Справа № 22-а-22292/11
Суддя: Данілов О. М.
Дата ухвалення: 2011-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Категорія 90 23.11.2011
УХВАЛА

Іменем України

23 листопада 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: Мережко М.В. суддів: Данілова О.М., Оношко Г.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області адміністративну справу за апеляційною скаргою управління пенсійного фонду України у Тараіцанському районі Київської області на рішення Таращанського районного суду Київської області від 30 квітня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до управління пенсійного фонду України у Таращанському районі Київської області про зобовязання провести перерахунок пенсії та доплат,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач у квітні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до Таращанського районного суду

Київської області з адміністративним позовом до управління пенсійного фонду України у

Таращанському районі та зазначив, що він є постраждалим внаслідок аварії на ЧЕАС 1 категорії,

інвалідом П групи внаслідок захворювання, повязаного з ліквідацією на ЧАЕС. Вказував на те,

що отримує державну пенсію у значно меншому розмірі ніж передбачено ст.54 Закону України

«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської

катастрофи». Вважає, що такими діями відповідача порушуються норми вказаного Закону та

його конституційні права. Просив суд визнати дії відповідача - управління пенсійного фонду

України у Таращанському районі Київської області протиправними та зобовязати здійснити

перерахунок основної пенсії.

Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 30 квітня 2010 року

позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправною відмову відповідача щодо

перерахунку пенсії ОСОБА_2 відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і

соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобовязано відповідача провести перерахунок та виплату позивачу пенсії по II групі

інвалідності відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист

громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 27.11.2008 року'

по 31.12.2008 року, з 01.01. 2009 року по 30.04.2010 року включно з врахуванням виплачених

сум.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, УПФ в Таращанському районі подало

апеляційну скаргу, в якій просить скасувати незаконне, на його думку, рішення суду першої

інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В своїй

апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність та необгрунтованість рішення суду,

неповне зясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення

судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи

колегія судців вважає, що апеляційна скарга не підлягає виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 перебуває на обліку в УПФ у Таращанському районі Київської області ж потерпілий 1 категорії від наслідків авари на ЧАЕС (а.с.8) та є інвалідом II групи внаслідок захворювання, повязаного з впливом аварії на ЧАЕС.

Відповідно до ст. 49 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", пенсії особам, віднесеним до категорій 1,2,3,4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

В ч. 4 ст.54 цього Закону передбачено, що в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, по другій групі інвалідності не можуть бути нижчими 8 мінімальних пенсій за віком.

ОСОБА_2 оспорюючи дії відповідача вважав, що він отримував основну пенсію значно нижчу, ніж це передбачено ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у звязку з чим звернувся до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи вказаний спір та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку про порушення відповідачем норм ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Колегія суддів вважає зазначений висновок суду першої інстанції законним та обгрунтованим.

Статтею 19 ч.2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та Законами України (ст. 113 Конституції України).

При винесенні оскаржуваного рішення суд першої інстанції, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, правомірно прийшов до висновку, що постанова КМ України № 1 від 03.01.2002 року "Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету", суперечить вимогам ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Також суд першої інстанції правильно не взяв до уваги посилання представника відповідача на 4.5 ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок

Чорнобильської катастрофи", якою передбачено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається КМ України, оскільки надання законодавцем такого права КМ України не означає, що останній встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановленого цим же Законом.

Тобто, КМ України повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень

цього Закону, в тому числі й інших законів, якими встановлено розмір мінімальної пенсії за віком

розмір якої визначається лише за правилами , передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України «Про

загальнообовязкове державне пенсійне страхування» і іншого нормативно-правового акта, який

би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Згідно з рішенням Конституційного суду України від 22 травня 2008 року за № 10 - рп

визнано неконституційними деякі положення Законів України "Про державний бюджет на 2008

рік", зокрема п.28 розділу 2 зазначеного Закону, яким було внесено на 2008 рік зміни до сг.54

Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок

Чорнобильської катастрофи" в частині визначення розміру пенсії по II групі інвалідності,

повязаної з впливом аварії на ЧАЕС.

Рішення Конституційного Суду України є обовязковим до виконання на всій території 1

України.

Крім того, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 19%

року N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", судам необхідно .

виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акта |

Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету

Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи

рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування,

накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій

тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону.

Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав

застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон,

регулює ці правовідносини.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про

незалежність судової влади" зазначено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не

підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються

конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та

обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод (абз.1 п.19).

Відповідно до положень Конституції України, найвищою соціальною цінністю в Україні є

людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх

утвердження і забезпечення є головним обов'язком держави (ст.З), права і свободи людини є

невідчужуваними та непорушними (стаття 21), їх зміст і обсяг при прийнятті нових законів або

внесенні змін до чинних законів не може бути звужений (стаття 22).

Зупинення дії положень законів, якими визначено права і свободи громадян, їх зміст та обсяг, є обмеженням прав і свобод і може мати місце лише у випадках, передбачених основним Законом України (лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний

Окрім того, встановлений ч. 2 ст. 95 Конституції України, ч. 2 ст. 38 Бюджетного Кодексу

перелік правовідносин, які регулюються Законом про Державний бюджет України, є вичерпним

а тому цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг, компенсацій і

гарантій, передбачених іншими законами України, зокрема Законом України "Про статус і

соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та не може

будь-яким чином змінювати визначене іншими законами України правове регулювання

суспільних відносин.

Виходячи з вшценаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції*

правильно встановлені обставини справи, постанова ухвалена з додержанням норм

матеріального та процесуального права і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Таращанському районі Київської області - відхилити.

Рішення Таращанського районного суду Київської області від 30 квітня 2010 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до частини 5 статті 254 КАС України та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий

Судді