Справа № 817/2070/15
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2015-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/2070/15

14 вересня 2015 року 17год. 15хв. м. Рівне
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Сало А.Б. за участю секретаря судового засідання Лукащик Ю.Ю. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1;

відповідача: представник ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Компанія "ЗЕВС ЛТД"
доДубенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Компанія ЗЕВС ЛТД (далі ТОВ ЗЕВС ЛТД), звернулося до Рівненського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Дубенської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 17.07.2015 №, в частині нарахування податкового зобовязання з ПДВ в сумі 212190,00 грн. та штрафних санкцій в сумі 106095,00 грн.

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 18.05.2015 службовими особами Дубенської ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області було складено акт №145/22/30362061 від 07.07.2015 Про результати планової документальної виїзної перевірки ТОВ Компанія ЗЕВС ЛТД з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2013 по 31.12.2014.

На підставі даного акта відповідачем 17.07.2015 прийнято податкове повідомлення-рішення № про зменшення розміру відємного значення суми податку на додану вартість за основним платежем 299055,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 149527,50 грн.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві. В обґрунтування позову зазначив, що висновки податкового органу, які викладені в акті перевірки та покладені в основу оспорюваного податкового повідомленння-рішення, не відповідають фактичним обставинам справи. Пояснив, що бухгалтерські документи, якими оформлені господарські операції позивача з товариством з обмеженою відповідальністю Борд Груп (далі ТОВ Борд Груп) є первинними документами, оскільки мають всі необхідні встановлені законом обов'язкові реквізити. Стверджує, що господарські операції позивача з даним контрагентом є реальними і підстав вважати їх безтоварними немає. У звязку з чим, вважає висновки акта перевірки про порушення ТОВ Компанія Зевс ЛТД вимог Податкового кодексу України необґрунтованими і такими, що ґрунтуються на припущеннях осіб, що здійснювали перевірку, а податкове повідомлення-рішення № від 17.07.2015 в частині нарахування податкового зобовязання з ПДВ в сумі 212190,00 грн. та штрафних санкцій в сумі 106095,00 грн., протиправним і таким, що підлягає скасуванню.

З таких підстав, просив суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача надав суду письмові заперечення на позовну заяву, позов не визнав (а.с.64-65). В обґрунтування заперечень пояснив суду, що за результатами планової виїзної документальної перевірки позивача встановлено порушення пп.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.198.2, п.198.3, абз. 1 п.198.6 ст.198 п.201.6 ст.201, ст..51, п.176.2 ст.176, пп.168.1.5 п.168.1 ст.168, п.171.2 ст.171, п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України, яке полягало у заниженні податку на додану вартість в сумі 299055,00 грн., зокрема в частині заниження податкового кредиту в сумі 212190,00 грн. Даний висновок було зроблено податковим органом на підставі аналізу господарських операцій позивача з ТОВ Борд-Груп. Представник відповідача зазначив, що для перевірки були наданні первинні документи і документи бухгалтерського обліку, в яких не можливо було ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції від контрагента ТОВ Борд Груп. Також зазначив, що в наявній інформаційній базі даних податкових органів про ТОВ Борд Груп, яке зареєстроване у ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області, внесено запис про відсутність за місцем знаходження, а отже останнім не було задекларовано податкові зобовязання з ПДВ за грудень 2014 року, у т.ч. і з ТОВ Компанія Зевс ЛТД. Вважає оспорюване податкове повідомлення-рішення обґрунтованим і таким, що не підлягає скасуванню.

У звязку з наведеним, просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, судом встановлено наступне.

ТОВ Компанія Зевс ЛТД зареєстрована юридичною особою 07.07.2006 виконавчим комітетом Дубенської міської ради Рівненської області, що підтверджується копіями свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи (а.с.32), перебуває на обліку в органах державної податкової служби.

Згідно з відомостями, що містяться в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій, видами діяльності ТОВ Компанія Зевс ЛТД за КВЕД є розведення інших тварин; виробництво мясних продуктів; посередництво в торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напівфабрикатами; оптова торгівля живими тваринами.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі направлень від 18.05.2015 №147, 148, 149, 161 виданих Дубенською ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області посадовими особами Дубенської ОДПІ відповідно до наказу від 24.04.2015 №127 була проведена документальна планова перевірка ТОВ Компанія Зевс ЛТД з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період 01.04.2013 по 31.12.2014 за результатами якої складено акт № 145/22/30362061 від 07.07.2015 (а.с.9-14).

Платником податків 10.07.2015 подано заперечення до акту №145/22/30362061 від 07.07.2015 (а.с.44-46), за наслідками його розгляду податковим органом була направлена відповідь на заперечення від 17.07.2015 №6073, в якому зазначив, що аргументи платника податків не спростовують висновки акта, щодо заниження ТОВ Компанія Зевс ЛТД податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету в сумі 212190,00 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 17.07.2015, яким ТОВ Компанія ЗЕВС ЛТД зменшено суму грошового зобовязання за платежем податку на додану вартість за основним платежем в сумі 299055,00 грн, та штрафними (фінансовими) санкціями 149527,50 грн.

В основу оспорюваного податкового повідомлення-рішення покладено висновки відповідача про порушення позивачем вимог п.198.2, п.198.3, абз. 1 п.198.6 ст.198 п.201.6 ст.201 Податкового кодексу України, яке полягало у заниженні податку на додану вартість за грудень 2014 року в сумі 212190,00 грн.

Вказані висновки зроблені податковим органом на підставі аналізу господарських операцій ТОВ Компанія Зевс ЛТД з ТОВ Борд Груп.

Висновки податкового органу на переконання суду є необгрунтовани та безпідставними та такими, що ґрунтуються на припущеннях органу доходів і зборів, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що згідно Договором № 1/49 від 25.12.2015, укладеним між ТОВ Компанія Зевс ЛТД та його контрагентом ТОВ Борд Груп, позивач закупив в останнього м'ясо яловичини заморожене (а.с.23-26). Згідно умов договору, строк дії в частині поставки товару становить до 31.12.2014.

Як вбачається з матеріалів справи, оплата за товар здійснена в повному обсязі у безготівковій формі, що підтверджується випискою/особовим рахунком від 25.12.2014, випискою/особовим рахунком від 29.12.2014; податковою накладною №1 від 25.12.2014 на суму 166666,67 грн. в т.ч. ПДВ на суму 33333,33 грн.; податковою накладною №78 від 29.12.2014 на суму 416667,50 грн. в т.ч. ПДВ на суму 83333,50 грн.; податковою накладною №79 від 29.12.2014 на суму 583332,50 грн. в т.ч. ПДВ на суму 116666,50 грн. (а.с.18-20); рахунком-фактури №К-00000001 від 24.12.2014 на загальну суму 1412000,00 грн. (а.с.29).

Згідно з пп.4.1.27 п. 4.1 ст.4 Податкового кодексу України витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

У відповідності до п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, інших витрат, крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з пп.138.1.1 п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України, витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку та витрати банківських установ.

В силу вимог п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з ч. 1,2 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні №996-XIV від 16.07.1999 року (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа; дату і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Норми аналогічного змісту містить Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну України від 24.05.1995 №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/704 (далі - Положення №168/704).

Пунктом 2.4 Положення №168/704 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п. 2.16 Положення №168/704 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать нормативно-правовим актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам.

Наявні в матеріалах справи видаткові накладні, податкові накладні, розрахункові документи в силу Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні №996-XIV від 16.07.1999 року (в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин) та Положення №168/704 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), є первинними документами, та мають всі необхідні встановлені законом обов'язкові реквізити. Зазначені документи, підтверджують взаємовідносини позивача з ТОВ Борд Груп, містять всі обовязкові реквізити, що передбачені для даного виду господарських операцій, містять необхідні відомості про господарську операцію, що є достатніми для цілей оподаткування, підтверджують реальність руху активів учасників правовідносин, а відтак є первинні в розумінні закону.

Відповідно до пункту 198.1 та пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно п.198.2 ст.198 Податкового Кодексу України датою віднесення сум до податкового кредиту замовника вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунку платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджується податковою накладною.

Суд звертає увагу на те що, надані до матеріалів справи позивачем документи а саме: копія видаткової накладної №00000001 від 13.01.2015, №00000004 від 06.02.2015, №00000006 від 05.03.2015, №00000006 від 08.04.2015, №00000005 від 12.06.2015, свідчать про реалізацію товару (а.с.124-128). Вказані документи, є достатньою підставою для формування податкового кредиту платника податків.

Таким чином, встановлені судом обставини в їх сукупності свідчать про товарність та реальність здійснення господарських операцій між ТОВ Компанія Зевс ЛТД та ТОВ Борд Груп, подальше використання позивачем придбаних товарно-матеріальних цінностей, що підтверджують рух активів у процесі здійснення господарських операцій з даним контрагентом.

Водночас суд звертає увагу на те, що як вбачається з акта перевірки від 07.07.2015, згідно наявної інформаційної бази даних податкових органів ТОВ Борд Груп зареєстроване у ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області, стан платника 8 - до ЄДР внесено запис про відсутність за місцем знаходження. Згідно системи співвідношення податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів за грудень 2014 року ТОВ Борд Груп не задекларувало податкові зобовязання з ПДВ у т.ч. і з ТОВ Компанія Зевс ЛТД, у звязку з чим по ТОВ Компанія Зевс ЛТД рахується завищення податкового кредиту за грудень 2014 в сумі 217163,33 грн. по контрагенту ТОВ Борд Груп. Водночас, з матеріалів справи вбачається, що на момент здійснення операції ТОВ Борд Груп було зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб підприємців, дані про перебування юридичної особи в процесі припинення станом 09.07.2015 відсутні (а.с.40-43), був зареєстрований платником ПДВ, отже на момент вчинення правочину товариство було наділено правом укладати господарські договори, тобто мало достатній обєм правоздатності для укладення угод, договір підписали особи наділені відповідними повноваженнями.

Суд також акцентує увагу, що згідно із статтею 61 Конституції України відповідальність осіб має індивідуальний характер, при цьому будь-які протиправні дії одних платників податків не можуть покладати обовязку щодо відповідальності за дії таких платників на інших осіб.

Особа не може нести відповідальності за неправомірні дії інших осіб (за умови необізнаності щодо їх протиправної поведінки). Відповідачем не встановлено обізнаності позивача щодо можливих дефектів у правовому статусі його контрагентів (відсутність за місцем знаходження, відсутність реєстрації їх як платників податку на додану вартість, відсутність у відповідних посадових осіб чи інших представників контрагента повноважень на складання первинних, розрахункових документів, податкових накладних).

Окрім того, практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини №3477-IV від 23.02.2006 р., є джерелом права, свідчить про те, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (Рішення Європейського Суду від 09.01.2007 р. у справі Інтерсплав проти України). Вказане узгоджується з конституційним принципом індивідуальності юридичної відповідальності.

Жодних доказів того, що позивач під час укладання договорів завідомо (з прямим або непрямим умислом) діяв всупереч інтересам держави і суспільства суду податковим органом не надано.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу. У відповідності до п. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності прийнятого ним податкового повідомлення-рішення № від 17.07.2015 року.

При зазначених обставинах, вимоги позивача правомірні, обґрунтовані і підлягають до задоволення в повному обсязі, а заперечення відповідача суд відхиляє як безпідставні і такі, що суперечать чинному законодавству та фактичним обставинам справи.

Згідно з ч. 3 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Дубенської ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області від 17.07.2015 року № в частині нарахування податкового зобовязання з ПДВ в сумі 212190 (двісті дванадцять тисяч сто девяносто) гривень та штрафних санкцій в сумі 106095 (сто шість тисяч девяносто пять) гривень.

Присудити на користь позивача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Компанія "ЗЕВС ЛТД" із Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) гривень.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Сало А.Б.