Справа № 826/19141/13-а
Суддя: Заяць В.С.
Дата ухвалення: 2015-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2015 року м. Київ К/800/51125/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддів при секретарі судового засідання за участю представника позивача Зайця В.С. (суддя-доповідач), Голяшкіна О.В., Стрелець Т.Г., Корінець Ю.О., Джулая Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Київської митниці ДФС на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2014 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Домовий» до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів Головного управління Державної казначейської служби у м. Києві про визнання дій протиправними, скасування рішення, стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Домовий» (далі - ТОВ «Домовой») пред'явило позов до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів та Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення від 14 жовтня 2013 року № 100270000/2013/410686/2 про коригування митної вартості товару, визнання протиправною відмови у визнанні заявленої митної вартості від 06 листопада 2013 року № 141/4-26/7344 та визнання сплаченого до Державного бюджету України податку на додану вартість, як фінансова гарантія за митною декларацією № 100270000/2013/25550 у сумі 50494,49 грн. як такий, що надмірно сплачений.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 лютого 2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2014 року апеляційну скаргу ТОВ «Домовий» задоволено частково, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 лютого 2014 року скасовано та прийнято нову постанову, якою позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Київської міжрегіональної митниці Міністерства доходів і зборів України № 100270000/2013/410686/2 від 14 жовтня 2013 року про коригування митної вартості товарів.

Визнано протиправним та скасовано рішення Київської міжрегіональної митниці Міністерства доходів і зборів України про відмову у визнанні заявленої митної вартості № 141/4-26/7344 від 06 листопада 2013 року.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції в частині задоволення позовних вимог скаржник оскаржив його.

У касаційній скарзі Київська митниця ДФС, посилаючись на порушення судами норм матеріального права, просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Судами встановлено, що 01 червня 2010 року між ТОВ «Домовий» (покупець) та компанією «Inter Multi Furniture SDN, BHD» (продавець) було укладено зовнішньоекономічний договір (контракт) № 01-06/10 купівлі-продажу товару, а саме: меблі дерев'яні для столових та житлових кімнат вироблені з дерева, ДСП та МДФ в комплекті з фурнітурою, країна виробництва Малайзія.

Поставка товару відбувалась згідно доповнення до зовнішньоекономічного контракту від 01 червня 2013 року, на комерційних умовах поставки FОВ, відповідно до правил «Інкотермс 2000».

04 жовтня 2013 року ТОВ «Домовий» у формі електронного декларування було подано до митного контролю та митного оформлення митну декларацію № 100270000/2013/254983 з відповідними товаросупровідними документами на товар, що зазначені в графі 44 такої митної декларації.

Митна вартість товару була заявлена позивачем за основним методом визначення митної вартості - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

За результатами розгляду поданих позивачем до митного оформлення документів, на підставі спрацювання критерію ризику АС АУР (автоматизована система аналізу та управління ризиками), митницею було виявлено, що митна вартість поданого до митного оформлення товару є заниженою в порівнянні до подібних товарів.

В результаті такого контролю посадовими особами митного органу було встановлено, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, на підставі яких позивачем проводився розрахунок митної вартості, не містять всіх даних відповідно до обраного методу визначення митної вартості, такі документи містять неточності та розбіжності, та відповідно не є достатніми для підтвердження обраного позивачем методу визначення митної вартості товару за ціною контракту, а саме:

1) Декларантом надано довідку про витрати на транспортування від 27 вересня 2013 року № 303934, виданою ТОВ «Дамко Україна ЛТД».

Проте, частиною 2 статті 53 Митного кодексу України передбачено, що одним із документів, які підтверджують митну вартість товарів є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включено у вартість товарів, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Перелік таких документів зазначений у наказі Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 599.

До таких документів відповідно до Наказу № 599 відносяться: «а» рахунок-фактура (акт виконаних робіт, наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; «б» банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; «в» калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення здійснюється власним транспортом), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

Проте, як зауважила митниця у запереченні на позовну заяву, що підтверджується наявними матеріалами справи, жодний із зазначених документів декларантом митному органу до митного контролю не надавався.

2) Пред'явлений декларантом коносамент № KULH000600 від 22.08.2013 р. не містить інформації щодо номеру інвойсу та контракту, що унеможливлює ідентифікувати дану поставку вантажу.

3) У пункті 6 контракту від 01 червня 2010 року № 01-06/10 зазначено, що відвантаження та транспортування товарів здійснюється за рахунок покупця на умовах FОВ Танджунг Пелепас порт, Малайзія (Інкотермс-2000). Відповідно до додатку до контракту від 01 червня 2013 року, специфікації від 20 серпня 2013 року та коносаменту № KULH000600 від 22 серпня 2013 року - умовами поставки є FОВ Раsir Gudang, Малайзія (даний пункт відправки зазначено і в довідках ТОВ «Дамко Україна» від 04 жовтня 2013 року № 303934 та від 27 вересня 2013 року № 3003934), проте як доповнення до змін в умовах поставки у пункті 6 контракту відсутні. Тобто, дані супровідні документи містять інформацію про різні місця відправки товару (з різною протяжністю до місця доставки), що в свою чергу може вплинути на транспортні послуги, вартість яких є складовою митної вартості оцінюваного товару.

Крім того, в пункті 6 контракту визначено, що коносамент в тому числі обов'язково має містити номер контракту. Проте, номер контракту в коносаменті не вказано, що ставить під сумнів той факт, що даною поставкою здійснювалось транспортування саме цієї партії товару.

4) Інвойс, специфікації та прайс-лист датовані однією датою - 20 серпня 2013 року, проте це суперечить суті прайс-листа як комерційної пропозиції, на підставі якої потенційні покупці обирають товар, здійснюють замовлення, після чого погоджується специфікація та виставляється інвойс.

Враховуючи зазначене, з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в декларанта та в митному органі, відповідачем з декларантом було проведено консультації.

Під час консультацій, позивачу, відповідно до вимог 3 частини статті 53 Митного кодексу України, було запропоновано (шляхом надіслання електронного повідомлення від 04 жовтня 2013 року) протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи на підтвердження заявленої митної вартості товару, а саме:

- платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару (за наявності);

- транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (відповідно до вимог наказу Міністерства фінансів від 24 травня 2012 року № 599);

- виписку з бухгалтерської документації;

- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями;

- інші наявні документи для підтвердження заявленої митної вартість (за бажанням декларанта).

Декларантом 07 жовтня 2013 року до митного органу було надано додаткові документи, зокрема копії МД № 100270000/2013/250322 з платіжним дорученням № 52, МД № 100270000/2013/251166 з платіжними дорученнями № 55 та № 61; чотири накладних; довідку про транспортні витрати від 04 жовтня 2013 року № 303934 та заявку на організацію комбінованого перевезення від 01 серпня 2013 року № 27.

Київська митниця ДФС вважаючи, що додатково подані позивачем документи не підтверджують заявлену ним митну вартість товару, визначену за ціною договору 14 жовтня 2013 року прийняла рішення № 100270000/2013/410686/2 про коригування митної вартості товару, а також рішення від 06 листопада 2013 року № 141/4-26/7344 про відмову у визнанні заявленої митної вартості.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог зазначив, що згідно наявних у справі доказів підтверджується наявність фактів, які вплинули на коригування (визначення) митної вартості товару, заявленого позивачем до розмитнення, в зв'язку із чим суд першої інстанції прийшов до висновку про правомірність прийняття відповідачем оскаржуваних рішень, зважаючи на неподання позивачем (декларантом) всіх належних документів (додаткових документів, витребовуваних митним органом), на підтвердження митної вартості товарів, що відповідно призвело до навмисного заниження митної вартості задекларованого товару, та крім того, згідно бази даних цінової інформації ЄАІС ДМСУ за останні 90 днів, що передували митному оформленню задекларованого позивачем товару, було з'ясовано, що за аналогічними кодами згідно з УКТЗЕД було здійснено митне оформлення товару за ціною, що є вищою ціни товару, визначеної позивачем в митній декларації, а отже така ціна навмисно була занижена позивачем, що призвело до недоплати відповідних митних платежів (податку на додану вартість) до Державного бюджету.

