Справа № 466/8860/13а
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2015-10-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2015 року Справа № 876/9471/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Шинкар Т.І., Ільчишин Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 10 вересня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи: ОСОБА_2, Львівська міська рада, ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування розпорядження про самочинне будівництво,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, третіх осіб ОСОБА_2, Львівської міської ради, ОСОБА_3 в якому просив визнати протиправним та скасувати розпорядження відповідача №1131 від 27.12.2010 року «Про самочинне будівництво гр. ОСОБА_1».

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 10 вересня 2014 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, а постанова винесена з порушенням норм матеріального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що позовні вимоги обґрунтовувались порушенням відповідачем при прийнятті оспорюваного розпорядження вимог п.п. 2.3, 2.4, 2.5, 2.6 Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м.Львові, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 406 від 06.05.2005р. При цьому судом першої інстанції не вказано в оскаржуваній постанові мотивів неврахування доводів позивача про такі вищевказані допущені відповідачем порушення вимог Положення.

Згідно з п.п. 2.3, 2.4 вказаного Положення на особу, яка скоїла порушення, представники уповноважених органів складають акт-попередження (Додаток 1) і протокол у випадках виявлення самочинного будівництва за ознаками ст.ст. 53-1, 92, 96, 97, 150, 152 КпАП України (відповідно п.п. 1.4.1, 1.4.2, 1.4.3, 1.4.4, 1.4.5, 1.4.6 цього Положення). Акти-попередження у всіх випадках самочинного будівництва складає представник уповноваженого органу, реєструються у журналі реєстру самочинного будівництва житлово-експлуатаційної організації відділів житлового господарства при районних адміністраціях.

Акт-попередження у всіх випадках самочинного будівництва складається на момент його виявлення, тобто негайно, протокол по ст.ст.53-1, 92, 96, 97 - протягом 15 днів, а протокол по ст. ст. 150, 152 - протягом 3 днів з дня виявлення факту самочинного будівництва. Акт-попередження та протокол складаються на стандартних бланках у присутності особи, яка вчинила порушення (п.п. 2.5, 2.6 Положення).

Відповідачем не було подано в суд першої інстанції складеного відповідно до п.п. 2.3,2.4 Положення акта-попередження та в оскаржуваній постанові не встановлено обставин щодо складення такого акта.

Відповідно до п.12 Положення передбачено, що фізична особа, фізична особа - суб'єкт підприємницької діяльності або юридична особа, яка здійснює (здійснила) самочинне будівництво у всіх випадках, обумовлених у п.1.4 цього Положення, зобов'язана не пізніше як через 1 місяць з дня складення Акта-попередження подати за підвідомчістю у виконавчий орган міської ради за місцем знаходження самочинного будівництва такі документи: заяву з клопотанням про погодження самочинного будівництва; копію постанови (постанов) по справі (справах) про адміністративне правопорушення; викопіювання з генплану міста земельної ділянки, на якій виявлено самочинне будівництво, з нанесеними «червоними» лініями, видане технічним бюро управління архітектури і містобудування; проектну документацію на відповідність будівельним нормам здійсненого (здійснюваного) самочинного будівництва, розроблену через ліцензовану проектну організацію, з попередніми висновками районної самостійної державної пожежної частини, санепідемстанції, а також управління охорони історичного середовища по об'єктах, що відносяться до пам'яток архітектури, або які розміщені в зоні охорони пам'ятки; а по об'єктах, які самовільно експлуатуються, крім цього, технічний паспорт, виготовлений Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, а також висновок про технічний стан несучих архітектурно-конструктивних елементів об'єкта і споруди в цілому (у разі необхідності), виконаний ліцензованою проектною організацією; попередні висновки управління архітектури і містобудування, погоджені із заступником міського голови з питань містобудування та землеустрою по об'єктах нового будівництва, яке здійснюється юридичними особами, про можливість (умови) експлуатації проведеного, або про можливість (умови) закінчення здійснюваного самочинного будівництва; за наявності - документу, що посвідчує право власності основного об'єкта, споруди, майна (у випадках виконання будівельних робіт з його розширення, реконструкції, капітального ремонту, реставрації); за наявності - документу на право користування земельною ділянкою (державний акт на право власності на землю, чи право постійного користування земельною ділянкою, договір оренди); інші документи та матеріали в залежності від здійсненого виду будівництва.

Оскільки п.12 Положення чітко передбачено порядок вирішення питання щодо погодження самочинного будівництва за заявою особи та оскільки процедура узаконення самочинного будівництва пов'язується саме із складенням акта-попередження, то допущене відповідачем порушення п.п. 2.3, 2.4, 2.5, 2.6 Положення суттєво вплинуло на права та інтереси позивача, фактично позбавивши його права на звернення із заявою про узаконення самочинного будівництва до моменту прийняття оспорюваного розпорядження.

Крім того апелянт зазначає, що відповідно до п.12 згаданого вище Положення до заяви про погодження самочинного будівництва має додаватись копія постанови по справі про адміністративне правопорушення, а постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності була винесена 01.02.2011р., тобто після прийняття оспорюваного розпорядження 27.12.2010р., чим підтверджується грубе порушення відповідачем вимог п.п. 2.3-2.6 Положення, оскільки таке розпорядження було видане без попереднього обов'язкового складення акта-попередження та притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Також при прийнятті оскаржуваної постанови судом першої інстанції порушено ч.7 ст.376 ЦК України, відповідно до положень якої рішення про знесення (демонтаж) самочинного будівництва можуть прийматися виключно судами, а не місцевими адміністраціями як виконавчими органами місцевих рад.

У зв'язку з вище наведеним просить скасувати постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 10.09.2014 р. і прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1, згідно договору купівлі-продажу будинковолодіння та земельної ділянки від 13.06.2007р., придбав житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0834 га, розташовану за вказаною адресою і наданою для обслуговування будинковолодіння. У подальшому позивач демонтував дерев'яну огорожу та самовільно приєднав до своєї землі земельну ділянку зі сторони АДРЕСА_1 площею 0,0381 га шляхом встановлення металевої огорожі на фундаменті. Самовільно зайнята земельна ділянка відноситься до земель комунальної власності міста. Розпорядженням голови Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 27.12.2010 р. зобов'язано власника будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 демонтувати самочинно влаштовані прибудову до житлового будинку, цегляний гараж, металевий навіс, сарай та металеву огорожу довжиною 80 м на землях комунальної власності міста. Згідно актів перевірки дотримання вимог земельного законодавства відділу Державної інспекції з контролю за використанням та охороною земель Управління Держкомзему у м. Львові від 02.09.2011 року, актом обстеження земельної ділянки від 02.09.2010 року №10 підтверджено факт самовільного зайняття ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0381 га із земель комунальної власності міста для розширення власної земельної ділянки. Згідно припису відділу Державної інспекції з контролю за використанням та охороною земель управління Держкомзему у м. Львові від 02.09.2011 року №100 ОСОБА_1 було зобов'язано звільнити самовільно зайняту земельну ділянку. Згідно постанови начальника відділу Державної інспекції з контролю за використанням та охороною земель управління Держкомзему у м. Львові № 33 від 13.09.2011 р. ОСОБА_1 визнано винним у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.53-1 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн.

Крім того, судом першої інстанції з'ясовано, що перевіркою, проведеною 01.02.2011 р. інспекцією архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, встановлено, що ОСОБА_4, без погодженої належним чином проектної документації та без дозволу на виконання будівельних робіт, здійснив будівництво житлової прибудови літ. «А-І», гаражу літ. «Б», сараю літ. «В», навісу літ. «Г», тамбуру літ. «а-1» за адресою АДРЕСА_1, чим порушено п. 9.1 ДБН А.2.2-3-2004, ст.ст. 7, 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» та ст. 29 Закону України «Про планування і забудову територій», про що складено акт перевірки №34/02-з від 01.02.2011 р. та протокол № 34/02-з від 01.02.2011 р. За дане правопорушення ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зібраними у справі доказами не доведено будь-яких допущених порушень чи невідповідностей чинному законодавству Розпорядження Залізничної районної адміністрації № 1131 від 27.12.2010 р про зобов'язання ОСОБА_1 демонтувати самочинно встановлені об'єкти.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно ст.. 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» місцеве самоврядування в Україні здійснюється, зокрема, на принципі законності. Згідно ст.31 зазначеного Закону до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать надання відповідно до законодавства дозволу на спорудження об'єктів містобудування незалежно від форм власності, а також державного контролю дотримання законодавства, затвердження містобудівної документації при плануванні і забудові відповідних територій, зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об'єктів. У частині п'ятій статті 3 Закону України «Про планування і забудову територій» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) зазначено, що рішення органів виконавчої влади та місцевого самоврядування з питань забудови й іншого використання територій, прийняті в межах повноважень, визначених законом, є обов'язковими для суб'єктів містобудування. Згідно ч. 1 ст. 73 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Крім того, колегія суддів зазначає, що покликання апелянта на ту обставину, що при прийнятті оскаржуваної постанови судом першої інстанції порушено ч.7 ст.376 ЦК України, відповідно до положень якої рішення про знесення (демонтаж) самочинного будівництва можуть прийматися виключно судами, а не місцевими адміністраціями як виконавчими органами місцевих рад не заслуговують на увагу, оскільки положення вказаної норми не обмежують право виконавчих органів місцевого самоврядування приймати рішення щодо зобов'язання демонтувати самовільно встановлені об'єкти.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а відповідно підстав для скасування постанови не має.

Керуючись ч.3 ст. 160, ч. 4 ст. 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 10 вересня 2014 року по справі № 466/8860/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді Т.І. Шинкар

Н.В. Ільчишин

Повний текст ухвали виготовлений 27.10.2015 року