Справа № 823/1643/15
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2015-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/1643/15 Головуючий у 1-й інстанції: Бабич А.М. Суддя-доповідач: Губська О.А.
У Х В А Л А

Іменем України

29 жовтня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого суддіГубської О.А.
суддів Парінова А.Б., Беспалова О.О.
за участю: секретаря судового засіданняНечай Ю.О.
представника позивачаЛисенка Ю.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Катеринопільський елеватор" на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Катеринопільський елеватор" до Звенигородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Звенигородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 22.06.2015 №.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач, посилаючись на порушення окружним судом норм матеріального та процесуального права, подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нову постанову, якою позов задовольнити.

В судове засідання з'явився представник позивача, апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Представник відповідача до суду не з'явився, хоча він був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у його відсутності, відповідно до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, постанова суду - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі постанови старшого слідчого з ОВС першого ВКР СУФР ГУ Міндоходів в Одеській області Шишлова В.А. від 03.03.2015 про призначення перевірки позивача та відповідно до наказу від 05.05.2015 №265 відповідачем здійснено позапланову виїзну перевірку ТОВ «Катеринопільській Елеватор» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства у взаємовідносинах з ПП "Ан Транс" за 2013 рік.

За результатами перевірки складено акт від 08.06.2015 №150/23-12-22-016/32580463, згідно з висновками якого контролюючим органом встановлено порушення платником вимог п.138.2., підп.138.8.1. і 138.8.5. п.138.8., підп.138.10.2. і 138.10.5. п.138.10., п.138.12. ст.138, підп.139.1.9. п.139.1. ст.139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток за 2013 рік у сумі 137289,00 грн.

Обґрунтовуючи такі висновки, відповідач зазначив, що відповідно до даних бухгалтерського обліку ТОВ «Катеринопільський Елеватор» та ПП «Ан Транс» при отриманні соняшника некласного 2013 року, товариством здійснено записи: ДТ 20.1.3.1 «Зернові та сінажні культури відфактуровані» Кт 63.1.1 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» на суму 722573,60 у жовтні 2013 року. Дебіторська заборгованість між ТОВ «Катеринопільський Елеватор» та ПП «Ан Транс» відсутня.

Поряд із цим, на переконання контролюючого органу, господарські відносини між позивачем та названим суб'єктом господарювання не мали реального характеру, при цьому відповідач послався на ненадання до перевірки документів для підтвердження «товарності» цих господарських відносин, зокрема відсутні копії довіреностей, сертифікатів (паспортів) якості виробника, товарно-транспортних накладних.

Додатково, контролюючий орган акцентував увагу на тому, що вироком Приморського районного суду міста Одеси від 07.11.2014 посадову особу ПП «Ан Транс» ОСОБА_7, визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 205 Кримінального кодексу України - фіктивне підприємництво. Наразі, відповідач зауважив, що при здійсненні господарських операцій між ТОВ «Катеринопільській Елеватор» та ПП "Ан Транс" у період, стосовно якого проведено перевірку, первинні документи від імені контрагента позивача підписано саме цією особою.

Вказані обставини, на думку відповідача, безумовно свідчать, що позивачем безпідставно сформовано витрати за наслідками операцій із ПП «Ан Транс» у періоді, щодо якого проводилася перевірка, унаслідок чого підприємством завищено витрати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування на загальну суму 722573,60 грн. за 2013 рік, що призвело до заниження значення об'єкта оподаткування з податку на прибуток на загальну суму 137289,00 грн.

На підставі висновків названого акта відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 22.06.2015 №, яким позивачу збільшено розмір грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 205933,50грн. (137289,00грн. - основний платіж та 68644,50грн. - штрафна (фінансова) санкція).

Вважаючи вказане рішення контролюючого органу незаконним, позивач звернувся до суду з даним позовом про визнання його протиправним та скасування.

Відмовляючи позивачеві у задоволенні його вимог, суд першої інстанції виходив з того, що під час судового розгляду справи висновки акту податкової перевірки знайшли своє підтвердження, у зв'язку із чим окружний суд прийшов до висновку, що відповідач при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення діяв у межах, відповідно та у спосіб, визначений діючим законодавством, а позов є необґрунтованим, безпідставним та задоволенню не підлягає.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає таке.

Судом попередньої інстанції встановлено, що за 2013 рік позивач задекларував витрати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, на загальну суму ,00грн. і до сплати податок на прибуток у розмірі 17621947,00грн.

Відповідно з п. 138.1.1. п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України (далі - ПК України), витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку; витрати банківських установ.

Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України визначено, що до складу витрат не включаються витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п.138.2. ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

Платник податку для визначення об'єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.

З наведених законодавчих положень випливає, що необхідною умовою для формування витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток, є факт придбання товарів (послуг) з метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже в даному випадку правомірність прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення повинен довести відповідач, як суб'єкт владних повноважень.

В той же час, обов'язок підтвердити правомірність та обґрунтованість витрат первинними документами покладається на платника, адже саме він виступає суб'єктом, що зменшує об'єкт оподаткування податку на прибуток за фактом понесення витрат.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 30.09.2013 між позивачем (покупець) та ПП "Ан Транс" (постачальник) було укладено договір поставки №3071/к.

Згідно з умовами цього договору, постачальник бере на себе зобов'язання передати у власність покупця сільськогосподарську продукцію - далі Товар на умовах DAP відповідно до міжнародних правил «Інкотермс 2010», а покупець бере на себе зобов'язання прийняти і оплатити товар.

Відповідно до пункту 1.2 цього договору якість товару повинна відповідати договору і нормативним документам, в яких встановлено вимоги до якості такого роду товару.

Також, сторонами у названому договорі визначено, що строк поставки товару - до 31 серпня 2014 року. Товар поставляється силами постачальника на об'єкт покупця, який знаходиться за адресою: Черкаська область, смт. Єрки, вул. Леніна, 1; Вінницька область, м. Ладожин, вул. Івана Сагаєва, 1 (пункти 2.1-2.2 Договору).

Відповідно до п. 2.5 Договору постачальник вважається таким, що виконав поставку товару після прийняття товару покупцем і надання йому оригіналів: рахунка-фактури; видаткової і податкових накладних. У разі, якщо чинним законодавством України буде передбачено передачу додаткових документів для товару такого роду, постачальник зобов'язаний надати такі документи покупцеві при передачі товару без додаткових вимог покупця.

Поряд з цим, за змістом пунктів 3.2 та 3.3 цього Договору якість товару, що поставляється, повинна відповідати чинним ДСТУ, ГОСТ, технічним умовам, а також вимогам: соняшник: вологість до 8%; смітна домішка до 3%.

Товар приймається по кількості за результатами зважування на вагах покупця (вантажоодержувача).

Згідно з пунктами 4.1, 4.3 та 4.4 Договору вартість одиниці товару в гривнях вказується у накладних. Орієнтовна сума договору складає 4900000,00 грн. Покупець здійснює оплату товару шляхом перерахування 100% вартості поставленого товару на розрахунковий рахунок постачальника впродовж 3-х банківських днів з моменту прийняття товару і надання покупцеві документів, визначених у п. 2.5 договору (рахунка-фактури; видаткової і податкових накладних).

На підтвердження реального руху активів у процесі виконання умов цього договору, позивачем надано видаткові накладні (далі - ВН) щодо придбання соняшника некласного на загальну суму 722573,60грн, підписані від позивача (покупця) ОСОБА_8 і керівником постачальника - ОСОБА_7

Факт здійснення оплати за товар засвідчується банківськими виписками, а на підтвердження обставин транспортування товару та його зберігання, позивачем надано копії товарно-транспортних накладних та копії складських квитанцій на зерно.

Приписами ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з ч. 1 ст. 9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що сама по собі наявність належним чином оформлених первинних документів не може бути єдиною і достатньою підставою для підтвердження правомірності формування валових витрат підприємства чи правомірність включення сум сплаченого податку на додану вартість у складі ціни за придбаний товар (роботи, послуги) до складу податкового кредиту, якщо податковий орган доведе, що відомості в таких документах не відповідають дійсності, наприклад, у випадку, коли не проводилися самі операції.

Дослідивши надані позивачем на підтвердження реального здійснення господарських операцій із ПП "Ан Транс" документи, копії яких містяться у матеріалах, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо не підтвердження платником, як суб'єктом, що зменшує об'єкт оподаткування податку на прибуток за фактом понесення витрат, правомірності та обґрунтованості витрат, з огляду на не доведення дійсного руху активів між учасниками відповідних операцій і досягнення позивачем законної мети її здійснення.

Відповідно до п. 1 затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 12.06.1996 року №293/1318 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей сировина, матеріали, паливо, запчастини, інвентар, худоба, насіння, добрива, інструмент, товари, основні засоби та інші товарно-матеріальні цінності, а також нематеріальні активи, грошові документи і цінні папери (надалі - цінності) відпускаються покупцям або передаються безплатно тільки за довіреністю одержувачів.

Згідно з п. 5 вказаної Інструкції довіреність на одержання цінностей від постачальника за нарядом, рахунком, договором, замовленням, угодою або іншим документом, що їх замінює, видається довіреній особі під розписку і реєструється в журналі реєстрації довіреностей.

Приписи п. 9 Інструкції визначають, що особа, якій видана довіреність, зобов'язана не пізніше наступного дня після кожного випадку доставки на підприємство одержаних за довіреністю цінностей, незалежно від того, одержані цінності за довіреністю повністю або частково, подати працівнику підприємства, який здійснює виписування та реєстрацію довіреностей, документ про одержання нею цінностей та їх здачу на склад (комору) або матеріально відповідальній особі.

Суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу, що видаткові накладні підписані від позивача (покупця) ОСОБА_8 і керівником постачальника - ОСОБА_7, поряд з цим, доказів повноважень ОСОБА_8 на отримання товару від позивача та підписання первинних бухгалтерських документів суду не надано, крім того, у накладних відсутні реквізити довіреностей, на підставі яких здійснювалось відпускання та отримання товару, а отже вони не відповідають ознакам допустимості та належності доказу.

Поряд з іншим, матеріалами справи не підтверджуються обставини замовлення покупцем конкретного виду та кількості сільхозпродукції, а також щодо погодження сторонами предмету договору (кількості, якості, походження, ціни товару). Доказів щодо цього позивачем не надано ані до перевірки, ані судам першої та апеляційної інстанції.

Стосовно наданих позивачем на підтвердження обставин транспортування товару ТТН, апеляційний суд враховує, що чинне податкове законодавство не ставить право платника на формування сум податкової вигоди у залежність від існування товарно-транспортних накладних.

Поряд з цим, враховуючи специфіку і характер умов договору поставки, з метою встановлення дійсного руху активів у процесі його виконання, підлягають встановленню зокрема обставини переміщення (транспортування) відповідного товару.

З цього приводу суд першої інстанції небезпідставно звернув увагу, що надані позивачем ТТН датовані 30.09.2013, 01.10.2013, 06.10.2013, 09.10.2013, 11.10.2013, 14.10.2013, а вказані видаткові накладні на підтвердження отримання товару виписані 02.10.2013, 08.10.2013, 10.10.2013, 12.10.2013, 13.10.2013 15.10.2013. Тобто, дати перевезення товару не збігаються за часом з датами його фактичного отримання. Зважаючи на вагу придбаного товару і віддаленість місцезнаходження з контрагентом (м. Одеса), суд дійшов висновку, що відсутність належних доказів переміщення товару є додатковим доказом нереальності операцій.

Згідно з даними акту перевірки докази переміщення товару під час проведення перевірки не надані. Акт підписаний керівником та головним бухгалтером позивача з підтвердженням, що додаткові докази, які спростовують висновки акту перевірки, відсутні

Судова колегія звертає увагу, що відповідно до умов договору поставки №3071/к від 30.09.2013 (пункти 3.2 та 3.3) якість товару, що поставляється, повинна відповідати чинним ДСТУ, ГОСТ, технічним умовам, а також вимогам: соняшник: вологість до 8%; смітна домішка до 3%. Товар приймається по кількості за результатами зважування на вагах покупця (вантажоодержувача).

Натомість, позивачем не підтверджено обставин прийняття товару на склад, у т.ч. перевірки його якості, кількості, а також вибуття зі складу

Крім того, в силу вимог п. 2.5 цього Договору постачальник вважається таким, що виконав поставку товару після прийняття товару покупцем і надання йому оригіналів: рахунка-фактури; видаткової і податкових накладних.

У разі, якщо чинним законодавством України буде передбачено передачу додаткових документів для товару такого роду, постачальник зобов'язаний надати такі документи покупцеві при передачі товару без додаткових вимог покупця.

Відповідно до абз.2 п.2 Порядку видачі сертифіката якості зерна та продуктів його переробки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2009 року №848 (що діяв у перевіряємий період) (далі - Порядок №848), сертифікат якості - документ, виданий територіальним органом Держсільгоспінспекції на партію зерна та продуктів його переробки, що завантажені у транспортний засіб, який засвідчує відповідність їх показників якості і безпеки вимогам державних стандартів та інших нормативних документів або експортного контракту і включає інформацію про наявність або відсутність генетично модифікованих організмів.

П.4 цього Порядку передбачено, що сертифікація зерна та продуктів його переробки включає огляд (інспектування) зерна та продуктів його переробки і видачу сертифіката якості за місцем огляду (інспектування).

Огляд (інспектування) зерна та продуктів його переробки проводиться з метою забезпечення правильності взаєморозрахунків між суб'єктами ринку зерна шляхом видачі сертифіката якості, запобігання відвантаженню зерна та продуктів його переробки, показники якості і безпеки яких не відповідають вимогам державних стандартів та інших нормативних документів або експортних контрактів (п.6 Порядку №848).

Державний інспектор сільського господарства згідно з п.7 зазначеного Порядку проводить такі роботи з огляду (інспектування) партії зерна та продуктів його переробки, що відвантажуються автомобілями: оглядає транспортний засіб та контейнери з метою визначення їх придатності для завантаження і забезпечення незмінності кількісно-якісного стану вантажу під час транспортування; проводить відбір проб з партії зерна або продуктів його переробки відповідно до вимог діючих стандартів; визначає показники якості і безпеки у відібраних пробах з партії зерна та продуктів його переробки відповідно до вимог нормативних документів; визначає наявність або відсутність генетично модифікованих організмів; проводить аналіз зерна та продуктів його переробки на відповідність їх якості і безпеки вимогам державних стандартів та інших нормативних документів або експортного контракту; з метою підтвердження якості і безпеки зерна та продуктів його переробки при виникненні спірних питань формує пробу з партії зерна для зберігання.

Суд першої інстанції встановив відсутність у позивача сертифікатів якості придбаного зерна, водночас ним не надано відповідних рахунків-фактур.

Поряд з іншим, позивачем не доведено обставин подальшого руху активів за наслідками здійснення господарської операції, використання придбаного товару у власній господарській діяльності, а також наявності ділової мети при його придбанні.

Як встановлено окружним судом, згідно з даними ЄДРПОУ керівником ПП "Ан Транс" є ОСОБА_7

З матеріалів справи вбачається, що ним підписано документи первинного бухгалтерського обліку на виконання умов наведеного договору поставки із позивачем.

Поряд з цим, вироком Приморського районного суду м.Одеси від 07.11.2014 вказана особа визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.205 Кримінального кодексу України (фіктивне підприємництво). Ним встановлено, що ОСОБА_7 не маючи наміру займатись підприємницькою діяльністю з метою отримання грошової винагороди у січні 2013 року надала невстановленій особі згоду перереєструвати на своє ім'я ПП "Ан Транс". Після виконання дій, направлених на перереєстрацію підприємства, ОСОБА_7 передав усі реєстраційні та засновницькі документи, а також печатку підприємства невстановленим особам.

Апеляційний суд враховує, що порушення порядку реєстрації юридичної особи не є імперативною ознакою протиправності її діяльності та не може розцінюватися як беззаперечне свідчення фіктивності усіх господарських операцій, здійснюваних такою особою. Саме по собі здійснення реєстрації товариств без мети реального провадження підприємницької діяльності та номінальність керівництва не може безумовно визнаватися доказом безтоварності спірних господарських операцій.

Поряд з цим, оцінюючи докази у їх сукупності, судова колегія відзначає, що існування вказаного вироку у відношенні посадової особи контрагента позивача, якою, при цьому, було підписано документи первинного бухгалтерського обліку в ході виконання умов господарського договору із позивачем, ставить під сумнів належність таких документів, як доказів реального руху активів при здійсненні відповідних операцій та зміни у зв'язку із цим майнового стану платника.

За таких обставин, позивачем не доведено належними та допустимими доказами реальність здійснення господарських операцій і досягнення позивачем законної мети її здійснення, не доведено дійсний рух активів між учасниками відповідних операцій, тобто, позивачем не доведено, що об'єктивний зміст операцій із вказаними контрагентами відповідає задекларованому.

Як висновок, апеляційний суд погоджується із позицією суду першої інстанції, який відмовив у задоволенні позову, виходячи з того, що під час судового розгляду справи висновки акту податкової перевірки знайшли своє підтвердження, у зв'язку із чим окружний суд прийшов до обґрунтованого висновку, що відповідач при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення діяв у межах, відповідно та у спосіб, визначений діючим законодавством, а позов є необґрунтованим, безпідставним та задоволенню не підлягає.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, оскаржувана постанова прийнята судом відповідно до норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то колегія суддів апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Катеринопільський елеватор" на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Катеринопільський елеватор" до Звенигородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - залишити без задоволення, а постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя

Судді

Повний текст ухвали виготовлено 2 листопада 2015 року

.

Головуючий суддя Губська О.А.

Судді: Парінов А.Б.

Беспалов О.О.