Справа № 2а-7989/11/0170/25
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2015-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" жовтня 2015 р. м. Київ К/9991/14251/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні касаційну скаргу Сімферопольського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим на постанову Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Сімферопольського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

у с т а н о в и л а :

У липні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Сімферопольського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим (далі - Сімферопольське міське управління ГУ МВС України в АР Крим) про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що у відповідності до наказу відповідача № 39 о/с від 10 червня 2011 року його звільнено з органів внутрішніх справ та запас Збройних Сил України за пунктом 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №114 від 29 липня 1991 року (далі - Положення), за дискредитацію.

На думку ОСОБА_4 оскаржуваний наказ відповідача є незаконним, безпідставним та підлягає скасуванню, оскільки він не скоював вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу.

Постановою Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 21 жовтня 2011 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2012 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Сімферопольського міського управління ГУ МВС України в АР Крим від 10 червня 2011 року № 39 о/с.

Поновлено ОСОБА_4 на посаді інспектора патрульної служби батальйону патрульної служби при Сімферопольському міському управлінні ГУ МВС України в АР Крим з 14 червня 2011 року.

Стягнуто з Сімферопольського міського управління ГУ МВС України в АР Крим на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу з 14 червня 2011 року по день поновлення на роботі та моральну шкоду у розмірі 800 грн.

В касаційній скарзі Сімферопольське міське управління ГУ МВС України в АР Крим просить скасувати вказане рішення суду апеляційної інстанції з підстав порушення ним норм матеріального і процесуального права та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами було встановлено, що з 23 червня 1997 року ОСОБА_4 був прийнятий на службу до органів внутрішніх справ України, а 28 березня 2006 року він обіймав посаду інспектора батальйону патрульної служби Сімферопольського міського управління ГУ МВС України в АР Крим.

Постановою слідчого прокуратури Автономної Республіки Крим від 1 червня 2011 року було порушено кримінальну справу відносно інспекторів батальйону патрульної служби при Сімферопольському міському управлінні ГУ МВС України в АР Крим ОСОБА_5 та ОСОБА_4, а також інспектора Залізничного районного відділу СМУ ГУ МВС України в АР Крим ОСОБА_6 по ч. 3 ст. 364 КК України за фактом зловживання владою та службовим становищем, тобто умисним, з корисних мотивів використанням посадовою особою влади та службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало суттєвої шкоди державним інтересам, громадським інтересам, вчинене працівниками правоохоронного органу при затриманні, доставці, отриманні грошових коштів від особи за не реєстрацію факту виявлення в нього засобу, схожого на наркотичний, не проведення по ньому перевірки та видворення його за межі опорного пункту.

Головним управлінням МВС України в АР Крим було проведено службове розслідування, яким встановлено, що по справі проводиться досудове слідство та рекомендовано у разі пред'явлення обвинувачення працівникам БПС при Сімферопольському МУ або Залізничного РВ СМУ Головного управління по цій справі вирішити питання щодо їх звільнення з органів внутрішніх справ.

Висновком службового розслідування встановлено, що працівники міліції, в тому числі і позивач, за попередньою змовою, зловживаючи службовим становищем, отримали від брата ОСОБА_7 300 доларів США за нереєстрацію факту затримання ОСОБА_7 та вилучення у нього марихуани.

Постановою слідчого прокуратури Автономної Республіки Крим від 9 червня 2011 року ОСОБА_4 було пред'явлено звинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 364 КК України.

Наказом відповідача № 39 о/с від 10.06.2011 року, на підставі висновку службового розслідування позивача з 14 червня 2011 року звільнено зі служби в органах внутрішніх справ України в запас відповідно до п. 66 Положення.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про міліцію» порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням.

Відповідно до пункту 66 Положення особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ.

Чинним законодавством не визначено поняття дискредитації.

Дискредитація (від французького слова discrediter - підривати довіру) - це підрив довір'я когось, приниження чиєїсь гідності, авторитету. Аналізуючи складові цього поняття, приходимо до висновку, що вони тісно пов'язані з морально-етичними нормами. Отже, вчинки, що дискредитують працівників органів внутрішніх справ та власне органи внутрішніх справ, пов'язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред'являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті.

Ці вимоги відображені у ст. 5 Закону України «Про державну службу», Кодексі честі працівника органів внутрішніх справ, Етичному кодексі працівника органів внутрішніх справ та інших нормативно-правових актах, що регулюють діяльність органів системи МВС України та їх особового складу.

Тому під вчинками, що дискредитують звання працівника ОВС та власне органи внутрішніх справ, слід розуміти протиправні, винні діяння, які здійснені посадовою особою органу внутрішніх справ у зв'язку з виконанням службових обов'язків або не пов'язані з їх виконанням, але за своїм характером здатні принизити в очах громадськості гідність та авторитет працівника органів внутрішніх справ та власне органи внутрішніх справ.

До таких вчинків, слід віднести: вчинення злочину, встановленого вироком суду, що набрав законної сили; скоєння корупційного діяння як різновиду адміністративного правопорушення; систематичне скоєння адміністративних правопорушень, що посягають на встановлений порядок управління, громадський порядок та громадську безпеку; заняття підприємницькою діяльністю; організацію страйків та участь у них; розголошення службової таємниці; появу на службі або поза службою в нетверезому стані, що ображає людську гідність; вживання алкогольних напоїв у форменому одязі у громадських місцях; прийняття наркотичних або токсичних препаратів без рецепту лікаря; систематичне порушення правил носіння форменого одягу, зовнішньої охайності; неодноразове грубе і зверхнє ставлення до громадян; прояви жорстокого або принизливого ставлення до людей; скоєння аморального проступку, не сумісного з продовженням служби в ОВС; систематичне поширення компрометуючої ОВС України інформації за допомогою засобів мас-медіа.

Колегія суддів вважає, що зазначені вище дії позивача є несумісними з проходженням служби в органах внутрішніх справ, суперечать змісту Присяги працівників внутрішніх справ, оскільки підривають довіру громадян як до працівників міліції, так і до органів внутрішніх справ в цілому, принижують їх авторитет.

За таких обставин, відповідач мав достатньо підстав для звільнення позивача з органів внутрішніх справ, а рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні даного позову є законним й обґрунтованим.

Помилковими є доводи позивача про те, що оскільки немає щодо нього обвинувального вироку, то відсутні підстави для звільнення зі служби.

За таких обставин та враховуючи зазначене законодавство, підстав для задоволення позовних вимог не було.

Ураховуючи, що рішення суду першої інстанції було помилково скасовано апеляційним судом, ухвалене останнім рішення підлягає скасуванню.

За приписами ст. 226 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалене відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Керуючись статтями 223, 226, 231 КАС України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Сімферопольського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим задовольнити.

Постанову Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2012 року скасувати, та залишити в силі постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 21 жовтня 2011 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало