Справа № 826/7206/15
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2015-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15 вересня 2015 року 11 год. 15 хв. № 826/7206/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Данилишина В.М. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» про визнання протиправною бездіяльності та стягнення коштів.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - відповідач-1, Фонд) про:

- визнання протиправною бездіяльності відповідача;

- зобов'язання відповідача-1 відшкодувати за свій рахунок збитки позивачу, що спричинені неповерненням у строки, передбачені договорами, грошових коштів за договорами банківського вкладу (ощадного сертифікату);

- стягнення з відповідача-1 збитків, спричинених його бездіяльністю, у розмірі 73700,00 грн. за договором від 14 березня 2012 року №001109;

- стягнення з відповідача-1 збитків, спричинених його бездіяльністю, у розмірі 73700,00 грн., за договором від 14 березня 2012 року №001110.

В обґрунтування позову зазначено, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, оскільки протиправними діяннями відповідача-1 порушено права та інтереси позивача як вкладника.

Відповідною ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі, яку призначено до розгляду у судовому засіданні.

У відповідному судовому засіданні судом, відповідно до ст. 52 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), до участі у справі як співвідповідача залучено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» (далі - відповідач-2, уповноважена особа Фонду).

У подальшому, до суду через канцелярію від представника позивача надійшла письмова заява про зміну позовних вимог, а саме про:

- визнання протиправною бездіяльності відповідача-1;

- стягнення з відповідача-1 збитків, спричинених невиконанням ним обов'язку відшкодувати позивачу грошові кошти за договорами №001109 та №001110.

Вказану заяву судом, згідно з ч. 1 ст. 137 КАС України, прийнято до розгляду та долучено до матеріалів справи для врахування при прийнятті у справі судового рішення по суті.

У ході судового розгляду справи представник позивача підтримав позов та просив задовольнити його повністю з підстав, зазначених у ньому, на обґрунтування якого надано письмові докази, а представники відповідачів не визнали позов та просили відмовити у його задоволенні повністю з підстав, зазначених у письмових запереченнях проти позову, наданих суду разом із доказами на їх обґрунтування.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України, прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем та ПАТ «Банк «Таврика» укладено договори банківського вкладу (ощадного сертифікату): №001109 від 14.03.2012 на суму 60000,00 грн.; №001110 від 14.03.2012 на суму 60000,00 грн.; №001120 від 26.03.2012 на суму 5000,00 доларів США; №002776 від 03.07.2012 на суму 10000,00 доларів США.

Відповідно до умов договорів, строк зберігання сертифікатів за договорами №№001109 та 001110 закінчився 19.03.2013, за договором №001120 - 25.03.2013, за договором №002776 - 05.07.2013.

Як видно з договорів банківського вкладу «Ощадний плюс» з видачею купонного ощадного (депозитного) сертифіката на пред'явника №001109 та №001110, банк на суму внесених у готівковій або безготівковій формі грошових коштів видає відповідно до акта прийому-передачі вкладнику купонний ощадний (депозитний) сертифікат на пред'явника.

26.03.2013 у газетах «Голос України» та «Урядовий кур'єр» опубліковано інформацію про відкликання банківської ліцензії ПАТ «Банк «Таврика».

01.10.2014 представник позивача звернувся до уповноваженої особи Фонду з письмовою вимогою, однак відповіді на неї не отримав.

Згідно із п. 3 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд не відшкодовує кошти за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред'явника.

Обґрунтовуючи правомірність своєї вимоги, позивач посилається на те, що до правовідносин, які виникли між позивачем та ПАТ «Банк «Таврика», мають застосовуватися норми Закону України «Про Фонд гарантування вкладів фізичних осіб» у редакції від 02.12.2010, згідно з яким, гарантувалося кожному вкладнику учасника Фонду відшкодування коштів за його вкладами, але не більше 150000,00 грн. по кожному такому учаснику, а не норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яким не передбачено відшкодування коштів за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом.

Тому зважаючи на відсутність зворотної дії закону у часі, до правовідносин, що виникли між позивачем та ПАТ «Банк «Таврика», мають застосовуватися норми Закону України «Про Фонд гарантування вкладів фізичних осіб» у редакції від 02.12.2010, чинний на момент укладання договорів.

Суд вважає, що така позиція позивача та його представника є хибною, з огляду на наступне.

Так, Закон України «Про Фонд гарантування вкладів фізичних осіб» втратив чинність 21.09.2012 згідно із Законом від 23.02.2012, тобто у період, коли строк дії укладених між позивачем та ПАТ «Банк «Таврика» договорів не закінчився, а строк зберігання виданих позивачу купонних ощадних (депозитних) сертифікатів не сплинув.

Отже, до правовідносин, що існували між позивачем та ПАТ «Банк «Таврика» за депозитними договорами починаючи із 21.09.2012 до сьогодні, мають застосовуватися норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який не передбачає відшкодування коштів за вкладами, підтвердженими ощадними сертифікатами на пред'явника.

Вказана норма закону, на думку позивача, порушує його права, однак із цим погодитися неможливо з огляду на те, що гарантії повернення коштів, внесених вкладниками на рахунки в банках, у разі відкликання банківської ліцензії врегульовані нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Так, згідно з ч. 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

У разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду.

Згідно зі ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до ч. 2 ст. 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до ч. 2 ст. 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи:

1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення;

2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів;

3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду.

Будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури.

Протягом 20 днів з дня затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів Фонд сповіщає кредиторів про акцептування їх вимог шляхом розміщення повідомлення на офіційному сайті Фонду, неплатоспроможного банку, а також у приміщеннях такого банку в доступному для відвідувачів місці.

Фонд не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, крім задоволення вимог кредиторів за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури, якщо таке задоволення вимог погоджено виконавчою дирекцією Фонду.

Вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними.

Статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено черговість задоволення вимог до банку, оплати витрат та здійснення платежів.

Як встановлено судом з наданих відповідачем-2 пояснень, вимога позивача за її вкладами акцептована Фондом та віднесена до задоволення у сьому чергу.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що доводи позивача про протиправну бездіяльність відповідача-1 не знайшли свого підтвердження, а вимоги про стягнення з відповідача-1 збитків є необґрунтованими та передчасними.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих судом обставин вбачається, що позов ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» про визнання протиправною бездіяльності та стягнення кошті є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню повністю.

Згідно з ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. У зв'язку з ухваленням судового рішення на користь суб'єктів владних повноважень та відсутністю з їх сторони судових витрат, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 69-71, 86, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1.

Копії постанови направити (вручити) сторонам (їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.М. Данилишин