Справа № 818/1103/15
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2015-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 р.Справа № 818/1103/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді: Курило Л.В.,

Суддів: Русанової В.Б. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання - Дудки О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Луганського державного університету внутрішніх справ імені Е.О. Дідоренка на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 02.07.2015р. по справі № 818/1103/15

за позовом ОСОБА_2

до Луганського державного університету внутрішніх справ імені Е.О. Дідоренка

про стягнення невиплаченого грошового забезпечення,

ВСТАНОВИЛА:

30.03.2015 року позивач - ОСОБА_2 - звернувся до суду з адміністративним позовом до Луганського державного університету внутрішніх справ імені Е.О. Дідоренка, в якому просив стягнути з відповідача невиплачене грошове забезпечення за липень 2014 року в сумі 5075,50 грн., за вересень 2014 року в сумі 3710,16 грн., за жовтень 2014 року в сумі 3710,16 грн., за листопад 2014 року в сумі 4204,86 грн.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 02.07.2015 року адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з Луганського державного університету внутрішніх справ імені Е.О. Дідоренка на користь ОСОБА_2 невиплачене грошове забезпечення в розмірі 12 515,63 грн. (дванадцять тисяч п'ятсот п'ятнадцять грн. 63 коп.), у тому числі: за липень 2014 року - 3116,54 грн., за вересень 2014 року - 2968,13 грн., за жовтень 2014 року - 2968,13 грн., за листопад 2014 року - 3462,83 грн.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В судове засідання суду апеляційної інстанції учасники процесу не прибули, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені своєчасно та належним чином. Представник відповідача надіслав до суду апеляційної інстанції заяву, в якій просив розгляд справи проводити за відсутності представника відповідача.

Згідно з ч.1 ст. 41 КАС України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.4 ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши в межах апеляційної скарги постанову суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що наказом Луганського інституту внутрішніх справ МВС України № 41 о/с від 29.07.1999 року ОСОБА_2 прийнятий на службу в органи внутрішніх справ України.

Наказом ЛДУВС ім. Е.О. Дідоренка від 28.11.2014р. № 210 о/с ОСОБА_2 звільнено з посади доцента кафедри адміністративного права та адміністративної діяльності факультету підготовки фахівців для підрозділів міліції громадської безпеки та з органів внутрішніх справ України за п. 64 "ж" (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ (а.с.6,10-11). Грошове забезпечення за липень, вересень, жовтень та листопад 2014 р. позивачу не виплачено.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що при звільненні грошове забезпечення ОСОБА_2 виплачене не було та на день розгляду справи по суті заборгованість зі сплати грошового забезпечення відповідачем залишається не погашеною, а саме: за липень 2014 року - 3116,54 грн., за вересень 2014 року - 2968,13 грн., за жовтень 2014 року - 2968,13 грн., за листопад 2014 року - 3462,83 грн.

Постанова суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог сторонами по справі не оскаржується.

Враховуючи оскарження відповідачем постанови суду першої інстанції фактично лише в частині задоволення позовних вимог та межі перегляду, передбачені ст.195 Кодексу адміністративного судочинства України, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно з пунктами 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 7 листопада 2007 р. N 1294 грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством інфраструктури, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Адміністрацією Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації (далі - державні органи).

На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 р. N 1294 та з метою впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 р. N 499 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (далі - Інструкція №499).

Згідно з п.1.15, п.1.18 Інструкції №499, виплата грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу здійснюється щомісяця з 20 до 25 числа за поточний місяць. У разі звільнення зі служби грошове забезпечення особі рядового чи начальницького складу виплачується до дня виключення зі списків особового складу включно.

За змістом п.2.2.5 Інструкції №499, у разі звільнення зі служби виплата посадового окладу за займаною посадою припиняється з дня, наступного за днем виключення особи рядового чи начальницького складу зі списків особового складу органу, підрозділу, закладу чи установи органів внутрішніх справ.

Відповідно до довідки Луганського державного університету внутрішніх справ імені Е.О.Дідоренка від 29.04.2015 року №1004, ОСОБА_2 дійсно проходив службу в органах внутрішніх справ України в період з 29.07.1999 р. по 28.11.2014 р., а з 11.10.2004 р. по 28.11.2014 р. - в Луганському державному університеті внутрішніх справ імені Е.О. Дідоренка та наказом №210 від 28.11.2014 р. його звільнено з ОВС за п.64 "ж" ( за власним бажанням). ( а.с.33).

Як убачається із довідки Луганського державного університету внутрішніх справ імені Е.О. Дідоренка від 24.04.2015 року №882 (а.с.32), грошове забезпечення ОСОБА_2 за липень 2014 року склало 3116,54 грн. , за вересень 2014 року - 2968,13 грн.. за жовтень 2014 р. - 2968,13 грн., за листопад 2014 р. - 3462,83 грн. Інших документальних доказів, які б підтверджували заявлену позивачем у позові до стягнення суму грошового забезпечення, а саме: за липень 2014 року в сумі 5075,50 грн., за вересень 2014 року в сумі 3710,16 грн., за жовтень 2014 року в сумі 3710,16 грн., за листопад 2014 року в сумі 4204,86 грн., сторонами до суду не надано.

Посилання відповідача у апеляційній скарзі на відсутність підстав для проведення розрахунків з ОСОБА_2, як працівником університету, який не був переведений разом з університетом до нового місця дислокації та не продовжив виконувати свої обов'язки, є безпідставними.

Так, відповідно до наказу МВС України від 06.10.2014 року №1025 "Про тимчасову передислокацію ЛДУВС ім. Е.О.Дідоренка" університет тимчасово передислокований на базу Сумської філії Харківського національного університету внутрішніх справ за адресою: м. Суми, вул. Миру, 24.

Як убачається із заяви від 26.05.2015 р. №1262, наданої представником відповідача до суду першої інстанції, відповідач визнав позовні вимоги в частині стягнення грошового забезпечення за липень 2014 року в сумі 3116,54 грн. згідно довідки відповідача від 24.04.2015 року №882. (а.с. 54).

З матеріалів справи убачається, що при звільненні грошове забезпечення за липень 2014 року - 3116,54 грн., за вересень 2014 року - 2968,13 грн., за жовтень 2014 року - 2968,13 грн., за листопад 2014 року - 3462,83 грн. ОСОБА_2 не було виплачене.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції України).

Усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними (ст. 21 Конституції України).

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (ч. 3 ст. 22 Конституції України).

Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (ч. ч. 1, 2 ст. 24 Конституції України).

Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. (ст. 43 Конституції України).

Виключно законами України визначаються: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту (п. п. 1, 6 частини 1 ст. 92 Конституції України).

Колегія суддів зазначає, що скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для непроведення виплат нарахованого грошового забезпечення.

Рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання (ст. 69 Закону України "Про Конституційний Суд України").

Суд приймає до уваги положення п. 2 Рішення Конституційного Суду України ("Справа за конституційним зверненням Київської міської ради професійних спілок щодо офіційного тлумачення частини третьої статті 21 Кодексу законів про працю України (справа про тлумачення терміну "законодавство")" N 12-рп/98 від 09.07.98), згідно якого встановлено, що Конституція України значно розширила коло питань суспільного життя, що визначаються чи встановлюються виключно законами України як актами вищої після Конституції України юридичної сили в системі нормативно-правових актів. Відповідно до статті 92 Конституції України законами України мають регламентуватися найважливіші суспільні та державні інститути (права, свободи та обов'язки людини і громадянина; вибори, референдум; організація і діяльність органів законодавчої, виконавчої та судової влади тощо).

Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади підлягають реєстрації в порядку, встановленому законом (ст. 117 Конституції України).

Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України відносяться до категорії підзаконних.

Як правомірно враховано судом першої інстанції, наказ МВС України, яким Луганський державний університет внутрішніх справ імені Е.О. Дідоренка тимчасово передислокований на базу Сумської філії Харківського національного університету внутрішніх справ, прийнятий 06.10.2014 року.

Порядок, на який посилається відповідач, як на підставу для відмови в задоволенні позову, був прийнятий 07.11.2014 року, після прийняття наказу про передислокацію Луганського державного університету внутрішніх справ, тобто підстав для його застосування для регулювання відносин про стягнення грошового забезпечення в період з липня 2014 року по дату прийняття тимчасового порядку немає, оскільки він не розповсюджується на спірні правовідносини.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що в період з 07.11.2014 року по 27.11.2014 року (день звільнення позивача) підстави для застосування Тимчасового порядку також відсутні, оскільки вказаний Порядок забороняє здійснювати видатки з державного бюджету у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження (п. 2 Тимчасового порядку). Пунктами 3 та 4 згаданого порядку передбачено виплату грошового утримання у випадку переміщення установи в населений пункт, на території якого органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Луганський державний університет внутрішніх справ з 06.10.2014 року був переміщений в м. Суми на базу Сумської філії Харківського національного університету внутрішніх справ, тобто, на територію, підконтрольну владі.

Доводи апелянта, що ОСОБА_2 не прибув до нового місця дислокації університету та не приступив до виконання своїх обов'язків, у зв'язку з чим на нього поширюються обмеження щодо виплати грошового забезпечення, встановлені пунктом 4 Тимчасового порядку, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки за листопад 2014 р. позивачу нараховано грошове забезпечення в сумі 3462,83 грн.

Враховуючи , що грошове забезпечення за період з 07.11.2014 року по 27.11.2014 року позивачу нараховано, але не виплачено, що підтверджується довідкою №882 від 24.04.2015 р. ( а.с.32), тому належні позивачу суми підлягають стягненню на його користь.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо стягнення з Луганського державного університету внутрішніх справ імені Е.О. Дідоренка грошового забезпечення в розмірі 12 515,63 грн., у тому числі: за липень 2014 року - 3116,54 грн., за вересень 2014 року - 2968,13 грн., за жовтень 2014 року - 2968,13 грн., за листопад 2014 року - 3462,83 грн.

Відповідно до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що постанова Сумського окружного адміністративного суду від 02.07.2015року відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта - відповідача у справі.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Луганського державного університету внутрішніх справ імені Е.О. Дідоренка залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 02.07.2015р. по справі № 818/1103/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Курило Л.В.
Судді Русанова В.Б. Присяжнюк О.В.
Повний текст ухвали виготовлений 21.09.2015 р.