОБА_2 надати обґрунтовану відповідь на запит адвоката ОСОБА_1 від 14.08.2015 б/н, а саме на питання:

- Чи є на території аеропорту безпосередньо поруч з терміналом D місце, де дозволено безкоштовне паркування автотранспортних засобів, та чи є до даного місця безперешкодний доступ автомобіля особи, що не має відношення до аеропорту?

- З чого саме складається сума у розмірі 20 та 30 гривень за годину паркування автотранспортних засобів поруч з терміналом D, підстави кожної такої складової та які саме послуги він отримує від паркування за ці кошти?

А також, позивач просить накласти на в.о. начальника юридичної служби Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» ОСОБА_2 штраф, передбачений ч.2 ст.212-3 КУпАП, та стягнути з відповідача на свою користь судові витрати.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він 15.08.2015 направив до Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» запит з вищезазначеними питаннями, на який 26.08.2015 отримав від відповідача відповідь, якою у наданні інформації було категорично відмовлено, а також зазначено, що підставою відмови є те, що запитувана інформації становить комерційну таємницю.

Позивач стверджує, що відповідач визнав себе корупційною установою, яка намагається приховати будь-які оборудки, безпідставно отримуючи кошти як з бюджету так і від громадян. Зазначену відмову він вважає протиправною, такою що порушує вимоги ч.2 ст.1, ч.2 ст.6 Закону України «Про доступ до публічної інформації». Позивач також звертає увагу, що за змістом ч.2 ст.212-3, ст.221 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення Закону України «Про доступ до публічної інформації», справи щодо яких розглядають місцеві суди.

В судовому засіданні позивач повністю підтримав заявлені позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позовну заперечував, підтримав надані до суду письмові заперечення, відповідно до яких відповідач стверджує, що за змістом п.4 ч.1 ст.13 Закону України «Про доступ до публічної інформації», ч.1 ст.1, ч.2 ст.5 Закону України «Про природні монополії» та Зведеного переліку субєктів природних монополій, розміщеного на веб-сайті Антимонопольного комітету України Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» віднесено до субєктів господарювання, які виробляють (реалізують) товари на ринках, що перебувають у стані природної монополії, а саме щодо забезпечення посадки зльоту повітряного судна, забезпечення авіаційної безпеки, забезпечення наднормативної стоянки повітряного судна. Відповідач стверджує, що запитувана ОСОБА_1 інформація стосувалась виключно послуг з паркування автомобілів поруч з терміналом «D» аеропорту, а не запитувалась інформація щодо умов постачання останнім товарів, послуг із забезпечення посадки зльоту повітряного судна, авіаційної безпеки та наднормативної стоянки повторного судна та цін на них, яка визначалась для відповідача як публічна. Враховуючи характер запитуваних позивачем відомостей, відповідач не вважає себе розпорядником публічної інформації в розумінні п.4 ч.1 ст.13 Закону України «Про доступ до публічної інформації», а звернення позивача на думку позивача не є запитом на отриманні публічної інформації. Відповідач стверджує, що надання відповіді позивачу на його лист від 14.08.2015 здійснювалось ДП МА «Бориспіль» у відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян», а тому не вчинено жодних порушень законодавства. Відповідно до ч.1 ст.36 Господарського кодексу України, користуючись наданими субєкту господарювання правами, ДП МА «Бориспіль» розробило внутрішній технологічний документ, за змістом окремих положень якого, запитувана позивачем інформація віднесена до відомостей, що становлять комерційну таємницю підприємства, оскільки стосуються змісту та характеру укладених договорів, однією із сторін у яких виступає аеропорт, а також відомостей,повязаних з виробничою, економічною, фінансовою та управлінською діяльністю аеропорту, розголошення яких може призвести до заподіяння шкоди аеропорту, спричинити матеріальні збитки та завдати шкоди його діловій репутації. При цьому відповідач зауважує, що організацію забезпечення паркування транспортних засобів, зокрема поруч з терміналом «D» аеропорту, здійснює не ДП МА «Бориспіль», а інший субєкт господарювання на підставі укладеного з ДП МА «Бориспіль» договору, і відповідач не приймає участі у формуванні ціни на послуги, що надаються відповідним субєктом господарювання.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до переконання, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач, являючись адвокатом, внесеним до єдиного реєстру адвокатів України, від свого імені звернувся до Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» з письмовим зверненням від 14 серпня 2015 року «Стосовно обґрунтування вартості паркування», зазначивши вид своєї діяльності, в якому просив надати йому належно обґрунтовану відповідь:

- Чи є на території аеропорту безпосередньо поруч з терміналом D місце, де дозволено безкоштовне паркування автотранспортних засобів, та чи є до даного місця безперешкодний доступ автомобіля особи, що не має відношення до аеропорту?

- З чого саме складається сума у розмірі 20 та 30 гривень за годину паркування автотранспортних засобів поруч з терміналом D, підстави кожної такої складової та які саме послуги він отримує від паркування за ці кошти?

Своє звернення обґрунтовував тим, що під час роботи з клієнтами, та в с особистих справах він іноді вимушений користуватися коштовним паркування на території аеропорту, та що поруч з терміналом D вартість години паркування складає 20 та 30 гривень (а.с.4).

Згідно з листом від 20.08.2015 №35-22-353, підписаним від імені в.о. начальника юридичної служби Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» ОСОБА_2, адвокату ОСОБА_1 повідомлено, що Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» не має законних підстав для наданні інформації згідно з листом від 14.08.2015 б/н, посилаючись на приписи ч.1 ст.36 Господарського кодексу України, відповідно до яких відомості, повязані з виробництвом, технологією, управлінням, фінансовою та іншою діяльністю субєкта господарювання, що не є державною таємницею, розголошення яки може завдати шкоди інтересам субєкта господарювання, можуть бути визнані його комерційною таємницею. Склад і обсяг відомостей, що становлять комерційну таємницю, спосіб їх захисту визначаються субєктом господарювання відповідно до закону (а.с.5).

За визначенням, наведеним в статті 1 Закону України «Про інформацію», інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Як звернув увагу Вищий адміністративний суду України в постанові Пленуму №11 від 30.09.2013 «Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 13 січня 2011 року № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації», за таким визначенням ознаками публічної інформації є:

1) готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством;

2) заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація;

3) така інформація знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації;

4) інформація не може бути публічною, якщо створена суб'єктом владних повноважень не під час виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків;

5) інформація не може бути публічною, якщо створена не суб'єктом владних повноважень.

У разі відсутності перелічених ознак в інформації, така інформація не належить до публічної.

Отже, визначальним для публічної інформації є те, щоб вона була заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним лише суб'єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов'язків. Щодо несуб'єктів владних повноважень, то вони можуть бути тільки розпорядниками такої інформації.

За змістом статті 12 цього Закону України «Про доступ до публічної інформації» суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:

1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень;

2) розпорядники інформації - суб'єкти, визначені у статті 13 цього Закону;

3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб'єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації», право на доступ до публічної інформації гарантується кореспондуючим обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації», доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Частиною 1 статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено поняття запиту на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Відповідно до визначень термінів, наведених в ч.1 ст.1 Закону України «Про природні монополії», природна монополія - стан товарного ринку, при якому задоволення попиту на цьому ринку є більш ефективним за умови відсутності конкуренції внаслідок технологічних особливостей виробництва (у зв'язку з істотним зменшенням витрат виробництва на одиницю товару в міру збільшення обсягів виробництва), а товари (послуги), що виробляються суб'єктами природних монополій, не можуть бути замінені у споживанні іншими товарами (послугами), у зв'язку з чим попит на цьому товарному ринку менше залежить від зміни цін на ці товари (послуги), ніж попит на інші товари (послуги) (далі - товари);

За змістом ч.2 ст.5 Закону України «Про природні монополії» зведений перелік субєктів природних монополій ведеться Антимонопольним комітетом України на підставі реєстрів субєктів природних монополій у сфері житлово-комунального господарства, що формуються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, а в інших сферах, в яких діють субєкти природних монополій, - національними комісіями регулювання природних монополій у відповідній сфері або органами виконавчої влади, що здійснюють функції такого регулювання до створення зазначених комісій.

Так, відповідно до Зведеного переліку субєктів природних монополій, розміщеного на веб-сайті Антимонопольного комітету України Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» віднесено до субєктів господарювання, які виробляють (реалізують) товари на ринках, що перебувають у стані природної монополії, а саме щодо забезпечення посадки зльоту повітряного судна, забезпечення авіаційної безпеки, забезпечення наднормативної стоянки повітряного судна.

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що відповідач є підприємством, що здійснює господарську діяльність, в тому числі з забезпечення посадки зльоту повітряного судна, забезпечення авіаційної безпеки, забезпечення наднормативної стоянки повітряного судна, тобто займає домінуюче становище та є монополістом на цьому ринку щодо вказаних послуг, а тому наділений владними управлінськими функціями розпорядника інформації, яка стосується саме цієї діяльності та виробляється ним в процесі цієї діяльності, а саме: господарської діяльності з забезпечення посадки зльоту повітряного судна, забезпечення авіаційної безпеки, забезпечення наднормативної стоянки повітряного судна.

Як вбачається із запиту від 14.08.2015, позивач просив надати інформацію щодо можливостей безкоштовного паркування приватних автотранспортних засобів поруч з терміналом «D» аеропорту, а також порядку формування тарифів на паркування автотранспортних засобів поруч з вказаним терміналом та переліку послуг, які отримує споживач від паркування за ці кошти.

Таким чином, вказаний запит не містив вимог щодо надання інформації про умови надання послуг з забезпечення посадки-зльоту повітряного судна, забезпечення авіаційної безпеки, забезпечення наднормативної стоянки повітряного судна, та цін на них.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що запитувана позивачем інформація не відноситься до публічної, оскільки відповідач у спірних правовідносинах не є розпорядником публічної інформації, а отже вимоги позивача щодо порушення відповідачем його права на доступ до публічної інформації є безпідставними, в звязку з чим в задоволенні позову слід відмовити, а понесені позивачем витрати по оплаті судового збору (а.с.1) відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 11, 69, 71, 86, 99, 158-163,167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» про визнання відмови в задоволенні запиту на інформацію незаконною та порушення Закону України «Про доступ до публічної інформації» відмовити повністю.

На постанову суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного адміністративного суду через Бориспільський міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня її проголошення. Для осіб, які не були присутні при її оголошенні протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження і є остаточною, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку.

Суддя І.В. Муранова-Лесів