Справа № 813/3786/13а
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2015-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2015 року Справа № 876/10124/13
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 19 червня 2013 року у справі за позовом Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» про стягнення заборгованості по адміністративно-господарських санкціях та пені,

в с т а н о в и в:

Львівське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів 16.05.2013 року звернулося в суд з адміністративним позовом до ДТГО «Львівська залізниця», в якому просило стягнути заборгованість по адміністративно-господарських санкціях за не виконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у кількості 769 осіб в 2012 році на загальну суму 32 847 994,00 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 19 червня 2013 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Львівське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати і прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що відповідачем не виконано норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у кількості 769 осіб. Апелянт зазначає, що законом не передбачено звільнення від відповідальності у разі відсутності вини роботодавця. Закон встановлює рівні умови господарської діяльності для всіх підприємств в аспекті дотримання нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів та порядок його обчислення та не ставить відповідний обов'язок підприємства у залежність від будь-яких обставин, з яких інвалід не працює на підприємстві.

Особи, які беруть участь в справі, в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до ч.1 ст.41 та 196 КАС України суд розглядає справу за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представників відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем подано до відділення Фонду звіт "Про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2012 рік" за формою державної статистичної звітності №10-ПІ поштова - річна за 2012 рік середньооблікова чисельність штатних працівників становила 53 510 осіб, з них середньооблікова чисельність фактично працюючих інвалідів 1 371 особа, норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2012 році для відповідача становив 2140 осіб, що визначено в розрахунку ціни позову. Отже, відповідачем не виконано нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів в кількості 769 осіб.

Позивачем у розрахунку ціни позову визначено, що середньорічна заробітна плата штатного працівника за 2012 рік становила 42471 грн., а отже, сума адміністративно-господарських санкцій становить 32 660199 грн.

Оскільки відповідач не сплатив адміністративно-господарські санкції до 15.04.2012 року, позивачем нараховано пеню за порушення термінів сплати за період з 16.04.2013 року по 08.05.2013 року (23 днів) в сумі 187795 грн. Отже, загальна сума заборгованості становить 32 847994 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що обов'язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком підбирати і працевлаштовувати інвалідів на створені робочі місця, тому на підприємство покладено обов'язок з забезпечення кількості робочих місць для інвалідів, а не пошук інвалідів для їх працевлаштування.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21.03.1991 року № 875 -XII зі змінами і доповненнями ( далі Закон № 875-XІІ) підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною першою ст. 19 Закону № 875-XII, для підприємств (об'єднань), установ і організацій, незалежно від форми власності і господарювання, встановлено норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від загальної чисельності працюючих, а якщо працює від 8 до 25 чоловік - у кількості одного робочого місця.

Крім того, в ст. 19 цього Закону зазначено, що відділення Фонду соціального захисту інвалідів з метою контролю за виконанням нормативу робочих місць, передбаченого ч. 1 цієї статті, мають право в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України, здійснювати перевірки підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, щодо реєстрації у Фонді соціального захисту інвалідів, подачі ними звітів про зайнятість та працевлаштування інвалідів, виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, у тому числі шляхом зарахування, та сплати ними адміністративно-господарських санкцій.

Згідно звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів форми №10-ПІ середньооблікова кількість штатних працівників позивача у 2012 році складала 53 510 осіб, чисельність інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на підприємстві відповідача на робочих місцях для інвалідів складає - 2140 осіб, середньооблікова кількість інвалідів на підприємстві - 1371 осіб.

Статтею 20 частиною 1 Закону України № 875-XII встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, які використовують найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Вказані адміністративно-господарські санкції сплачуються підприємством самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу.

Відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 Закону №875-ХІІ, порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120% річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк. Сплату штрафних санкцій підприємства (об'єднання), установи і організації проводять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов'язкових платежів).

Із розрахунку заборгованості по платежу до Фонду за нестворене робоче місце для працевлаштування інваліда за 2012 р. видно, що середньорічна заробітна плата на ДТГО «Львівська залізниця» становить 42471 грн., відповідно, відповідачу були нараховані штрафні санкції в розмірі 32 660 199 грн. Також підприємству було нараховано пеню за порушення термінів сплати санкцій за 23 дні в розмірі 187795 грн.

Разом з тим, адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця є заходом впливу до правопорушника у сфері господарювання у зв»язку зі скоєнням правопорушення.

При вирішенні питання про правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій колегія суддів виходить із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов»язань і правил здійснення господарської діяльності та необхідності встановлення в діях або бездіяльності роботодавця складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій. Елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв»язку між самим порушенням та його наслідками.

Статтею 218 Господарського кодексу України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. При цьому учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена Судовою палатою в адміністративних справах Верховного Суду України в постанові від 22 грудня 2009 року у справі № 21-2151во09, зокрема, зазначено, що нарахування адміністративно-господарських санкцій за незайняті інвалідами робочі місця є заходом впливу до правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення, а тому не можуть застосовуватися у разі відсутності необхідної кількості працевлаштованих інвалідів, якщо при цьому товариство вжило всіх передбачених Законом України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" заходів для працевлаштування останніх.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, ДТГО «Львівська залізниця» відокремленими підрозділами щомісячно подавались до Ужгородського міського центру зайнятості м. Ужгород, Залізничного центру зайнятості м. Львова, Мукачівського центру зайнятості, Івано-Франківського центру зайнятості, Самбірського міськрайонного центру зайнятості, Тернопільського міськрайонного центру зайнятості, Сарненського районного центру зайнятості, Бродівського районного центру зайнятості, Жидачівського районного центру зайнятості, Ківерцівського районного центру зайнятості та центру зайнятості м. Рівне населення звіти форми 3-ПН щодо наявності вакантних місць для працевлаштування інвалідів із відміткою центру (копії звітів долучені до матеріалів справи).

Разом з тим, з 01.01.2012 року в штатні розписи усіх відокремлених підрозділів залізниці додатково, крім вже працюючих на залізниці інвалідів в кількості 1 371 осіб (підтверджується наданими відповідачем документами - списками працюючих інвалідів, копіями наказів про прийом на роботу інвалідів, наказів та актів щодо атестації робочих місць для інвалідів, довідок до актів МСЕК, що підтверджують інвалідність, карт умов праці тощо), введено 1 024 посад для працевлаштування інвалідів.

Листом від 24.02.2012 №НОК-9/74 відповідач повідомив Львівський обласний центр зайнятості про наявність вакантних місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ДТГО "Львівська залізниця" у 2012 році було вжито всіх можливих заходів для працевлаштування інвалідів та виконано передбачений чинним законодавством обов'язок щодо створення робочих місць для інвалідів.

Як видно з матеріалів справи (листів відокремлених підрозділів ДТГО "Львівська залізниця" щодо їх роботи по працевлаштуванню інвалідів та наказів з приводу працевлаштування інвалідів у таких підрозділах) до відокремлених підрозділів ДТГО "Львівська залізниця" протягом 2012 року зверталось щодо працевлаштування 94 інваліда, з яких 44 осіб працевлаштовано.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 5 Закону України "Про охорону праці" забороняється укладати трудовий договір з громадянами, яким за медичним висновком протипоказана пропонована робота за станом здоров'я. До виконання робіт підвищеної небезпеки та тих, що потребують професійного добору, допускаються особи за наявності висновку психофізіологічної експертизи.

Переліком робіт з підвищеною небезпекою, затвердженим наказом Державного комітету України з нагляду за охороною праці від 26.01.2005 № 15, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.02.2005 за № 232/10512, до робіт з підвищеною небезпекою віднесені роботи, на яких зайняті працівники підрозділів залізниці, і на яких працює основна частина його робітників (наприклад, роботи, що безпосередньо виконуються при обслуговуванні залізничного транспорту, електротранспорту, рухомого складу).

Суд першої інстанції вірно зазначив, що встановлюючи нормативи робочих місць для працевлаштування інвалідів необхідно враховувати лише ту кількість робочих місць на підприємстві, які не пов'язані з шкідливими, важкими та небезпечними умовами праці, що визначаються в порядку, передбаченому Законом України "Про охорону праці" та іншим законодавством України.

Таким чином, вищевказане свідчить про особливі умови праці на залізниці, а тому про можливі причини відмови інвалідам у працевлаштуванні на залізниці.

При цьому, суду не надано доказів відмови в працевлаштуванні інвалідів без належних на це підстав з боку відповідача, а також не надано доказів, що органи виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органи місцевого самоврядування, громадські організації інвалідів направляли інвалідів для працевлаштування відповідачу. Не надано також доказів безпосереднього звільнення інвалідів з ініціативи адміністрації з підприємства.

Враховуючи наведене і за відсутності доказів відмови відповідачем інвалідам в працевлаштуванні, суд приходить до висновку про відсутність вини відповідача в незайняті створених (пристосованих) робочих місць для працевлаштування інвалідів, оскільки відповідачем вжито всіх заходів по забезпеченню працевлаштування інвалідів та на нього не може бути покладена відповідальність за не направлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування та відсутність інвалідів, які бажають працевлаштуватись, тобто, відсутні підстави для стягнення з відповідача адміністративно господарських санкцій за недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198 п. 1, 200, 205 ч. 1 п. 1, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 19 червня 2013 року у справі №813/3786/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Д.М. Старунський

Судді В.М. Багрій

А.І. Рибачук