Справа № 489/5290/15-а
Суддя: Коваленко І. В.
Дата ухвалення: 2015-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа № 489/5290/15-а
номер провадження 2-а/489/262/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.

секретаря Коденко К.В.

за участю:

позивача ОСОБА_1

державного виконавця Шелегей Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції (далі - ВДВС) про визнання незаконними дій та скасування постанови

встановив:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просив визнати непраомірними дії державного виконавця ВДВС Шелегей Т.В. та скасувати постанову від 20.07.2015 про стягнення витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 400 грн.

Позивач вказав, що рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28.12.2012 його зобов'язано демонтувати огорожу, розміщену на землях громади міста. Рішення суду ним виконано в 2013 році, що підтверджується постановою державного виконавця від 05.08.2013. Однак, 20.07.2015 державний виконавець Шелегей Т.В. винесла постанову про стягнення витрат на проведення виконавчих дій, яку вважає протиправною, в т.ч. з підстав необґрунтованості вказаних в ній витрат.

У судовому засіданні позивач позов підтримав та просив задовольнити.

Державний виконавець просила в задоволенні вимог відмовити, оскільки остаточно рішення виконано в 2015 році, а вказані в постанові витрати розраховано відповідно до фактичних витрат.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи і оцінивши зібрані у ній докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28.12.2012 по справі № 2/1416/1675/12 зобов'язано ОСОБА_1 демонтувати за його власний рахунок металеву огорожу, що знаходиться на земельній ділянці по АДРЕСА_1 в м. Миколаєві, розміщеної на землях територіальної громади міста площею 300,44 кв.м.

З матеріалів виконавчого провадження встановлено, що виконавче провадження відкрито державним виконавцем постановою від 26.03.2013 та встановлено боржнику строк для добровільного виконання рішення до 02.04.2013. У день винесення постанови її направлено сторонам виконавчого провадження.

З актів державного виконавця від 04.04.2013, 18.04.2013 вбачається, що на дату їх складання рішення суду не виконано.

08.08.2013 ОСОБА_1 надав державному виконавцю заяву про виконання рішення суду.

Актом державного виконавця від 06.09.2013 встановлено не виконання рішення суду.

Актом спеціаліста Комунального підприємства «миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» Бобровою О.О. від 22.11.2013 в ході перевірки встановлено, що станом на дату проведення перевірки має місце самочинне захоплення земельної ділянки площею 161 кв.м за рахунок земель територіальної громади.

Із матеріалів виконавчого провадження вбачається, що в січні 2014 року державний виконавець зверталася до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення суду шляхом надання державному виконавцю права на знесення спірної огорожі. В задоволенні заяви було відмовлено ухвалою Ленінського районного суду від 07.02.2014 через недоведеність обставин, що утруднюють виконання рішення у спосіб, який визначено ним.

14.07.2015 державним виконавцем складено акт про повне виконання рішення суду.

20.07.2015 державний виконавець винесла постанову про стягнення з ОСОБА_1 витрат на проведення виконавчих дій в сумі 400,00 грн. та цього ж дня постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з фактичним в повним виконанням рішення.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у

цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно положень статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він

відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня

надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» витрати органів державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, які використовуються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Кошти виконавчого провадження складаються з: авансового внеску стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; стягнутих з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій; інших надходжень, що не суперечать законодавству. До витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, належать кошти, за рахунок яких здійснено оплату: перевезення, зберігання і реалізації майна боржника; послуг експертів, суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до провадження виконавчих дій; поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум; проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини; розміщення оголошення в засобах масової інформації; виготовлення та пересилання документів виконавчого провадження, ведення Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень; інших витрат, необхідних для забезпечення належної організації виконання рішень органами державної виконавчої служби. Про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, державний виконавець виносить постанову.

Положеннями частини третьої статті 27 наведеного Закону передбачено, що у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

За правилами частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи наведені норми права та встановлені обставини, доводи позивача про повне виконання рішення до початку примусового його виконання суд вважає безпідставними, так як вони спростовуються належними і допустимими доказами. У зв'язку із цим, державний виконавець мала підстави для винесення постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій.

З оспорюваної постанови вбачається, що до складу витрат державним виконавцем включено вартість паперу, роздрукування тексту, виготовлення копій, вартість поштових конвертів, витрат понесених на ЄДРВП, оренду приміщень, придбання канцелярських товарів, оплату послуг зв'язку, телефонних послуг та інших витрат.

Доказів того, яким чином було розраховані витрати на оплату вказаних послуг та товарів (калькуляцію, розрахунок орендної плати та комунальних послуг тощо), а також фактичного несення вказаних витрат державною виконавчою службою державним виконавцем суду не надано.

У зв'язку із цим, з огляду на вимоги статті 71 КАС України, суд приходить до висновку про недоведеність державним виконавцем витрат, вказаних в оспорюваної постанові, а тому вона є неправомірною та підлягає скасуванню.

Суд наголошує, що скасування постанови не позбавляє права державного виконавця винести іншу обґрунтовану постанову.

Так як, відповідач відноситься до органів державної влади, відповідно, понесені позивачем витрати на оплату 73,08 грн. судового збору, що підтверджується квитанцією від 05.08.2015 № 0.0.417992394.1, підлягають присудженню позивачу з державного бюджету.

Керуючись статтями 9 - 11, 71, 158 - 163 КАС України, суд -

постановив:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Шелегей Т.В. 20.07.2015 про стягнення з ОСОБА_1 витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 400 грн.

Присудити з державного бюджету на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 73,08 грн. (сімдесят три гривні 08 коп.).

У іншій частині вимог - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд міста Миколаєва протягом десяти днів з дня її проголошення, а особами, які приймали участь у справі, але були відсутні при проголошенні постанови - протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя І.В.Коваленко

Повний текст постанови

підписано 06.11.2015.