Київська міжрегіональна митниця Міндоходів довела суду правомірність прийнятого нею рішення від 14 жовтня 2013 року № 100270000/2013/410686/2 про коригування митної вартості товарів та рішення від 06 листопада 2013 року № 141/4-26/7344 про відмову у визнанні заявленої митної вартості.

Також суд першої інстанції зазначив, що прийняте митним органом оскаржуване рішення про коригування митної вартості товару повністю відповідає вимогам статті 55 МК України щодо коригування митної вартості та послідовності застосування методів, про що зроблена відмітка у Рішенні про визначення митної вартості.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково позовні вимоги зазначив, що митниця витребувала у позивача додаткові документи за відсутності жодних обґрунтованих сумнівів у правильності визначенні митної вартості товару, всі складові якої позивачем достеменно підтверджено під час подання ЕМД та додаткових документів на вимогу Митниці. Тому, ненадання або неповне надання додаткових документів не є в даному випадку підставою для коригування заявленої митної вартості.

За таких обставин суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що визначення відповідачем митної вартості товару та коригування її у сторону збільшення за резервним методом здійснено з порушенням вимог митного законодавства України, що є підставою для визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару та відмови у визнанні заявленої митної вартості.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України із правовою позицією суду апеляційної інстанції погоджується із огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

консультацій з митним органом (пункт 1 частини 2 статті 52 Кодексу).

Відповідно до частин 2-4 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; розрахунок ціни (калькуляцію).

Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частини 1, 2, 5, 6, 7 статті 54 кодексу).

Частинами 1, 2 статті 55 МК України передбачено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформацію про «а» право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; «б» право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

З системного аналізу вказаних статей вбачається, що обов'язок доведення митної ціни товару лежить на декларанту. Митний орган має виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. При цьому, такий контроль може здійснюватися в тому числі шляхом порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, тобто з використанням бази даних Єдиної автоматизованої системи Державної митної служби України, яка містить відповідну інформацію.

В той же час, розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатньою для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом.

Як вбачається із матеріалів справи митним органом під час здійснення контролю спрацювала автоматизована система аналізу та управління ризиками, в зв'язку із чим митницею було виявлено, що митна вартість поданого до митного оформлення товару є заниженою в порівнянні до подібних товарів.

Декларантом 07 жовтня 2013 року на вимогу митного органу було додатково надано копії МД № 100270000/2013/250322 з платіжним дорученням № 52, МД № 100270000/2013/251166 з платіжними дорученнями № 55 та № 61; чотири накладних; довідку про транспортні витрати від 04 жовтня 2013 року № 303934 та заявку на організацію комбінованого перевезення від 01 серпня 2013 року № 27.

Проаналізувавши надані позивачем митному органу документи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що суд апеляційної інстанції повно і всебічно встановив обставини справи, дав їм належну юридичну оцінку, правильно застосував норми матеріального права та прийшов до правильного висновку, що сумніви митниці щодо правильності визначення позивачем митної вартості товару є безпідставними, в зв'язку із чим рішення від 14 жовтня 2013 року № 100270000/2013/410686/2 про коригування митної вартості товару, визнання протиправною відмови у визнанні заявленої митної вартості від 06 листопада 2013 року № 141/4-26/7344 підлягають скасуванню.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій та встановлених обставин справи.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Оскільки суд апеляційної інстанції не допустив порушень норм матеріального права при ухваленні судового рішення чи вчиненні процесуальних дій, підстав для задоволення касаційної скарги немає.

Керуючись статтями ст. ст. 220, 221, 226, 230, 232 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Київської митниці ДФС залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1

Судді: