Справа № К/9991/3837/12-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2015-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

"29" жовтня 2015 р. м. Київ К/9991/3837/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Амєліна С.Є.,
Бутенка В.І., -

розглянувши в касаційній інстанції в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі міста Харкова про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Дзержинського районного суду міста Харкова від 3 грудня 2010 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 1 грудня 2011 року, -

встановив:

У лютому 2010 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом, у якому просив визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі міста Харкова щодо відмови у призначенні пенсії та зобов'язати відповідача призначити йому пенсію за віком з 26 червня 2009 року.

Позивач вказує на безпідставність відмови Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі міста Харкова у призначенні йому пенсії за віком з посиланням на ненадання документа з інформацією про реєстрацію його місця проживання в Україні. ОСОБА_4 вважає дії відповідача неправомірними, такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства України.

Постановою Дзержинського районного суду міста Харкова від 3 грудня 2010 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 1 грудня 2011 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить Вищий адміністративний суд України скасувати постанову Дзержинського районного суду міста Харкова від 3 грудня 2010 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 1 грудня 2011 року і направити справу на новий розгляд.

Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі міста Харкова подало письмове заперечення на зазначену касаційну скаргу, просить таку залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 24 вересня 2009 року звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі міста Харкова із заявою про призначення пенсії за віком, однак відповідач відмовив йому в призначенні пенсії з підстав відсутності документів про місце його реєстрації на території України.

На запит Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі міста Харкова від 29 вересня 2009 року, Управління у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області листом від 9 жовтня 2009 року відповідача повідомило про те, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, 7 травня 1997 року був дозволений виїзд на постійне місце проживання до Ізраїлю.

З наданого паспорта вбачається, що ОСОБА_4 виїхав на постійне місце проживання в Німеччину з 31 липня 1997 року.

Згідно довідки Комунального підприємства «Жилкомсервіс» дільниці № 9 від 25 вересня 2009 року ОСОБА_4 проживає за певною адресою, але за цією адресою не зареєстрований.

Встановивши зазначені обставини справи та застосувавши приписи пункту 1 частини 1 статті 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), пункту 16 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок), суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, дійшов висновку, що відсутність набутого у встановленому законом порядку реєстраційного запису про постійне місце проживання у документі, що посвідчує особу, є дійсною перешкодою для призначення пенсії за віком.

Так, за приписами частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Передбачене Конституцією України право громадян на соціальний захист конкретизоване у Законі № 1058-IV та Законі України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII), якими встановлено порядок нарахування і виплати пенсії.

Відповідно до статті 1 Закону № 1788-XII (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію нарівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міждержавними угодами. Пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами. У тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).

За приписами пункту 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-IV (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

У частині 1 статті 44 Закону № 1058-IV визначено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії або про її відстрочення та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Порядок регулює питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058-IV.

У підпункті «г» пункту 7 Порядку (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) зазначено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про місце проживання (реєстрації) особи.

У пункті 16 Порядку встановлено, що особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Відповідно до пункту 29 Порядку за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка уповноважених органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземні громадяни та особи без громадянства подають також копію посвідки на постійне проживання (реєстрації).

Як встановили суди, позивачем надано паспорт, який засвідчує, що ОСОБА_4 виїхав на постійне місце проживання в Німеччину з 1997 року. Також надана довідка з Комунального підприємства «Жилкомсервіс» дільниці № 9 від 25 вересня 2009 року, відповідно до якої ОСОБА_4 мешкає за адресою, але не зареєстрований.

Статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги адміністративного судочинства вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних відносин, а також правильно тлумачив ці норми.

Обґрунтованим вважається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи чи для вирішення певного процесуального питання, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються належними та допустимими доказами.

Відмовляючи у призначенні позивачеві пенсії за віком Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі міста Харкова та суди у своїх рішеннях посилаються на паспорт, який засвідчує, що ОСОБА_4 виїхав на постійне місце проживання в Німеччину з 1997 року. Однак у матеріалах цієї справи відсутня копія паспорта ОСОБА_4, на який здійснено посилання.

Згідно довідки Комунального підприємства «Жилкомсервіс» дільниці № 9 від 25 вересня 2009 року позивач проживає та не зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1. Особистий рахунок відкритий на ім'я ОСОБА_5 У квартирі ніхто не зареєстрований.

За приписами частини 2 статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Позивач у касаційній скарзі вказує на те, що з 27 червня 1977 року по день подання документів для призначення пенсії (24 вересня 2009 року) він безперервно працював на підприємстві у місті Харкові, про що свідчить копія його трудової книжки.

У матеріалах справи міститься копія трудової книжки ОСОБА_4, заповнена 30 серпня 1971 року, у якій є 14 записів, згідно 13 запису позивач 30 червня 1994 року прийнятний по переводу в філіал «Пластик» директором філіалу, відповідно до 14 запису - 2 лютого 1996 року філіал «Пластик» Орендного підприємства «Полімер» перетворений у Дочірнє підприємство «Пластик» Товариства з обмеженою відповідальністю «Полімер».

Копію заяви ОСОБА_4 від 24 вересня 2009 року до Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі міста Харкова про призначення пенсії за віком матеріали цієї справи не містять.

Згідно заяви ОСОБА_4 від 25 листопада 2009 року до заяви від 24 вересня 2009 року він надавав документи, зокрема: паспорт громадянина України і його копію; трудову книжку; довідку підприємства для призначення пенсії, на якому він працює по теперішній час - Дочірнього підприємства «Пластик» Товариства з обмеженою відповідальністю «Полімер»; ще одну довідку від Дочірнього підприємства «Пластик» Товариства з обмеженою відповідальністю «Полімер»; довідку про заробітну плату за 60 місяців підряд. У цій заяву зазначено, що 25 вересня 2009 року позивач подав довідку про проживання за адресою: АДРЕСА_1.

У частині 4 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Судові рішення, які постановлені у цій справі, не можна вважати законними і обґрунтованими, такими, що ухвалені судами відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих всіх обставин в справі, підтверджених відповідними доказами.

Згідно частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями чи відхилені ними, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, то колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку про скасування рішень судів попередніх інстанцій з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Під час нового розгляду справи слід взяти до уваги викладене в цій ухвалі, всебічно, повно й об'єктивно встановити обставини, які підлягають доведенню в судовому процесі відповідно до предмету спору.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити.

Постанову Дзержинського районного суду міста Харкова від 3 грудня 2010 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 1 грудня 2011 року - скасувати, а справу за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі міста Харкова про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії - направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Амєлін С.Є.

Бутенко В.І.