Справа № 818/2650/15
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2015-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 р.Справа № 818/2650/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.

Суддів: Жигилія С.П., Перцової Т.С.

за участю секретаря судового засідання Мороз Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 03.09.2015р. по справі № 818/2650/15

за позовом ОСОБА_1

до Державної казначейської служби України

про зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1, звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної казначейської служби України, в якій просив суд: визнати протиправними дії відповідача, що полягають у ненаданні відповіді на запит ОСОБА_1 від 29.06.2015 р., та зобов'язати відповідача відповідно до законодавства протягом 15 днів надати обґрунтовану відповідь на запит від 29.06.2015 р. з питання дати виплати грошових коштів по виконавчому листу Конотопського міськрайонного суду від 11.10.2013 р. у справі № 6а/577/109/13 про стягнення з Конотопського міського управління праці і соціального захисту населення на користь ОСОБА_1 недоплаченої разової щорічної грошової допомоги як учаснику бойових дій за 2011 рік у розмірі 3360 грн.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2015 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваної постанови, норм матеріального та процесуального права, позивач просить постанову Сумського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2015 року скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач, зокрема, посилається на порушення судом першої інстанції приписів п. 1 ст. 6, ст. 19 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, рішення Європейського суду з прав людини по справі Гордєєви і Гурбик проти України від 17 січня 2006 року, що призвело до неправильного вирішення справи, а також на доводи та обставини викладені в апеляційній скарзі.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не визнана судом обов'язковою, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що 29.06.2015 р. позивач - ОСОБА_1, звернувся до Державної казначейської служби України із запитом, в якому просив надати інформацію про дату виплати грошових коштів по виконавчому листу Конотопського міськрайонного суду від 11.10.2013 р. у справі № 6а/577/109/13 про стягнення з Конотопського міського управління праці та соціального захисту населення на користь ОСОБА_1 недоплаченої одноразової щорічної грошової допомоги як учаснику бойових дій за 2011 рік в сумі 3360 грн, який отримано відповідачем 06.07.2015 р. (а.с.7).

Листом від 06.08.2015 р. № 5-13/2006-20561 Державною казначейською службою України позивачу надано відповідь на його запит в якому зазначено, що на виконанні у Казначействі за бюджетною програмою "Забезпечення виконання рішень суду, що гарантовані державою" знаходяться виконавчі листи, видані Конотопським міськрайоним судом Сумської області по справам № 6а/577/109/13, № 6а/577/106/13, № 6а/577/154/13 про стягнення коштів на користь заявника. Відповідно до абзацу другого підпункту 1 пункту 9 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України та пункту 3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845, безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством, зокрема, за черговістю надходження таких рішень. На сьогоднішній день на виконанні у Казначействі знаходяться: рішення судів на суму 312,43 млн. грн, що надійшли та зареєстровані раніше виконавчого листа суду по справі № 6а/577/109/13; рішення судів на суму 344,20 млн грн що надійшли та зареєстровані раніше виконавчого листа по страві №6а/577/106/13; рішення судів на суму 384,20 млн грн, що надійшли та зареєстровані раніше виконавчого листа за суду по справі № 6а/577/154/13. Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» на поточний рік за бюджетною програмою «Забезпечення виконання рішень суду, що гарантовані державою» передбачено 150,00 млн. гривень. Враховуючи викладене, після виконання рішень судів, що надійшли раніше зазначених виконавчих листів суду, Казначейство здійснить заходи щодо перерахування коштів на користь ОСОБА_1 У випадку прийняття Кабінетом Міністрів України на виконання статті 23 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" порядку реструктуризації фактичної заборгованості за рішеннями судів, виконання яких гарантовано державою, Казначейство за згодою заявника у цьому році розгляне питання часткового перерахування коштів у розмірі до 10 відсотків від суми, визначеної у виконавчому листі суду та видачі на решту суми фінансових казначейських векселів строком обігу до семи років і відсотковою ставкою 3 відсотки річних (а.с.17).

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу відповідно до вимог чинного законодавства та у встановлений строк надано відповідь на його запит, а тому суд дійшов висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції виходячи з наступного.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п. 1 ч.3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Перевіряючи правомірність оскаржуваних дій (бездіяльності) відповідачів на відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Правовою гарантією забезпечення державою даного права є виконання прийнятих на себе зобов'язань, виходячи з положень принципу верховенства права, закріпленого як статтею 8 Конституції України, так і статтею 8 КАС України.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України "Про звернення громадян", громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України "Про звернення громадян" під зверненням громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження) заяви (клопотання) і скарги.

Частиною 1 ст. 9 Закон України "Про інформацію", який є базовим нормативним документом в регулюванні правових основ інформаційної діяльності держави, передбачено, що всі громадяни України, юридичні особи і державні органи мають право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення та зберігання відомостей, необхідних їм для реалізації ними своїх прав, свобод і законних інтересів, здійснення завдань і функцій, а у ст. 10 Закону передбачено, що право на інформацію забезпечується, серед іншого, обов'язком органів державної влади інформувати про свою діяльність та прийняті рішення.

Право на інформацію відповідно до ст. 10 Закону України "Про інформацію" забезпечується обов'язком органів державної влади, а також органів місцевого і регіонального самоврядування інформувати про свою діяльність та прийняті рішення.

Згідно ст. 12 Закону України "Про звернення громадян", дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінально-процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України "Про судоустрій і статус суддів" та "Про доступ до судових рішень", Кодексом адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Згідно з статті 19 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Статтею 20 Закону України "Про звернення громадян" встановлено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів. На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну. Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

З матеріалів справи встановлено, що при розгляді звернення ОСОБА_1 відповідачем дотримані вимоги ст. 19, ст. 20 Закону України "Про звернення громадян". Відповідь позивачу надано по суті питань, викладених ним у зверненні з дотриманням вимог та строків встановлених законодавством про розгляд звернень громадян.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що позивач в позовній заяві просить визнати протиправними дії відповідача, яка виявилась саме в ненаданні відповіді на подану заяву позивача, однак матеріалами справи встановлено, що така відповідь була надана позивачеві у встановлений Законом строк, з урахуванням змісту звернення, а тому відсутня протиправна бездіяльність відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог.

Натомість, відповідач, будучи суб'єктом владних повноважень та заперечуючи проти позову, довів правовірність власних дій щодо надання відповіді на звернення позивача.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії - є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 159 КАС України судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова Сумського окружного адміністративного суду від 03.09.2015 року відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги позивача колегією суддів не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 і - залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 03.09.2015р. по справі № 818/2650/15 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Дюкарєва С.В.
Судді(підпис) (підпис) Жигилій С.П. Перцова Т.С.
Повний текст ухвали виготовлений 02.11.2015 р.