Справа № 818/2136/15
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2015-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2015 р. Справа № 818/2136/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Жигилія С.П.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Перцової Т.С. ,

за участю секретаря судового засідання Мороз Є.В.

позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - Литвиненко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного територіального управління юстиції у Сумській області на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 12.08.2015р. по справі № 818/2136/15

за позовом ОСОБА_1

до Головного територіального управління юстиції у Сумській області

про стягнення допомоги для вирішення соціально-побутових питань та компенсації за затримку розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИЛА

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Сумській області (далі по тексту -відповідач, ГТУЮ у Сумській області), в якому, з урахуванням уточнень, просила суд:

- визнати незаконними дії Головного територіального управління юстиції у Сумській області, щодо не проведення з позивачем кінцевого розрахунку при звільненні;

- зобов'язати відповідача виплатити позивачу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 1147,00 грн.;

- зобов'язати відповідача виплатити позивачу не доплачені кошти вихідної допомоги при звільненні у розмірі 766,50 грн.;

- зобов'язати відповідача виплатити позивачу компенсацію за затримку розрахунку при звільненні у розмірі середньоденної заробітної плати за період з 01.08.2013 по день винесення рішення у розмірі 98849,20 грн.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 12.08.2015 року по справі №818/2136/15 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Сумській області про стягнення допомоги для вирішення соціально-побутових питань та компенсації за затримку розрахунку при звільненні - задоволено частково.

Визнано незаконними дії Головного територіального управління юстиції у Сумській області щодо не проведення ОСОБА_1 кінцевого розрахунку при звільненні.

Зобов'язано Головне територіальне управління юстиції у Сумській області виплатити ОСОБА_1 недоплачені кошти вихідної допомоги у розмірі 76 (сімдесят шість) грн. 53 коп.

Зобов'язано Головне територіальне управління юстиції у Сумській області виплатити ОСОБА_1 компенсацію за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 95568 грн. 90 коп.

В задоволенні інших позовних вимог -відмовлено.

Відповідач, частково не погодившись із вказаною постановою, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин у справі, необгрунртованрість висновків суду, просив суд апеляційної інстанції скасувати постанову Сумського окружного адміністративного суду від 12.08.2015 року по справі №818/2136/15 в частині зобов'язання Головне територіальне управління юстиції у Сумській області виплатити ОСОБА_1 компенсацію за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 95568 грн. 90 коп. та ухвалити нову простанову, якою задовольнити вимоги позивача частково визначивши розмір відшкодування за час затримки розрахунку у сумі 210,64 грн., з якої при виплаті підлягають відрахуванню податки та обов`язкові платежі.

В апеляційній скарзі, надісланих письмових поясненнях, а також його представник у судовому засіданні зазначив, що судом першої інстанції було помилково визначено розмір компенсації за затримку розрахунку при звільненні ОСОБА_1 Стверджує, що позивач взагалі не піднімала питання при виплату їй недоплеченої суми вихідної допомоги в сумі 766,50 грн. З викладених підстав пояснив, що компенсація за затримку розрахунку при звільненні повинна складати 210, 64 грн. Таким чином, вважає неправомірним рішення суду першої інстанції у відповідній частині, що призвело до неправильного вирішення справи.

Позивач, у надісланих запереченнях на апеляційну скаргу, письмових поясненнях та в судовому засіданні, посилаючись на законність та відповідність рішення суду першої інстанції вимогам чинного законодавства, просила суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вказала на відсутність доказів спростування наявності вини відповідача щодо не проведення кінцевого розрахунку при звільненні. Зазначила, що протягом 2013 року та в 2015 році зверталась до відповідача з проханням провести з нею кінцевий розрахунок, однак на даний час такий розрахунок не проведено. Вважає, що розрахунок, наведений в апеляційній скарзі не містить правового обґрунтування. Отже, з викладених підстав, вважає вірним рішення суду першої інстанції, винесеним з дотриманням вимог принципу верховенства права.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, отже, перегляду підлягає рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про зобов'язання Головне територіальне управління юстиції у Сумській області виплатити ОСОБА_1 компенсацію за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 95568 грн. 90 коп.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно наказу Головного управління юстиції у Сумській області № 166-03 від 02.04.2007 ОСОБА_1 призначена на посаду державного виконавця відділу державної виконавчої служби Конотопського міськрайонного управління юстиції (а.с. 9).

07.12.2011 згідно наказу Головного управління юстиції у Сумській області № 1729-ОД ОСОБА_1, за її згодою, переведена на посаду старшого державного виконавця відділу ДВС Конотопського міськрайонного управління юстиції, як така, що успішно пройшла стажування, відповідно до статті 32 Кодексу законів про працю України (а.с. 9).

12.08.2013 року відповідачем прийнято наказ про звільнення ОСОБА_1 з посади старшого державного виконавця відділу ДВС Конотопського міськрайонного управління юстиції на підставі її заяви за власним бажанням від 31.07.2013, відповідно до пункту 3 статті 38 Кодексу законів про працю України (а.с. 11).

Стверджуючи, що кінцевий розрахунок з позивачем не було проведено, ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом про визнання вказаних дій ГТУЮ у Сумській області незаконними та зобов'язати відповідача виплатити їй матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 1147,00 грн., не доплачені кошти вихідної допомоги при звільненні у розмірі 766,50 грн. та компенсацію за затримку розрахунку при звільненні у розмірі середньоденної заробітної плати за період з 01.08.2013 по день винесення рішення у розмірі 98849,20 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо зобов'язання Головне територіальне управління юстиції у Сумській області виплатити ОСОБА_1 недоплачені кошти вихідної допомоги у розмірі 689, 97 грн., суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою помилково для розрахунку розміру вихідної допомоги взято періоди роботи за травень 2013 року та червень 2013 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо зобов'язання відповідача виплатити позивачу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 1147,00 грн., суд першої інстанції виходив з того, що станом на дату звернення ОСОБА_1 до відповідача із заявою про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та на дату звільнення в управлінні були відсутні кошти на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Разом з тим, приймаючи рішення про задоволення позовних вимог в частині визнання незаконними дій ГТУЮ у Сумській області щодо не проведення позивачу кінцевого розрахунку при звільненні та зобов'язання відповідача виплатити ОСОБА_1 недоплачені кошти вихідної допомоги у розмірі 76 грн. 53 коп., суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем визнано факт невиплати суми не доплаченої грошової допомоги у розмірі 76,53 грн. у зв'язку з помилкою в нарахуванні.

Задовольняючи позовні вимоги щодо зобов'язання ГТУЮ у Сумській області виплатити позивачву компенсацію за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 95568 грн. 90 коп., суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачем не сплачено при проведенні розрахунку ОСОБА_1 76,53 грн., відповідач повинен виплатити позивачу його середній заробіток за весь час затримки по день прийняття рішення суду, а саме: 95568,90 грн. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що компенсація за затримку розрахунку при звільнені складає 95568,90 грн.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, отже, перегляду підлягає рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про зобов'язання Головне територіальне управління юстиції у Сумській області виплатити ОСОБА_1 компенсацію за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 95568 грн. 90 коп.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, що підлягає перегляду, однак вважає постанову Сумського окружного адміністративного суду від 12.08.2015 року по справі №818/2136/15 у відповідній частині такою, що прийнята з помилковим застосуванням норм матеріального права, з огляду на таке.

Відповідно ст. 2 Кодексу законів про працю України передбачено право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - забезпечується державою.

Стаття 115 Кодексу законів про працю України зазначає, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Статтею 1 Закону України "Про оплату праці" зазначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст.2 вказаного Закону до структури заробітної плати входить основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

Умови оплати праці державним службовцям визначені статтею 33 Закону України "Про державну службу", якою, зокрема, встановлено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Таким чином, матеріальна допомога на оздоровлення, допомога для вирішення соціально-побутових питань входять до системи оплати праці державного службовця.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпПУ, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Отже, суд зазначає, що строк звернення до суду із позовом про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні є необмеженим.

Між тим, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, обґрунтовано визнавши необхідність зобов'язання Головне територіальне управління юстиції у Сумській області виплатити ОСОБА_1 компенсацію за затримку розрахунку при звільненні, невірно визначив розмір компенсації, оскільки помилково застосував положення ст.117 КЗпП України.

Так, у відповідності до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Стаття 117 КЗпП України передбачає відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, а саме в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Колегія суддів вказує на те, що однією з позовних вимог ОСОБА_1 було зобов'язання відповідача виплатити позивачу не доплачені кошти вихідної допомоги при звільненні у розмірі 766,50 грн.

