Справа № 822/3443/13-а
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2015-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"27" жовтня 2015 р. м. Київ К/800/56832/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центру прийому і обробки спеціальної інформації та контролю навігаційного поля Національного центру управління та випробувань космічних засобів про визнання рішення неправомірним та зобов`язання вчинити дії, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2013 року, -

у с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Центру прийому і обробки спеціальної інформації та контролю навігаційного поля Національного центру управління та випробувань космічних засобів (далі - Центр), в якому просив визнати неправомірним рішення відповідача щодо відмови у виплаті йому винагороди за тривалість безперервної військової служби у розмірі 1 посадового окладу (далі - спірна винагорода) і зобов`язати останнього здійснити нарахування і виплату позивачу такої винагороди.
В обґрунтування позову зазначав, що має право на одержання спірної виплати, однаку відповідач протиправно, всупереч вимог діючого у спірний період законодавства, відмовив у нарахуванні та виплаті спірної винагороди.
Вважаючи це порушенням своїх прав, ОСОБА_1 просив про задоволення позову.
Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 9 вересня 2013 року позов задоволено в повному обсязі.
Оскаржуваною постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2013 року рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нову постанову про відмову в задоволенні позову.
У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить ухвалене ним судове рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення скарги з таких підстав.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з наявності у позивача права на одержання спірної винагороди, проте дійшов висновку, що виплата такої має здійснюватись за місцем штатної служби ОСОБА_1 .
Проте, до такого висновку суд апеляційної інстанції дійшов без з`ясування обставин справи, з таких підстав.
У відповідності зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
За змістом цієї норми процесуального права у мотивувальній частині рішення суд зобов`язаний навести дані про встановлені обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У мотивувальній частині кожного рішення має бути наведено також посилання на закон та інші нормативно-правові акти матеріального права (назва, стаття, її частина, абзац, пункт, підпункт закону), у відповідних випадках - на норми Конституції України, на підставі яких визначено права та обов`язки сторін у спірних правовідносинах, а в разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду з прав людини які згідно із Законом України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права та підлягають застосуванню в даній справі.
Судами встановлено, що позивач, починаючи з 1998 року проходить військову службу в Збройних силах України.
20 червня 2003 року ОСОБА_1 відряджений для подальшого проходження військової служби до Національного космічного агентства України.
Станом на 29 жовтня 2013 року тривалість безперервної військової служби позивача складала 15 років, у зв`язку з чим, він звернувся до відповідача з заявою про виплату йому спірної грошової винагороди.
Розглянувши вищевказану заву відповідач у її задоволенні відмовив, про що позивачу стало відомо 23 липня 2013 року.
Так, відповідно до частини дев`ятої статті 6 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції, чинній на час вчинення спірних відносин, далі Закон № 2232-XII) військовослужбовці Збройних Сил України та інших військових формувань можуть бути відряджені до державних органів, установ, організацій, а також Державного підприємства обслуговування повітряного руху України для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі. Перелік посад, які можуть бути заміщені військовослужбовцями в цих державних органах, установах, організаціях, а також Державному підприємстві обслуговування повітряного руху України, затверджується Президентом України.
В свою чергу, згідно приписів частини 7 статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі Закон №2011-ХІІ) за військовослужбовцями, відрядженими до державних органів, підприємств, установ, організацій, зберігаються всі види забезпечення, передбачені статтями 9 і 9 1 цього Закону, гарантії та пільги, що надаються за рахунок коштів, призначених у Державному бюджеті України на утримання Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів, Державної спеціальної служби транспорту. Перелік посад, які можуть бути заміщені військовослужбовцями у цих державних органах, підприємствах, установах, організаціях, затверджується Президентом України.
Також, пунктами 153, 155 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 встановлено, що військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) за їх згодою можуть бути відряджені в інтересах оборони держави та її безпеки до державних органів, установ і організацій із залишенням на військовій службі, але зі звільненням із займаної посади з дальшим призначенням на посади відповідно до Переліку посад, які можуть бути заміщені військовослужбовцями в державних органах, установах і організаціях, який затверджується Президентом України.
За відрядженими до державних органів, установ і організацій військовослужбовцями та членами їх сімей зберігаються всі гарантії та пільги, передбачені законодавством для військовослужбовців. Виплата грошового забезпечення та надання інших видів забезпечення відрядженим військовослужбовцям здійснюється у порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Водночас, за правилами абзаців 1, 5 ,6 постанови Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2001 року № 104 «Про порядок і норми грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби, відряджених до державних органів, установ, організацій» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі постанова № 104) військовослужбовцям, особам начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації та Державної кримінально виконавчої служби, відрядженим до державних органів, установ та організацій, виплачується грошове та здійснюється матеріальне забезпечення, передбачене законодавством для військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, особового складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації та Державної кримінально-виконавчої служби.
Виплата грошового забезпечення провадиться за рахунок коштів тих державних органів, установ та організацій, до яких відряджені зазначені військовослужбовці, особи начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної кримінально-виконавчої служби.
За відрядженими особами зберігаються всі види матеріального забезпечення за попереднім місцем служби, гарантії щодо соціального захисту, передбачені законодавством, за рахунок бюджетів Збройних Сил, інших військових формувань, органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної кримінально виконавчої служби.
За змістом положень постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - постанова КМУ № 1294) спірна грошова винагорода входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців у якості одноразового додаткового виду грошового забезпечення та встановлюється у розмірі 1 посадового окладу і окладу за військовим званням за 15 років безперервної військової служби.
Пунктом 2 постанови КМУ № 1294 установлено, що виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством інфраструктури, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.
На виконання зазначеного пункту постанови КМУ № 1294 видано наказ Міністра оборони України від 11 червня 2008 року № 260, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 14 липня 2008 року за № 638/15329, яким затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі Інструкція).
Абзацами 3, 4 пункту 32.1 Інструкції встановлено, що винагорода за тривалість безперервної військової служби виплачується за місцем штатної служби за наказом командира військової частини, а командирам військових частин (начальникам) за наказами вищих командирів (начальників).
У наказі на підставі особової справи військовослужбовця визначаються строк його безперервної календарної військової служби та розмір винагороди.
Таким чином, виходячи з комплексного аналізу положень вищевказаних нормативно правових актів, колегія суддів дійшла висновку, що у разі відрядження військовослужбовця на підставі та в порядку, визначеними приписами наведених правових норм, відбувається його звільнення із займаної посади з дальшим призначенням його на відповідну посаду в органі, установі або організації, до якої він відряджений. При цьому, виплата грошового забезпечення провадиться за рахунок коштів цих органів.
За таких обставин, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову і зобов`язання відповідача здійснити на користь позивача виплату спірної грошової винагороди ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права, а тому у апеляційного суду не було підстав для скасування його постанови.
За приписами статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.
Керуючись статтями 223, 226, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2013 року скасувати та залишити в силі постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 9 вересня 2013 року.
Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії сторонам і оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало