Справа № 818/2750/15
Суддя: А.Б. Діска
Дата ухвалення: 2015-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2015 р. Справа №818/2750/15

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Діска А.Б.,

за участю секретаря судового засідання - Мороз Т.М.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника віповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №818/2750/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Білопільський елеватор"

до Сумської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Білопільський елеватор" (далі позивач, ТОВ "Білопільський елеватор") звернувся з адміністративним позовом до Сумської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області (далі відповідач, Сумська ОДПІ ГУ ДФС у Сумській області), в якому просить суд: скасувати податкові повідомлення - рішення Сумської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області № від 06.05.2015 року про зменшення від`ємного значення з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 9780896,00 грн. та № від 06.05.2015 року про збільшення грошового зобов`яння з податку на прибуток приватних підприємств на суму 642529,50 грн., в тому числі 428353,00 грн. - за основним платежем та 214176,50 грн. - за штрафними санкціями.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Сумською ОДПІ ГУ ДФС у Сумській області було проведено планову виїзну перевірку ТОВ «Білопільський елеватор» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2013 по 31.12.2014 р.р., валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2013 по 31.12.2014 р.р., за наслідками якої складено акт №23/22/35943861/1 від 17.04.2015 року. З висновками, викладеними в акті перевірки позивач не погоджується, а податкові повідомлення-рішення, прийняті на підставі цього акту вважає протиправними, у зв'язку з чим просить задовольнити позов.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити у їх задоволенні, мотивуючи тим, що податкові повідомлення рішення прийняті згідно вимог чинного законодавства. Надав письмові заперечення проти адміністративного позову (а.с.123-126).

Заслухавши доводи представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом, Сумською ОДПІ ГУ ДФС у Сумській області було проведено планову виїзну перевірку ТОВ «Білопільський елеватор» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2013 по 31.12.2014 р.р., валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2013 по 31.12.2014 р.р., за наслідками якої складено акт №23/22/35943861/1 від 17.04.2015 року (а.с.28-52).

Перевіркою встановлено порушення пп.14.1.27, пп.14.1.36, пп.14.1.231 п.14.1 ст.14, пп.138.10.5 п.138.10 ст.138, пп.138.8.2 п.138.2 ст.138, п.135.4 ст.135, п.138.6, 138.2 ст.138, пп.139.1.1 п.139.1 ст.139, п.150.1 ст.50 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток в сумі 428353 грн. за 2013 рік, зменшення від'ємного значення об`єкта оподаткування в сумі 3148243 грн. за 2013 рік та в сумі 6632743 грн. за 2014 рік.

На підставі вказаного акту перевірки було винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення № від 06.05.2015 року про зменшення відємного значення з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 9780896,00 грн. та № від 06.05.2015 року про збільшення грошового зобовязання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 642529,50 грн., в тому числі 428353,00 грн. - за основним платежем та 214176,50 грн. - за штрафними санкціями (а.с.61-62).

Як вбачається з акту перевірки, податковий орган дійшов висновку, що на порушення п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14, п.135.4 ст.135, п.138.6 ст.138 ПК України позивачем було занижено суму доходів, що враховуються при обчисленні обєкта оподаткування на суму 1705340,72 грн., оскільки ТОВ «Білопільський елеватор» було придбано сою та сою нестандартну з урахуванням всіх витрат (експедиційні послуги) на суму 11994856,71 грн. (з ПДВ), а реалізовано нерезидентам України на суму 10289515,99 грн. (за нульовою ставкою ПДВ), тобто ТОВ «Білопільський елеватор» понесено більше витрат на дані операції, які є збитковими та не направлені на збільшення економічних вигод, єдиною метою є мінімізація податку на додану вартість.

Проте, з такими висновками Сумської ОДПІ суд погодитись не може враховуючи наступне.

20.12.2013 року між ТОВ «Білопільський елеватор» (покупцем) та ТОВ «Глухів-Агроінвест», ТОВ «Броди Агро», ТОВ «Горинь Агро», ТОВ «Кролевець Агро» (постачальниками) було укладено договори №335-12-/13, №ЗАО/08104-ДГВ, №293, №20/12/13, відповідно до умов яких постачальник зобовязується поставити й надати у власність покупцеві, а покупець прийняти й оплатити с/г культуру: сою (а.с.92-100).

На виконання цих договорів постачальниками було поставлено зазначений в договорі товар (сою) та оплачено позивачем на загальну суму 11503674, в тому числі ПДВ 1917279 грн., що підтверджується відповідними видатковими накладними: №8 від 17.01.14 р., кількість товару - 250,000 тон, на суму 1050000,00 грн., в т.ч. ПДВ 175000,00 грн., №17 від 22.01.14 р., кількість товару - 375,500 тон, на суму 1577100,00 грн., в т.ч. ПДВ 262850 грн.; №18 від 23.01.14 р., кількість товару - 313,140 тон, на суму 1315188,00 грн., в т.ч. ПДВ 219198 грн. (а.с.246-248); №6 від 17.01.14 р., кількість Товару - 649,600 тон, на суму 2728320,00 грн., в т.ч. ПДВ 454720 грн. (а.с.15, Т.2); №4 від 16.01.14 р., кількість Товару - 377,160 тон на суму 1584072,00 грн., в т.ч. ПДВ 264012; №5 від 17.01.14р., кількість Товару - 125,220 тон на суму 525924,00 грн., в т.ч. ПДВ 87654 грн. (а.с.7, 8, Т.2); № 6 від 18.01.14 р., кількість Товару - 454,400 тон на суму 1908480,00 грн., в т.ч. ПДВ 318080 грн.; № 7 від 19.01.14 р., кількість Товару - 193,950 тон на суму 814590,00 грн., в т.ч. ПДВ 135765 грн. (а.с.20, 21 Т.2).

Оплата за товар на користь ТОВ «Глухів-Агроінвест», ТОВ «Броди Агро», ТОВ «Горинь Агро», ТОВ «Кролевець Агро» була проведена ТОВ «Білопільський елеватор» на загальну суму 11503674, в тому числі ПДВ 1917279 грн., про що свідчать банківські перекази (а.с.294, 250 Т.1, 1-6, 22, 31-36, 48, 61-64 Т.2)

Вищевказаний Товар ТОВ «Білопільський елеватор» реалізувало нерезиденту України ЗАТ «Содружество Соя» відповідно до контракту №ЗАО/08104-ДВГ від 16.08.2013р. на суму 10289515,99 грн. (за нульовою ставкою по ПДВ) (а.с.101-105).

Вартість всіх витрат (придбання сої та експедиційні послуги) становить 11994856,71 грн. (з ПДВ), 9995713,93 грн. без ПДВ.

Надаючи правову оцінку обставинами справи щодо формування позивачем даних податкового обліку за операціями з придбання та подальшого експорту сої, суд зазначає, що за правилами підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Підпунктом 136.1.2 пункту 136.1 статті 136 Податкового кодексу України передбачено, що для визначення об'єкта оподаткування не враховуються суми податку на додану вартість, отримані/нараховані платником податку на додану вартість, нарахованого на вартість продажу товарів, виконаних робіт, наданих послуг, за винятком випадків, коли підприємство-продавець не є платником податку на додану вартість.

В силу вимог підпункту 139.1.6 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат суми податку на додану вартість, включеного до ціни товару (роботи, послуги), що придбаваються платником податку для виробничого або невиробничого використання, податків на доходи фізичних осіб, які відраховуються із сум виплат таких доходів згідно з розділом IV цього Кодексу.

Зі змісту наведених законодавчих положень випливає, що при обчисленні прибутку платника ПДВ, сплачений постачальникові при придбанні товару, не повинен враховуватися та включатися до складу доходів та (або) витрат.

Отже, у даному випадку сам по собі факт реалізації товару на експорт за ціною, що є нижче ціни придбання у вітчизняного постачальника, не означає відсутність економічної вигоди та господарського результату від здійснених підприємством операцій, позаяк при розрахунку доходу до вартості придбаного товару не враховується ПДВ, сплачений контрагентові у ціні цього товару.

З урахуванням зазначеного, суд вважає непідтвердженими викладені в акті перевірки висновки ДПІ про порушення позивачем вимог податкового законодавства щодо заниження суми доходів, що враховуються при обчисленні обєкта оподаткування на суму 1705340,72 грн., по операціях з придбання сої.

Як вбачається з п.3.1.2 акту перевірки, на порушення пп.138.8.2 Податкового кодексу України ТОВ «Білопільський елеватор» до витрат на оплату праці включено виплачену річна премія (бонуси) при наявності збиткової діяльності, тоді як в колективному договорі зазначено виплату інших заохочень за рахунок прибутку. Сума завищення витрат за рахунок нарахованих премій 2376852,83 грн. та нарахування внесків на неї 340396,43 грн., разом 2717249,26 грн.

Проте, такі висновки Сумської ОДПІ суд вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до п. 142.1 статті 142 ПК України до складу витрат платника податку включаються витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають нараховані витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, кодувань вартості товарів, робіт, послуг, витрати на оплату авторської винагороди та за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін, (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами розділу IV цього Кодексу).

П.138.2 ст.138 ПК України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II Кодексу.

Згідно ст.2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Згідно п.2.2.2. Положення про оплату праці, затвердженого на ТОВ «Білопільський елеватор» (а.с.77-85) Додаткова оплата праці - нараховується у вигляді премії за виконання виробничих завдань і посадових функцій (окремо від основної, після затвердження наказом по Підприємству), та доплат, надбавок, гарантійних та компенсаційних виплат, передбачених чинним законодавством.

Додаткова оплата праці - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, повязані з виконанням виробничих завдань і функціональних обовязків.

Додаткова оплата праці визначається адміністрацією підприємства та після погодження із засновниками (додаток 2 до Положення про оплату праці) нараховується у вигляді премії та доплат :

- щомісячно в розмірі до 30 % від посадового окладу (% або сума в грн. встановлюється та затверджується засновниками підприємства по кожному працівнику).

Згідно п.2.2.3. Положення про оплату праці Інші заохочувальні та компенсаційні виплати - до них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами та положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства України або які провадяться понад установлені норми

- один раз на рік (після визначення річних фінансових результатів підприємства) в розмірі, визначеному засновниками підприємства; розмір загального преміального фонду становить до 10 % від операційного прибутку, отриманого підприємством в маркетинговому році (маркетинговий рік це період з 1 липня по 30 червня) (а.с.80).

Винагорода нараховується в відсотках до розміру фіксованих місячних посадових окладів окремо по кожному працівнику. Винагорода за підсумками роботи за рік розповсюджується на окремих працівників, які перебувають у трудових відносинах з підприємством більше 6 місяців та на посадах, що передбачені штатним розкладом.

Підставою для нарахування винагороди є наказ Генерального директора або уповноваженої особи.

Виплати премій працівникам ТОВ «Білопільський елеватор», які мали місце в періоді, що перевірявся, підтверджені відповідними наказами, виданими Генеральним директором відповідно до вимог Положення про преміювання та оплату праці та рішеннями загальних зборів засновників Товариства, зокрема наказом по товариству № 92 від 29 листопада 2013 р., та наказом № 78 від 27 жовтня 2014 року (а.с.85-91).

Згідно із п. 138.1 ст. 138 розділу III ПКУ витрати, що враховуються при обчисленні обєкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з п. 138.4, п. 138.6 - 138.9, пп. 138.10.2 - 138.10.4 п. 138.10, п. 138.11 ст. 138 ПКУ.

Відповідно до пп. 138.8.2 п. 138.8, пп. б пп. 138.10.2 та пп. в пп. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138 ПКУ до витрат платника податку включаються витрати на оплату праці працівників, які були зайняті безпосередньо у виробництві продукції, реалізації товарів, робіт, послуг (продавці, торгові агенти та ін.) та адміністративного апарату.

На думку суду, податковим органом не доведено порушення позивачем п.138.8.2 у звязку з віднесенням до витрат на оплату праці виплачених річних премій працівникам підприємства.

Крім того, перевіркою встановлено, що в порушення пп.14.1.36, пп.14.1.231 п.14.1 ст.14, пп.138.10.5 п.138.10 ст.138, пп.138.8.2 п.138.2 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України підприємством віднесено витрати, що враховуються при обчисленні обєкта оподаткування, суму нарахованих відсотків по отриманим грошовим позикам, в звязку з відсутністю підтвердження використання позики для реальних потреб господарської діяльності ТОВ «Білопільський елеватор».

Судом встановлено, що між ТОВ «Білопільський елеватор» (позичальником) та Компанією «ЕйТиЕс Агрибизнес Инвестментс Лимитед» (кредитором) було укладено кредитні договори LA-22-08 від 09.07.2008 року та LA-32-10 від 15.04.2010 року, за умовами яких кредитор надає позичальнику в тимчасове користування грошові кошти для поповнення обігових коштів та налагодження фінансово-господарської діяльності позичальника (а.с.215-243).

На отримані кредитні кошти було нараховано відсотки за період з 31.01.2013 по 30.09.2013 року на загальну суму 4480538,6, для сплати яких позивачем було знову залучено кредитні кошти на підставі вищезазначених договорів. Вказане підтверджується інформацією про нараховані відсотки (а.с.244, Т1), виписками по банківським рахункам, та платіжними дорученнями (а.с.146-162).

Сумська ОДПІ вважає, що позивач не мав права відносити виплату відсотків по кредиту до складу витрат підприємства, у звязку з тим, що вони були погашені за рахунок кредитних коштів. На думку відповідача вказані операції було здійснено без реального наміру виконати умови укладеного договору щодо надання позики, а також без наміру одержання економічного ефекту (прибутку) в результаті проведення господарської операції.

Надаючи правову оцінку обставинами справи щодо цього епізоду, суд зазначає наступне.

Ст.42 Господарського кодексу України визначено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється субєктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Ч.1 ст.3 Господарського кодексу України встановлено, що під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність субєктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Згідно пп.141.1 ст.141 Податкового Кодексу України до складу витрат включаються будь-які витрати, повязані з нарахуванням процентів за борговими зобовязаннями (в тому числі за будь- якими кредитами, позиками, депозитами, крім фінансових витрат, включених до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку) протягом звітного періоду, якщо такі нарахування здійснюються у звязку з провадженням господарської діяльності платника податку.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового Кодексу України встановлено, що господарська діяльність - діяльність особи, що повязана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Враховуючи вказані норми закону, за якими обов'язковою умовою включення витрат, пов'язаних з нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями, до складу витрат платника податків є їх зв'язок з господарською діяльністю такого платника, суд вважає, що сплата відсотків за користування кредитними коштами є погашенням своєї заборгованості, виникнення якої безпосередньо пов'язано з господарською діяльності позивача та строк погашення якої настав, а отже також пов'язані з господарською діяльністю платника.

Представник відповідача в судовому засіданні підтвердила, що кредитні кошти, отримані ТОВ «Білопільський елеватор» за кредитними договорами, LA-22-08 від 09.07.2008 року, LA-32-10 від 15.04.2010 року, використовувались в господарській діяльності підприємства, в акті перевірки також відсутні висновки, щодо використання цих коштів не в господарській діяльності.

Разом з тим, підпунктом 141.1 ст.141 Податкового Кодексу України передбачено, що до складу витрат включаються будь-які витрати, повязані з нарахуванням процентів за борговими зобовязаннями. Тобто витрати підприємства формуються в момент нарахування відсотків.

З огляду на викладене, твердження податкового органу про неправомірність віднесення суми нарахованих відсотків по отриманим грошовим позикам до витрат, у зв'язку з відсутністю підтвердження використання позики для реальних потреб господарської діяльності ТОВ "Білопільський елеватор", на думку суду є необгрунтованими.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно ч.1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд, відповідно до ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оскільки відповідачем не надано жодних обґрунтованих доказів щодо правомірності податкових повідомлень рішень, суд приходить до висновку, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення Сумської ОДПІ № від 06.05.2015 року та № від 06.05.2015 року прийняті з порушенням вимог ч.2 ст. 19 Конституції України, а тому вони є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Білопільський елеватор" до Сумської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області про скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити

Скасувати податкове повідомлення - рішення Сумської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області № від 06.05.2015 року на суму 9780896,00 грн.

Скасувати податкове повідомлення - рішення Сумської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області № від 06.05.2015 року на суму 642529,50 грн.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови відповідно до вимог ст.160 КАС України виготовлено 02.11.2015 р

Суддя (підпис) А.Б. Діска

З оригіналом згідно

Суддя А.Б. Діска