Справа № 826/4110/15
Суддя: Пилипенко О.Є.
Дата ухвалення: 2015-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/4110/15 Головуючий у 1-й інстанції: Аблов Є.В.
Суддя-доповідач: Пилипенко О.Є.
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко Я.Б. та Шелест С.Б.,

при секретарі - Грабовській Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ценнер - Сервіс» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 серпня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ценнер - Сервіс» до Міністерства юстиції України, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Нілової Ангеліни Олександрівни, треті особи: Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Експобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк», про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Ценнер - Сервіс», звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Нілової Ангеліни Олександрівни, треті особи: Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Експобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк», в якому, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просить визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Нілової Ангеліни Олександрівни № 15243851 від 19.08.2014 про Державну реєстрацію права власності на ремонтно-механічний корпус (Літ. А), загальною площею 909,9 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Чистяківська, 23, за реєстраційними номером 00.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 серпня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги. Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, допущено порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ценнер - Сервіс» - задовольнити, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 серпня 2015 року - скасувати, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове якщо встановить не повне і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, вивчивши матеріали реєстраційної справи, дійшов висновку, що відповідачу було надано повний пакет документів, та реєстратор діяв в межах повноважень та у відповідності вимог законодавства, реєструючи право власності на об'єкт іпотеки.

Суд зазначив, що на момент реєстрації державним реєстратором права власності за ПАТ "КБ "Експобанк" не існувало рішення суду, яке б набрало законної сили щодо стягнення на предмет іпотеки.

Також судом не взято до уваги доводи позивача про порушення, які містить реєстраційна справа, а саме помилка в адресі об'єкту іпотеки, помилка в заповненні картки прийому заяви, оскільки наявність технічних помилок при оформленні реєстраційної справи не впливає на правомірність дій щодо реєстрації права власності на об'єкт іпотеки, при додержанні реєстратором вимог законодавства.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, 08.07.2005 між Публічним акціонерним товариством "Комерційний Банк "Експобанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "К.В.М. - Україна. Завод водолічильників" укладений договір кредитної лінії №МКЛ - 04/05, відповідно до предмету якого передбачено, що третя особа відкриває Товариству з обмеженою відповідальністю "К.В.М. - Україна. Завод водолічильників" кредитну лінію.

Відповідно до п. 2.2. Договору кредиту встановлено, що на забезпечення своїх зобов'язань за даним Договором позичальник надає банку в іпотеку ремонтно-механічний корпус загальною площею 909,90 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Київ, Чистяківська, 23, майнового поручителя TOB "Ценнер - Сервіс" згідно з договором іпотеки.

На виконання п. 2.2. Договору кредиту 08.07.2005, між Публічним акціонерним товариством "Комерційний Банк "Експобанк" та ТОВ "Ценнер - Сервіс", як поручителем TOB "К.В.М. - Україна. Завод водолічильників», укладений іпотечний договір №1810, згідно умов якого позивач забезпечив іпотекою виконання позичальником зобов'язань за договором кредиту.

Іпотечним договором було визначено, що для забезпечення зобов'язань позичальника за договором кредиту позивач передає третій особі в іпотеку ремонтно-механічний корпус загальною площею 909,00 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Чистяківська, 23.

Позивач 14.10.2014 отримав від Публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "Експобанк" лист № 1103/201 від 08.10.2014, зі змісту якого стало відомо про наявність Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.08.2014 № 25773881 наданого Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві щодо набуття AT "КБ "Експобанк" права власності на ремонтно-механічний корпус за адресою: м. Київ, вул. Чистяківська, 23.

Так, державним реєстратором зареєстровано право власності на об'єкт нерухомості на ремонтно-механічний корпус за адресою: м. Київ, вул. Чистяківська, 23, на підставі Іпотечного договору, посвідченого 08.07.2005 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мисан В.І., зареєстрованого в реєстрі за № 1810.

Вважаючи, що зазначену реєстраційну дію протиправною, позивач звернувся до адміністративного суду з цим позовом.

Обговорюючи правомірність вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно ч. 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон України) визначено, що державний реєстратор, серед іншого: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту ; відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення і розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття * рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 16 цього Закону; 6) надання витягів з державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Частиною 1 ст. 16 вказаного Закону України, визначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно ч. 3 ст. 17 Закону, документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

У відповідності до ст. 24 Закону, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо, зокрема, заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, визначає Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868 (далі - Порядок № 868).

Згідно п. 36 Порядку № 868 для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.

Поряд з цим ст. 1 Закону України "Про іпотеку" визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно до ч. 1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку", у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України "Про іпотеку" сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними.

З аналізу вказаних правових норм вбачається, що Законом N 898-IV передбачено позасудове врегулювання, яке має відображатися в іпотечному договорі, як застереження про задоволення вимог іпотекодержателя або здійснюватися згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до п. 4.1. Іпотечного договору Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки за хоча б однієї підставою з наступних: порушення позичальником Договору кредиту; порушення Іпотекодавцем цього договору; в інших випадках, передбачених чинним законодавством України та/або цим договором.

Поряд з цим, як свідчать обставини справи, ПАТ «КБ «Експобанк» самостійно обрано спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема шляхом набуття права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі ст. 37 Закону або звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу від власного імені предмету іпотеки на підставі ст. 38 Закону.

Крім того, суд апеляційної інстанції приймає до уваги ту обставину, що ПАТ «КБ «Експобанк» було також використано своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення до суду як до основного боржника так і до Іпотекодавця.

Зокрема, рішенням Господарського суду м. Києва № 34/543 від 22.04.2011, яке набрало законної сили, за позовом ПАТ "КБ "Експобанк" до TOB "К.В.М. - Україна. Завод водолічильників" стягнуто з відповідача заборгованість за Договором кредиту.

На виконання вказаного вище рішення 04.05.2011 видано наказ № 34/543 від 10.05.2011 про примусове виконання.

Постановою від 16.09.2011 Відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України відкрито виконавче провадження про примусове виконання вказаного вище наказу.

Як убачається, з матеріалів справи, станом на момент реєстрації права власності та на час розгляду справи, виконавче провадження відкрито та державним виконавцем здійснюються дії щодо примусового виконання. Доказів закриття виконавчого провадження з виконання судового наказу суду не надано.

Натомість матеріали справи містяться копію постанови від 17.10.2013 державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, якою накладено арешт на майно божника та оголошено заборону на його відчуження, копію постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 27.02.2015, якою призначено експерта для участі у виконавчому провадженні з питань визначення вартості майна для подальшої його реалізації.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції вважає хибними висновки суду першої інстанції з приводу того, що на момент спірної реєстрації права власності не існувало рішення суду, яке набрало законної сили щодо стягнення з основного боржника суми заборгованості на підставі договору кредиту, натомість таке рішення існує та виконується відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

Крім того, слід звернути увагу, що судом першої інстанції було проігноровано вимоги пункту 46 Порядку № 868, яким передбачено, що для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає:

1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги;

2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Як запевняє позивач, він не отримував від Третьої особи 1 будь - яких вимог, що стосувались би вказаних вище обставин та застосування позасудового порядку звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зокрема, в матеріалах справи міститься копія іпотечного повідомлення від 07.09.2010, проте останнє не містить будь - якої вимоги про виконання порушеного зобов'язання, але містить вимогу про дострокове повернення кредитних коштів у повному обсязі.

Колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу, що, крім іншого, вказане повідомлення датовано 17.09.2010, тоді як реєстраційну дію проведено 19.08.2014, тобто зі спливом майже чотирьох років.

Хоча Закон і не встановлює строк дії письмової вимоги про усунення порушень, яка надсилається іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, проте колегія суддів вважає, що наявне в матеріалах справи іпотечне повідомлення не може розцінюватися, як належна письмова вимога, направлена у 30-денний строк до майбутнього можливого звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги.

Крім того, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції безпідставно не надано належної оцінки тій обставині, що реєстраційна справа заведена на майно за адресою: м. Київ, вул. Чистяківська, 23 - А, відповідно до заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень місцезнаходження об'єкта нерухомого майна зазначено м. Київ, вул. Чистяківська, 23 - А. Проте місцезнаходження об'єкта іпотеки згідно іпотечного договору та договору кредитної лінії є: м. Київ, вул. Чистяківська, 23.

Наведене дає підстави для висновку, що ПАТ "КБ "Експобанк" зверталось до реєстраційної служби із заявою про реєстрацію об'єкта саме за адресою: м. Київ, вул. Чистяківська, 23 - А, натомість, реєстрацію проведено за адресою: м. Київ, вул. Чистяківська, 23, що ставить під сумнів правомірність дій відповідача при реєстрації останнього.

Зважуючи на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає помилковими висновки суду першої інстанції, що відповідачу було надано повний пакет документів, та реєстратор діяв в межах повноважень та у відповідності вимог законодавства, реєструючи право власності на об'єкт іпотеки.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було не правильно встановлено, фактичні обставини, що мали значення для справи, застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення неправомірного рішення. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ценнер - Сервіс» - задовольнити, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 серпня 2015 року - скасувати та прийняти нову, якою адміністративний позов задовольнити.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ценнер - Сервіс» - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 серпня 2015 року - скасувати та прийняти нову, якою адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Ценнер - Сервіс» - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Нілової Ангеліни Олександрівни № 15243851 від 19.08.2014 про державну реєстрацію права власності на ремонтно-механічний корпус (Літ. А), загальною площею 909,9 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Чистяківська, 23 за реєстраційними номером 00.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: Я.Б.Глущенко

С.Б. Шелест

Дата виготовлення та підписання повного тексту рішення - 03.11.2015 року.

Головуючий суддя Пилипенко О.Є.

Судді: Глущенко Я.Б.

Шелест С.Б.