Справа № 2а-2227/10/0370
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2015-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2015 року м. Київ К/9991/17853/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача:Усенко Є.А.,
суддів: Веденяпіна О.А., Зайцева М.П.,
розглянувши у письмовому провадженні

касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «ТІММ»

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.01.2012

у справі № 2а-2227/10/0370 Волинського окружного адміністративного суду

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІММ»

до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції (ОДПІ)

про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 10.09.2010 позов задоволено: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 19.05.2010 № /2 про визначення ТОВ «ТІММ» податкового зобов'язання із податку на прибуток в сумі 188734,30 грн., в тому числі: 135091,00 грн. - основний платіж та 53643,30 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.01.2012 постанову суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «ТІММ» просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення цим судом норм матеріального права, та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

Відповідач не реалізував своє процесуальне право подання заперечення проти касаційної скарги.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Фактичною підставою для донарахування позивачу суми податкового зобов'язання із податку на прибуток та застосування штрафних (фінансових) санкцій згідно з податковим повідомленням-рішенням, з приводу правомірності якого виник спір, стали висновки податкового органу, викладені в акті перевірки від 01.02.2010 № 521/2399/35298530. Згідно з цими висновками позивач порушив норми пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 ст.5, підпунктів 7.3.2, 7.3.3, 7.3.4 пункту 7.3 ст.7, підпункту 11.2.3 пункту 11.2 ст. 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (Закон № 334/94-ВР), завищивши валові витрати на загальну суму 540363,00 грн. у податковому обліку за 1-й квартал 2007 року, 1-й та 4-й квартали 2008 року, 1-й, 2-й, 3-й квартали 2009 року за рахунок включення до суми валових витрат таких сум: 1) 268800,00 грн. - вартість посередницьких послуг, отриманих від СПД ОСОБА_4, факт поставки яких товариству та зв'язок яких із його господарською діяльністю не підтверджені первинними документами, оскільки акти виконаних робіт не містять інформацію щодо обсягів, змісту наданих послуг; 2) 191563,00 грн. - курсова різниця, яка виникла при погашенні кредиторської заборгованості за зовнішньоекономічним контрактом за поставлений (імпортований) товар, який оприбуткований та частково реалізований у попередніх звітних періодах; 3) 80000,00 грн. - коригування суми валових витрат за попередні податкові періоди у бік збільшення (рядок 05.2 декларації) на цю суму як на суму витрат за посередницькі послуги, отримані від СПД ОСОБА_4

На підставі зазначеного акту та за результатами процедури адміністративного оскарження ОДПІ стосовно ТОВ «ТІММ» прийняте податкове повідомлення-рішення 19.05.2010 № /2 про визначення податкового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 188734,30 грн., у тому числі: 135091,00 грн. за основним платежем та 53643,30 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

У судовому процесі встановлено, що з посиланням на поставку позивачу посередницьких послуг, пов'язаних із просуванням концентратів та домішок до кормів для відгодівлі свиней та птиці виробництва фірми «Dossche», від СПД ОСОБА_4 за договором від 01.09.2007 № 1 підписані акти прийому-передачі інформації (без зазначення дати підписання) та акти виконаних послуг № 1 від 12.11.2007 та № 2 від 10.12.2007 (а.с. 68-72, т.1), на підставі яких позивач задекларував у складі сум валових витрат за 4-й квартал 2007 року - 3-й квартал 2009 року 348800,00 грн. (з урахуванням коригування сум валових витрат).

Відповідно до пункту 5.1 ст.5 Закону № 334/94-ВР (втратив чинність з 1 квітня 2011 року, за винятком деяких статей, у зв'язку з набранням чинності Податковим кодексом України) валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 ст. 5 цього Закону встановлено, що до складу валових витрат включаються: суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті (підпункт 5.2.1 пункту 5.2 цієї статті).

Не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку (підпункт 5.3.9 пункту 5.3 цієї статті).

При цьому законодавцем, безумовно, презумується реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, достовірність документів податкового обліку.

Відповідно до частини 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина 2 цієї статті).

Даючи наданим позивачем під час перевірки актам прийому-передачі інформації та актам виконаних послуг, апеляційний суд, на відміну від суду першої інстанції, обґрунтовано звернув увагу на те, що ці документи не розкривають зміст та обсяг господарської операції, викладена в них інформація носить узагальнюючий характер, яка не відповідає умовам договору від 01.09.2007 щодо предмету, обов'язків посередника, порядку їх виконання, визначення вартості послуг та порядку розрахунків. Суд апеляційної інстанції об'єктивно взяв до уваги, що згідно з оборотних відомостей по балансовому рахунку 36 «Розрахунки з покупцями замовника» договори поставки товарів та господарські операції на їх виконання з покупцями, зазначеними у пояснювальних записках до вище вказаних актів, укладені та здійснені до передачі інформації, на отримання якої посилається позивач в обґрунтування підстави для збільшення суми валових витрат на вартість посередницьких послуг. Ця обставина обґрунтовано визнана апеляційним судом як така, що спростовує доводи позивача, що надані СПД ОСОБА_4 посередницькі послуги сприяли збільшенню збуту ним товарів. До того ж будь-які докази, що договори з покупцями були укладені за сприяння СПД ОСОБА_4, у позивача відсутні. З врахуванням наведених обставин апеляційний суд, дотримавшись вимог ст. 86 КАС України щодо оцінки доказів, обґрунтовано оцінив акти прийому-передачі інформації та акти виконаних послуг як такі, що не підтверджують зв'язок витрат позивача на придбання посередницьких послуг з його господарською діяльністю. Отже, ОДПІ правомірно зменшено в податковому обліку позивача суму валових витрат на 348800,00 грн.

Разом із тим, не можна погодитись із висновком суду апеляційної інстанції щодо правомірності виключення зі складу валових витрат позивача суми курсових різниць валюти, яка виникла при погашенні кредиторської заборгованості перед нерезидентом за поставлений в режимі імпорту товар, оприбуткування та часткова реалізація якого мала місце у попередніх по відношенню до періоду, в якому відбувся розрахунок, звітних періодах.

Відповідно до підпункту 7.3.1 пункту 7.3 ст. 7 Закону № 334/94-ВР доходи, отримані (нараховані) платником податку в іноземній валюті у зв'язку з продажем товарів (робіт, послуг) протягом звітного періоду, перераховуються в гривні за офіційним валютним (обмінним) курсом Національного банку України, що діяв на дату отримання (нарахування) таких доходів, і не підлягають перерахуванню у зв'язку зі зміною обмінного курсу гривні протягом такого звітного періоду.

Балансова вартість іноземної валюти, отриманої платником податку у зв'язку з таким продажем (виручка в іноземній валюті), визначається за курсом, зазначеним у першому абзаці цього підпункту.

Підпунктом 7.3.2 цього пункту встановлено, що витрати, понесені (нараховані) платником податку в іноземній валюті протягом звітного періоду у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до валових витрат такого платника податку, визначаються у сумі, що має дорівнювати балансовій вартості такої іноземної валюти, визначеної згідно із положеннями підпунктів 7.3.1, 7.3.4, 7.3.6 цієї статті, і не підлягають перерахуванню у зв'язку із зміною обмінного курсу гривні протягом такого звітного періоду.

Згідно з підпунктом 7.3.4 пункту 7.3 цієї статті у разі купівлі іноземної валюти за гривні валові витрати або валові доходи платника податку не змінюються. Сума гривень, сплачена платником податку у зв'язку з такою купівлею (без урахування комісійних або вартості інших послуг осіб, що здійснюють конверсійні (обмінні) операції за дорученням платника податку), вважається балансовою вартістю такої іноземної валюти.

У разі купівлі однієї іноземної валюти за іншу іноземну валюту балансова вартість придбаної іноземної валюти визначається на рівні балансової вартості іноземної валюти, що була продана.

Платник податку самостійно обирає метод оцінки балансової вартості іноземної валюти за середньозваженою вартістю або ідентифікованою вартістю. Зміна методу оцінки балансової вартості іноземної валюти протягом податкового року для цілей податкового обліку не дозволяється (підпункт 7.3.6 пункту 7.3 ст. 7 Закону № 334/94-ВР).

У судовому процесі встановлено, що позивач за фактом отримання товару від нерезидента збільшив у податковому обліку суму валових витрат на вартість товару, перераховану у гривну за курсом Національного банку України (НБУ), встановленим на дату оприбуткування товару. Розрахунок з нерезидентом - постачальником товару по факту отримання товару не був здійснений. У подальшому при купівлі іноземної валюти для розрахунку за товар позивач корегував суму валових витрат на різницю між фактичними витратами на купівлю валюти та вартістю валюти на дату оприбуткування товару, збільшивши за результатами цього суму валових витрат на 191563,00 грн.

Підпунктом 11.2.3 пункту 11.2 ст. 11 Закону № 334/94-ВР передбачено, що платник податку, який отримав товар від нерезидента за імпортними операціями з відстрочкою платежу, має право збільшити валові витрати на суму вартості такого товару при його отриманні.

Відповідно до норм пункту 7.3 ст.7 цього Закону валові витрати за такими операціями визначаються із балансової вартості валюти, яка має бути сплачена за товар, зокрема норми підпункту 7.3.2 цього пункту встановлюють, що така балансова вартість визначається із урахуванням норм підпунктів 7.3.1, 7.3.4, 7.3.6 цієї статті.

Отримавши імпортований товар, вартість якого визначена в іноземній валюті, позивач у відповідності до підпункту 7.3.1 пункту 7.3 ст.7 Закону № 334/94-ВР визначив суму валових витрат за такими операціями, виходячи із курсу валюти, встановленого НБУ на дату оприбуткування товару. Купивши іноземну валюту для розрахунку за товар за курсом НБУ, який змінився в порівнянні з тим, що діяв на дату оприбуткування товару, позивач правомірно, відповідно до підпункту 7.3.4 цієї статті, визначив балансову вартість іноземної валюти на рівні фактичних витрат, понесених при її купівлі, та відніс величину балансової вартості іноземної валюти до валових витрат.

Отже, збільшуючи суму валових витрат на різницю між фактичними витратами на купівлю валюти та вартістю валюти на дату оприбуткування товару, позивач не порушив норми пункту 7.3 ст.7 Закону № 334/94-ВР, оскільки у даному випадку він мав можливість визначити фактичну суму витрат лише після факту купівлі іноземної валюти.

Враховуючи вищевикладене, податкове повідомлення-рішення від 19.05.2010 № підлягає скасуванню в частині визначення ТОВ «ТІММ» податкового зобов'язання із податку на прибуток у сумі 71836,13 грн., у т.ч.: 47890,75 грн. (191563,00 * 25 %) за основним платежем та 23945,38 (47890,75 * 50 %) грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Відповідно до ст. 225 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції має право змінити судове рішення, якщо у справі немає необхідності досліджувати нові докази або встановлювати обставини, а судове рішення, яке змінюється, є помилковим тільки в частині.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 229, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІММ» задовольнити частково, скасувати постанову Волинського окружного адміністративного суду від 10.09.2010, постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.01.2012 змінити, позов задовольнити частково: скасувати податкове повідомлення-рішення Луцької об'єднаної державної податкової інспекції від 19.05.2010 № в частині визначення Товариству з обмеженою відповідальністю «ТІММ» податкового зобов'язання із податку на прибуток у сумі 71836,13 грн., у тому числі: 47890,75 грн. за основним платежем та 23945,38 грн. - штрафні (фінансові) санкції

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя підписЄ.А. Усенко
Судді підписО.А. Веденяпін
підписМ.П. Зайцев