Справа № 826/6136/15
Суддя: Маринчак Н.Є.
Дата ухвалення: 2015-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2015 року м. Київ К/800/32548/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого: Маринчак Н.Є.,

Суддів: Вербицької О.В, Цвіркуна Ю.І.,

при секретарі Бруй О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м.Києві

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2015 року

у справі №826/6136/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ітера Україна» (надалі - ТОВ «Ітера Україна»)

до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м.Києві (надалі - ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м.Києві)

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

встановив:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, в якому поставлено питання про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м.Києві від 06.03.2015р. №1.

Постановою Окружного адміністративного суду від 20.05.2015р. в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.06.2015р. рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове, яким позов задоволено.

Не погодившись з висновками суду апеляційної інстанції, відповідач звернувся із касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування судами норм матеріального права, ставить питання про скасування рішення суду апеляційної інстанції та залишення в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями, контролюючим органом проведено планову виїзну перевірку ТОВ «Ітера Україна» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2012р. по 31.12.2013р., валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2012р по 31.12.2013р., за наслідками якої складено акт від 13.10.2014р. № 948/26-55-22-01/32668118,

Проведеною перевіркою, на думку податкового органу, встановлено порушення позивачем: п. 141.1 ст. 141 Податкового кодексу України; п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.6 ст.201 Податкового кодексу України.

На підставі висновків зазначеного акту перевірки, та за результатами адміністративного оскарження, відповідачем прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 06.03.2015р. №1, згідно з яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 161339,00грн., в тому числі за основним платежем 105566,00грн. та за штрафними санкціями 52783,00грн.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції погодився з висновками контролюючого органу про порушення позивачем норм Податкового кодексу України з огляду на відсутність доказів реальності операцій й використання придбаних послуг у власній господарській діяльності.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції цілком вірно та обґрунтовано виходив з наступного.

Податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу (п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового Кодексу України).

Відповідно до підпункту "а" п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.6 ст. 198 Податкового Кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до ст.201.10 Податкового Кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Для підтвердження правомірності включення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених позивачем у складі ціни за придбану продукцію та виконані роботи, необхідні первинні документи, оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Дані положення врегульовані ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Виходячи з наведених правових норм, можливо зробити висновок, що вони дозволяють платнику податку формувати податковий кредит у зв'язку з реальним придбанням товарів/робіт/послуг та на підставі відповідних розрахункових, платіжних та інших документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Судами також встановлено, що між ТОВ «Ітера Україна» (покупець) та ТОВ «Системи розвитку бізнесу» (продавець) укладено договір постачання №0107/ТЕК від 01.07.2013р., відповідно до умов якого продавець зобов'язався передати у власність покупцеві олію соєву, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити його вартість на умовах цього договору.

На підтвердження отримання товару від ТОВ «Системи розвитку бізнесу» позивачем було надано видаткові накладні, податкові накладні, які наявні в матеріалах справи. Оплата за придбаний товар здійснювалась в порядку безготівкового розрахунку, про що було надано копію платіжного доручення.

Зазначені первинні документи не мають дефектів щодо форми, змісту або пошкодження, які б зумовили втрату ними юридичної сили і доказовості, тобто оформлені відповідно до чинного законодавства України.

Податковим органом, в свою чергу, не наведено переконливих доводів та не подано належних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться у цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, а також про те, що на момент надання податкових накладних контрагент позивача не був зареєстрований платником податку на додану вартість.

На підтвердження якості товару (олії соєвої) позивачем було надано належним чином засвідчені копії сертифікатів якості товару №№383,388,389,390, видані атестованою лабораторією ПАТ «Київ-Атлантик Україна».

Посилання ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м.Києві на ряд довідок, складених за результатами проведення зустрічної звірки, та актів про неможливість проведення зустрічних звірок державних податкових інспекцій, обґрунтовано не взято судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки при здійсненні таких дій господарські операції саме з позивачем податковим органом не досліджувались.

Відсутність товарно-транспортних накладних не є безумовною підставою ставити під сумнів здійснення господарських операцій. При цьому, як вірно зазначено судом апеляційної інстанції, правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку валових витрат та податкового кредиту платника податків. Документи обумовлені правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Поряд з цим, апеляційним судом встановлено, що необхідність транспортування тим чи іншим видом транспорту товару за оспорюванною відповідачем господарською операцією спростовується тим, що позивач придбавав товар та передавав товар на підставі договорів постачання на умовах FСА в обумовленому пункті: м.Миронівка, Київська обл.

Крім того, позивачем було надано податкові та видаткові накладні, складені за наслідками виконання договору №000-13-110 від 24.10.2013р., укладеного з ДП «Ітера Трейд» (покупець), предметом якого є передача у власність олії соєвої.

На підтвердження реальності здійснення оспорюваної податковим органом господарської операції позивачем було надано докази подальшого переміщення через митний кордон України товару, так як ДП «Ітера Трейд» передало придбаний у позивача товар підприємству NOBLEYSON MANAGEMENT LIMITED (нерезидент) на підставі контракту 12-06/ITR від 12.06.2012р., а саме - вантажні митні декларації, міжнародні автомобільні накладні.

Отже, оцінюючі зібрані по справі докази, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо задоволення позовних вимог та визнання протиправним й скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м.Києві від 06.03.2015р. №1.

Доводи касаційної скарги не спростовують зазначених висновків суду.

За таких обставин, судом апеляційної інстанції, виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі не вбачається.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ухвалив:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м.Києві - залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки встановлені ст.ст.236-238 КАС України.

Головуючий: ___________________ Н.Є. Маринчак

Судді: ___________________ О.В. Вербицька

___________________ Ю.І. Цвіркун