Справа № 804/1371/14
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2015-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2015 року м. Київ К/800/52586/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого суддіБорисенко І.В.
суддів Кошіля В.В.
Моторного О.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження
касаційну скаргуЛівобережної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області
на постановуДніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.02.2014
та ухвалуДніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.09.2014
у справі № 804/1371/14
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Житлобудінвест»
доЛівобережної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлобудінвест» звернулось до суду з позовом до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № , № від 05.12.2013.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.02.2014, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.09.2014, позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням судів попередніх інстанції, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати, та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, оскільки вважає, що постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції було прийнято з порушенням норм матеріального права.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до п.1 ч.1 ст.222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що:

- відповідачем проведено камеральну перевірку даних, задекларованих позивачем у податковій звітності з податку на додану вартість за травень 2011 року, уточнюючого розрахунку № від 29.10.2013, за результатами якої складено акт №1271/2204/24229997 від 01.11.2013;

- названим актом перевірки встановлено порушення позивачем вимог п.200.1, п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем завищено залишок від'ємного значення, який після відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду, по уточнюючих розрахунках по деклараціям за період з квітня 2011 року по липень 2013 року на суму 1 485 631 грн. та занижено суму ПДВ, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет, за підсумками звітних періодів по уточнюючих розрахунках до податкових декларацій за червень 2011 року - лютий 2012 року, серпень - жовтень 2012 року на суму 22 180 грн.;

- за результатами розгляду заперечень позивача на акт перевірки контролюючим органом надано відповідь на заперечення №15760/10/2204 від 02.12.2013, в якій зазначено, що перевіркою встановлено порушення позивачем п.200.1, п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем завищено залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду, по уточнюючих розрахунках по деклараціям за періоди квітня 2011 року - липня 2013 року на суму 1 388 853 грн. та занижено суму ПДВ, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками поточного звітного (податкового) періоду на суму 96 775 грн.;

- підставі вказаного акту перевірки відповідачем було прийнято:

1) податкове повідомлення-рішення № від 05.12.2013, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на суму 120 919,5 грн. (з яких: 96 775 грн. за основним платежем та 24 144,5 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями);

2) податкове повідомлення-рішення № від 05.12.2013, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 1 388 853 грн.

Також судами встановлено, що позивачем подано уточнюючі розрахунки до податкових декларацій з ПДВ за квітень 2011 року - липень 2013 року, в яких виправлено помилки у податкових деклараціях за квітень 2011 року - липень 2013 року у розділі III «Розрахунки за звітний період», рядки 21.2, 22, 24, 25, а також Додаток 2 «Довідка про залишок суми від'ємного значення попередніх податкових періодів, що залишаються непогашеними після бюджетного відшкодування, отриманого у звітному податковому періоді, та підлягає включенню до складу податкового кредиту наступного періоду», відповідно до яких зазначені звітні періоди, у яких виникла сума: червень-жовтень, грудень 2008 року, лютий-червень 2009 року, січень-лютий 2010 року.

Позиція відповідача полягає в тому, що у податкових деклараціях позивача за період з квітня 2011 по липень 2013 невірно відображено залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів, що залишається непогашеним після бюджетного відшкодування, отриманого у звітному податковому періоді та підлягає до складу податкового кредиту наступного податкового періоду, оскільки такі суми сформовано у періоді з липня 2008 року по лютий 2010 року по яким минув строк давності, встановлений п.102.5 Податкового кодексу України.

Задовольняючи позов, за встановлених обставин справи суди попередніх інстанцій не погодилися з доводами податкового органу щодо наявності порушень позивачем вимог податкового законодавства, встановлених актом перевірки.

Суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій. При цьому, колегія суддів виходить з наступного.

За змістом п.200.1 ст.200 Податкового кодексу сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно п.200.3 ст.200 Податкового кодексу України при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди ( тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а при відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України у разі, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з п. 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг) або до Державного бюджету України;

б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Колегія суддів касаційної інстанції зазначає, що положення податкового законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, не містять будь-яких обмежень щодо строків перенесення залишку від'ємного значення попередніх податкових періодів до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Згідно з п.102.5 ст.102 Податкового кодексу України заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов'язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування.

З наведеного вбачається, що вищезазначені строки давності застосовуються у випадку, коли платник податків має намір відшкодувати податок на додану вартість із бюджету, прийняв рішення про таке відшкодування та звернувся до податкового органу із заявою в установленому Кодексом порядку.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач не вчиняв дії щодо повернення надміру сплачених до бюджету сум податку на додану вартість та на бюджетне відшкодування податку на додану вартість.

З огляду на викладене, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо правомірного відображення позивачем спірних сум від'ємного значення, який після відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду, по уточнюючих розрахунках по деклараціям за період квітня 2011року - липень 2013 року та, як наслідок, щодо наявності законних підстав для задоволення позову та скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, на які посилається відповідач у касаційній скарзі, та вважає, що суди попередніх інстанцій повно встановили обставини у справі та надали їм належну правову оцінку на підставі законодавства, що підлягало застосуванню до спірних відносин.

Відповідно до ст.224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин та з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не знаходить підстав, які могли б призвести до скасування судових рішень в частині, що оскаржена відповідачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

2. Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.02.2014 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.09.2014 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В. Борисенко
СуддіВ.В. Кошіль
О.А. Моторний