Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2015-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2015 року м. Київ К/800/18050/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т.
Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.
провівши попередній розгляд адміністративної справи за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Сколівського районного суду Львівської області від 15 квітня 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2014 року у справі №2-а-128/11 за позовом ОСОБА_4 до Славської селищної ради Сколівського району Львівської області про скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2010 року ОСОБА_4 звернулась з позовом до Славської селищної ради Сколівського району Львівської області, в якому просила:

- визнати недійсним та скасувати висновок депутатської земельної комісії Славської селищної ради від 29.07.2010 року;

- скасувати рішення Славської селищної ради від 29.07.2010 року № 4208 «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_4.»;

- зобов'язати Славську селищну раду на черговій сесії відвести їй земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку розміром 0,03 га в урочищі «Погар» по АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що відповідач незаконно відмовив їй в отриманні земельної ділянки для будівництва в урочищі «Погар», а висновок земельної комісії Славської селищної ради був складений без урахування всіх обставин справи з порушенням чинного законодавства України.

Постановою Сколівського районного суду Львівської області від 15 квітня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2014 року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями суду першої та апеляційної інстанцій ОСОБА_4 звернулась з касаційною скаргою, у якій просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанції, та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на те, що при прийнятті зазначених судових рішень було порушено норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 14.06.2010 року ОСОБА_4 звернулась до Славської селищної ради із заявою про надання їй земельної ділянки площею 0,05 га в урочищі «Погар» на АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Рішенням Славської селищної ради від 24.06.2010 року доручено земельній комісії селищної ради розглянути заяву гр. ОСОБА_4 та подати на розгляд чергової сесії висновок комісії. На виконання зазначеного рішення депутатською земельною комісією було складено акт, в якому зазначено, що дана земельна ділянка знаходиться в зоні відпочинку та по ній проходить дорога, а тому слід відмовити ОСОБА_4 в наданні їй цієї земельної ділянки під забудову.

Рішенням Славської селищної ради від 29.07.2010 року №4208 затверджено акт земельної комісії та відмовлено ОСОБА_4 у виділенні земельної ділянки під забудову з тих підстав, що дана земельна ділянка знаходиться в зоні відпочинку, по ній проходить дорога загального користування на гору Погар, та можливе будівництво і розширення моста через ріку.

Суди першої та апеляційної інстанцій, розглядаючи справу та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, вмотивували свої висновки тим, що земельна ділянка, на яку претендує позивачка знаходиться у прибережній смузі, в подальшому така буде використана для будівництва моста, а відтак з боку депутатської земельної комісії при складанні висновку та селищної ради при винесенні рішення 29.07.2010 року порушень не вбачається.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками суддів та вважає їх обґрунтованими, враховуючи наступне.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Згідно ч.6 ст.118 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та висновки конкурсної комісії (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

В силу ч.7 ст.118 ЗК України районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Відповідно до ст.40 ЗК України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

Як вірно встановлено судами, земельна ділянка, на яку претендує ОСОБА_4 є зоною відпочинку, що підтверджується викопіюванням з карти села та картою селища смт. Славське, яка погоджена всіма відповідними службами.

Відповідно до рішення Славської селищної ради від 30.09.2010 року розроблено проектну документацію на будівництво моста. Виготовлення проектно-кошторисної документації на будівництво моста через р. Славка (на г. Погар) передбачена планом роботи Славської селищної ради на 2011 рік.

Крім того, з довідки №194 від 26.01.2011 року вбачається, що вказана земельна ділянка належить до земель запасу Славської селищної ради, використовується для відпочинку населення і знаходиться у прибережній захисній смузі.

Згідно з ст.50 ЗК України до земель рекреаційного призначення належать землі, які використовуються для організації відпочинку населення, туризму та проведення спортивних заходів.

Відповідно до ст.52 ЗК України землі рекреаційного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. На землях рекреаційного призначення забороняється діяльність, що перешкоджає або може перешкоджати використанню їх за призначенням, а також негативно впливає або може вплинути на природний стан цих земель. Порядок використання земель рекреаційного призначення визначається законом.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками судів, що Славська селищна рада при прийнятті рішення від 29.07.2010 року № 4208 та депутатська земельна комісія при складанні висновку 29.07.2010 року діяли в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин, судова колегія вважає, що судом першої та апеляційної інстанцій повно і правильно встановлені фактичні обставини справи, характер правовідносин сторін і вірно застосовані до них норми матеріального права. Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно із ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а постанову Сколівського районного суду Львівської області від 15 квітня 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: