Справа № 2а-5121/10/1070
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2010-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2010 року 2а-5121/10/1070

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Лисенко В.І., при секретарі судового засідання Мазуренко О.В., за участю її позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: ОСОБА_3,

представника третьої особи: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу позовом ОСОБА_1 до Головного управління юстиції у Київській області третя особа Яготинське районне управління юстиції про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

встановив:

У травні 2010 року ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернулась до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління юстиції у Київській області (надалі - відповідач) про скасування наказу Головного управління юстиції у Київській області від 09.04.2010 № 157/К (надалі - наказ), поновлення на посаді заступника начальника Яготинського районного управління юстиції - начальника відділу державної виконавчої служби Яготинського районного управління юстиції та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Під час судового розгляду позивач уточнив позовні вимоги та просив суд визнати дії відповідача щодо винесення наказу протиправними, скасувати наказ, поновити позивача на посаді заступника начальника відділу Яготинського районного управління юстиції - начальника відділу державної виконавчої служби та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09.04.2010 до дня поновлення на роботі.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 24 березня 2010 року позивачем було подано заяву до третьої особи про надання щорічної невикористаної відпустки за відпрацьований період з 16.04.2009 по 16.04.2010 тривалістю 15 календарних днів з 06.04.2010 до третьої особи. Зазначену заяву було погоджено у безпосереднього керівника Яготинського районного управління юстиції ОСОБА_4, після чого передано до відповідача для подальшого прийняття рішення.

Відмову в наданні відпустки позивач не отримував, а отже вважав, що наказ від 09.04.2010 № 157/К про її звільнення є протиправним. Крім того позивач вважає, що відповідачем порушено порядок її звільнення, зокрема, не відібрано пояснень щодо причин її відсутності на роботі.

Не погоджуючись з оскаржуваним наказом, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Представник відповідача в судовому засіданні не визнав позовні вимоги та просив суд відмовити у їх задоволенні.

Заперечуючи проти позову, представник відповідача зазначив, що позивач не міг самовільно йти у відпустку не ознайомившись із графіком надання відпусток та наказом про надання відпустки, а також зазначив, що частина основної щорічної оплачуваної відпустка не була надана позивачу у звязку з виробничою необхідністю та у зв'язку з тим, що згідно з графіком надання відпусток основна щорічна відпустка у 2010 році ОСОБА_1 заплановані на період з 02.08.2010 по 01.09.2010.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.06.2010 судом до розгляду справи було залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Яготинське районне управління юстиції (надалі - третя особа).

Представник третьої особи в судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши позивача та представників сторін, розглянувши подані документи та матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

24.03.2010 позивач з метою отримання частини невикористаної щорічної відпустки звернувся до керівництва з відповідною заявою, на якій начальником третьої особи ОСОБА_4, була вчинена резолюція - «Не заперечую, обовязки покласти на ОСОБА_5В.».

25.03.2010 вказану заяву нарочним передано до відповідача та зареєстрованої відповідачем лише 30.03.1010.

На заяві позивача було вчинено наступні резолюції: начальником відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області ОСОБА_6 «Не заперечую згідно графіку», начальником Головного управління юстиції у Київської області ОСОБА_7 на реєстраційно-контрольній картці - "До виконання" з контрольним терміном - 30.03.2010 (а.с. 84, 87).

Не отримавши відповіді у встановлений термін (до 30.03.2010), позивач 02.04.10 зателефонував до відділу кадрів відповідача з питанням щодо надання відпустки. Працівником відділу кадрів відповідача йому повідомили, що заява погоджена з усіма керівниками, однак щодо резолюції ОСОБА_8 «не заперечую, згідно графіку» особисто у працівників відділу кадрів виник сумнів, адже згідно з графіком відпусток на 2010-2011 відпустка позивача передбачена з 02.08.2010 по 01.09.2010 (а.с. 85). На що позивач пояснив, що в своїй заяві він звернувся про надання невикористаної щорічної відпустки за період 2009-2010 рік, тобто ця відпустка ніяк не може бути передбачена вищезазначеним графік

Зважаючи на те, що 02.04.2010 було останнім передсвятковим днем (відповідно до ОСОБА_9 праці та соціальної політики України від 30.09.2008 №10338/0/14 Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2009 рік - Великдень є святковим а наступним робочим днем було 06.04.2010, позивач 02.04.2010 звернувся з заявою надання відпустки без збереження заробітної плати, на якій начальником третьої вчинено резолюцію, яка свідчила про те, що він не заперечував проти надання відпустки та покладення обовязків на заступника начальника відділу державної виконавчої служби третьої особи ОСОБА_5 (а.с.25). Вказану заяву 02.04.2010 позивачем було передано до Головного управління юстиції у Київській області.

Виконавши всі вимоги, передбачені чинним законодавством щодо оформлення відпусток, позивач з 06.04.2010 пішов у відпустку.

Однак, незважаючи на це, 09.04.2010 відповідачем видано наказ №157/К. звільнено позивача з роботи 09.04.2010 на підставі пункту 4 статті 40 Кодексу законів працю України за прогул без поважних причин.

Надаючи правової оцінки відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з таких положень законодавчих актів.

Відповідно до вимог статті 21 Кодексу законів про працю України та Положення Головне управління юстиції ОСОБА_9 юстиції Україні в Автономній Республіці головні управління юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого ОСОБА_9 юстиції України від 14.02.2007 №476/5, зареєстрованого в ОСОБА_9 України 14.02.2007 №124/13391, роботодавцем начальника відділу державної вик служби третьої особи є начальник відповідача.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону Україні від 15.11.1996 №504 "Про відпустки» (надалі - Закон України від 15.11.1996 №504/96) право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами. установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи.

Право на відпустки забезпечується: гарантованим наданням відпустки визначеної триваалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом; забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених статтею 24 цього Закону (частина тоетя статті 2 Закону України гІд 15.11.1996 №504/96).

Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток (частина друга статті 4 Закону України від 15.11.1996).

Згідно частини десятої статті 10 Закону України від 15.11.1996 №504/96 черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтересі працівників та можливості для їх відпочинку.

Наявні матеріали справи свідчать, що згідно з графіком надання відпусток працівників третьої особи на 2010 рік, затвердженого начальником відповідача, щорічна відпустка ОСОБА_1 у 2010 році дійсно передбачена у період з 02.08.2010 по 01.09.2010.

Однак, як встановлено судом, позивач звертався до керівного органу із заявою про надання невикористаної частини щорічної відпустки за відпрацьований період з 16.04.2009 по 16.04.2010, яка відповідно до частини другої статті 12 Закону України від 15.11.1996 .504/96 має бути надана працівнику, як правило, до кінця робочого року, але не пізніше 12 місяців після закінчення робочого року, за який надається відпустка.

Отже, позивач з метою реалізації права на відпочинок, яке передбачене статтею 45 Конституції України та частиною другою статті 12 Закону України від 15.11.1996 №504/96 звернувся з відповідною заявою до відповідача у строки, передбачені частиною девятою статті 10 Закону України від 15.11.1996 №504/96 та частиною пятою статті 79 Кодексу Законів про працю України (а.с.88), а саме за два тижні до початку відпустки.

Однак, тільки після видання наказу №157/К від 09.04.2010 про звільнення позивача з роботи, третя особа 22.04.2010 (а.с. 100) отримала лист від 30.03.2010 №1800-08-13 віповідача про залишення заяви позивача без розгляду у зв'язку з тим, що згідно з графіком Яготинського районного управління юстиції на 2010 -2011 рік відпустка позивачу передбачена з 02.08.2010 по 01.09.2010 (а.с. 85), який був направлений третій особі лише13. 04.2010 (а.с.83).

Крім того, судом встановлено, що порядок ознайомлення з наказами про надання відпусток та порядок повідомлення про відмову в їх наданні у відповідача відсутній, тому позивач пішов у відпустку не ознайомившись з наказом, оскільки, ознайомлення працівників наказами про надання відпусток завжди відбувалось після їх виходу із відпустки.

Враховуючи, що відповідач не повідомив позивача про залишення заяви без розгляду у строк до 02.04.2010, а в телефонному режимі 02.04.2010 повідомив позивача про те, що заява на відпустку з резолюціями «не заперечую», «не заперечую згідно графіку», «до виконання» знаходиться на розгляді у відділі кадрів, позивач був впевнений, що йому надано відпустку.

Судом не може бути взято до уваги посилання представника відповідача на те, що позивач знав про ненадання йому відпустки та пішов у віддпустку без ознайомлення з наказом, оскільки воно не підтверджується належними доказами.

Згідно положень статті 36 Кодексу законів про працю України підставами для припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого органу (статті 40, 41).

Пунктом 4 статті 40 Кодексу законів про працю України встановлено, що трудовий договір, укладений на невизначений, строк, а також строковий трудовий договір закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженну органом, зокрема, лише у випадку проґулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно з пунктом 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Враховуючи, що посадовими особами відповідача та третьої особи були розглянуті та поставлені резолюції на заявах позивача про надання відпусток, суд приходить висновку, що відповідач був повідомлений про перебування заступника начальника Яготинського районного управління юстиції - начальника відділу державної виконавчої служби у відпустці, а тому твердження відповідача та третьої особи про те, що відсутність на роботі позивача в період з 06.04.2010 р. по 08.04.2010 є прогулом без поважних причин не відповідає дійсності.

Відповідно до частини першої статті 149 Кодексу законів про працю України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Судом встановлено, що 07.04.2010 начальником Головного управління юстиції у Київській області ОСОБА_7 на акті від 06.04.2010 про відсутність на роботі без поважнихї причин ОСОБА_1 вчинено резолюцію: «Прошу підготувати наказ про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади згідно вимог чинного законодавства» (а.с.105), а посадовими Яготинського районного управління юстиції 08.04.2010 складено акт про неможливість відібрання в ОСОБА_1 пояснення про відсутність на роботі з 06.04.2010 по 08.04 2010 з посиланням на те, що по неперевіреним даним, вона перебуває за кордоном (а.с.106).

Отже, при прийнятті наказу про звільнення відповідачем було порушено частини першої статті 149 КЗпПУ, а саме - не було відібрано пояснень від позивача посилаючись на неможливість їх відібрання.

Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № V практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що у справах про поновленя на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40 і пу 1 статті 41 Кодексу законів про працю України, чи додержані власником або уповноваженим органом передбачені статтями 147-1, 148. 149 Кодексу законів про працю прав порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Статтею 147 Кодексу законів про працю України встановлено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення (частина друга статті Кодексу законів про працю України).

Відповідно до частини третьої статті 149 Кодексу законів про працю України при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

За таких обставин суд дійшов висновку, що при прийнятті оскаржуваного наказу відповідач порушив правила та порядок застосування дисциплінарних стягнень, оскільки врахував попередню позитивну роботу позивача, її сімейний стан, факт того, що позивач не рахувалась особою, яка притягалась до дисциплінарної відповідальності, та не відібрав пояснення у відповідача, що є безпосереднім обов'язком відповідача, а тому такі дії є порушенням законодавства про працю та визнаються протиправними.

Наведене свідчить, що під час застосування такого заходу дисциплінарних стягнень, як звільнення з займаної посади, відповідачем не враховано положень статті 149 Кодексу тро працю України, а саме - при обранні виду дисциплінарного стягнення роботодавцем не враховано ступінь тяжкості вчиненого проступку, заподіяну шкоду, обставини за яких вчинено проступок та попередню роботу та прийнято без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, упереджено, без дотримання принципу рівності перед законом, та непропорційно, без дотримання необхідного балансу між допущеним позивачем порушенням трудової дисципліни та такого крайнього і найтяжчого стягнення як звільнення з роботи.

З урахування вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позивача було звільнено з посади як з порушенням процедури так і за відсутності підстав для цього. Крім того, відповідачем було необгрунтовано застосовано такий крайній і найважчий вид стягнення як звільнення, а отже, позовні вимоги, є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте відповідачем не було надано суду доказів щодо правомірності прийняття оскаржуваного наказу, а також не наведено підстав, які б унеможливлювали застосування до позивача іншого виду дисциплінарного стягнення, окрім звільнення з займаної посади.

Згідно статті 235 КЗпПУ у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до положення пункту 3 частини першої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби підлягає негайному виконанню.

Згідно пункту 1 частини другої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства и суд, який прийняв постанову, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або з її ініціативи може звернути до негайного виконання постанову у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 час тини першої цієї статті;

Частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних важень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з вного бюджету України (або відповідного місцевого бюджет, якщо іншою стороною рган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Про відшкодування судових витрат позивач суду клопотань не заявляв.

Керуючись статтями 11-14. 49, 51, 53, 69-71, 86, 158 - 163, 167, 185, 186, 254, 256 ксу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління юстиції у Київській області щодо надання наказу від 9 квітня 2010 року № 157/К «Про звільнення ОСОБА_1І.».

Скасувати наказ Головного управління юстиції у Київській області від 9 квітня 2010 року №157/К «Про звільнення ОСОБА_1І.».

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Яготинського районного управління юстиції - начальника відділу державної виконавчої служби Яготинського районного управління юстиції.

Стягнути з Головного управління юстиції у Київській області на користь ОСОБА_1 - середню заробітну плату за один місяць у сумі 3426 (три тисячі чотириста двадцять шість) грн. 36 коп.

Стягнути з Головного управління юстиції у Київській області на користь ОСОБА_1 -середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 9 квітня 2010 року по 17 вересня 2010 року у сумі 16598 (шістнадцять тисяч п'ятсот дев'яносто вісім) грн. 52 коп.

Постанова в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Яготинського районного управління юстиції - начальника відділу державної виконавчої служби Яготинського районного управління юстиції, а також в частині стягнення середньої -заробітної плати за один місяць у сумі 3426 (три тисячі чотириста двадцять шість) грн. 36 коп., підлягає негайному виконанню.

Постанова може бути оскаржена в порядку та строки встановленими статтею 186 кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили в порядку -встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в порядку та строки встановленими статтею 181 Кодексу адміністративного судочинства України та наб ирає законної сили в порядку встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Лисенко В.І.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 21 вересня 2010 р.