Судом першої інстанції прийнято рішення про задоволення позовних вимог в частині визнання незаконними дій ГТУЮ у Сумській області щодо не проведення позивачу кінцевого розрахунку при звільненні та зобов'язання відповідача виплатити ОСОБА_1 недоплачені кошти вихідної допомоги у розмірі 76 грн. 53 коп., оскільки відповідачем визнано факт невиплати суми не доплаченої грошової допомоги у розмірі 76,53 грн. у зв'язку з помилкою в нарахуванні та відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо зобов'язання відповідача виплатити позивачу недоплачені кошти вихідної допомоги у розмірі 689, 97 грн.

Рішення суду першої інстанції в цій частині жодною із сторін не оспорюється.

Тобто у справі, яка переглядається, вимоги позивача щодо розміру належних йому при звільненні сум судом задоволені частково, у зв`язку з чим, колегія суддів вказує про наявність підстав для застосування принципу співмірності та зменшення розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні.

Вказана правова позиція узгоджується з судовою практикою Верховного Суду України у спорах цієї категорії, зокрема у постановах від 24 жовтня 2011 року, 21 січня 2015 року, 01 квітня 2015 року, (справи №№ 6-39цс11, 6-195цс14, 6-41цс15), врахування якої при відправленні правосуддя є обов`язковим в силу приписів ст.244-2 КАС України.

Так, у відповідності до ч.1 ст.244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Також, пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», постановлено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе, що в цьому немає його вини. У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

З огляду на вищевикладене, оскільки між сторонами у справі виник спір про розмір належних звільненому працівникові сум, колегія суддів приходить до висновку, що згідно зі статтею 117 КЗпП України слід визначити розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням істотності суми заборгованості порівняно із середнім заробітком, в розмірі середньомісячної заробітної плати позивача за один місяць.

Відповідно п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" визначено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

З матеріалів справи судом встановлено, що 12.08.2013 року відповідачем прийнято наказ про звільнення ОСОБА_1 з посади старшого державного виконавця відділу ДВС Конотопського міськрайонного управління юстиції на підставі її заяви за власним бажанням від 31.07.2013, відповідно до пункту 3 статті 38 Кодексу законів про працю України (а.с. 11).

Нарахування заробітної плати у червні 2013 року становило 2402,02 грн.

Водночас, у липні 2013 року були утримані кошти за 1 робочий день відповідно до наказу від 01.07.2013 року №1161/04 про перебування у відпустці без збереження заробітної плати ( за 27 червня 2013 року) - 106,65 грн., з них : заробітної плати - 97,88 грн. та премії - 8,77 грн.

Пунктом 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" (надалі по тексту - Порядок № 100) передбачено, що премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату.

Отже, премія за червень 2013 року в розрахунок середньої заробітної плати береться повністю в розмірі 200,69 грн.

Сума заробітної плати, яку необхідно врахувати при обчисленні середньої заробітної плати: 423,30 грн. (премія за V-ІV місяці) + 1221,09 грн. (зарплата за червень 2013р. (2201,33 грн.-97,88 грн.). + 2103,45 грн. = 3747,84 грн.

Відповідно до п. 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

3747,84 грн. / 28 рд = 133,8514 грн. - середньоденна заробітна плата;

(18рд+19рд) / 2 = 18,5 рд - середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді

133,8514 грн. х 18,5 рд = 2476,25 грн. - середньомісячна заробітна плата. З вказаним розміром погодилися сторони по справі.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що компенсація за затримку розрахунку при звільнені ОСОБА_1 повинна складати 2476,25 грн.

У відповідності до ч.1 ст.201 КАС України правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права є підставою для зміни постанови суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Сумського окружного адміністративного суду від 12.08.2015 року по справі №818/2136/15 в частині зобов'язання Головне територіальне управління юстиції у Сумській області виплатити ОСОБА_1 компенсацію за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 95568 грн. 90 коп. підлягає зміні в частині визначення розміру компенсації за затримку розрахунку при звільненні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 201, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Сумській області - задовольнити частково.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 12.08.2015 року по справі №818/2136/15 змінити в частині визначення розміру компенсації за затримку розрахунку при звільненні.

Зобов`язати Головне територіальне управління юстиції у Сумській області виплатити ОСОБА_1 компенсацію за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 2476 грн. 25 коп.

В іншій частині постанову Сумського окружного адміністративного суду від 12.08.2015 року по справі №818/2136/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Жигилій С.П.
Судді Дюкарєва С.В. Перцова Т.С.
Повний текст постанови виготовлений та підписаний 27.10.2015 р.