Справа № 667/10389/14-а
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2015-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 р.м.ОдесаСправа № 667/10389/14-а

Категорія: 10.2 Головуючий в 1 інстанції: Дзиговський Ю.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Кравця О.О. Яковлева Ю.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Комсомольського районного суду м. Херсона від 02 лютого 2015 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання призначити пенсію, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на постанову Комсомольського районного суду м. Херсона від 02 лютого 2015 року, в якій просить скасувати оскаржену постанову та ухвалити нову, якою задовольнити поданий ним адміністративний позов у повному обсязі.

Постановою від 02 лютого 2015 року, ухваленою у скороченому провадженні, Комсомольський районний суд м. Херсона відмовив в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні про визнання бездіяльності щодо виплати пенсії за віком протиправною, зобов'язання призначити пенсію за віком.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права, оскільки Рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року №25-пр/2009 положення п.2 ч.1 ст.49, другого речення ст.51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та положення інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, визнано неконституційними. Тобто, пенсіонер України, проживаючи в іншій державі, як громадянин України має такі ж самі конституційні права, як і громадяни України, які проживають на території України.

Управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні заперечень на апеляційну скаргу не надало.

Ухвалюючи постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції дійшов висновку про його необґрунтованість, так як ОСОБА_1 звернувся до управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні за призначенням пенсії за віком вже перебуваючи на постійному місці проживання в іншій державі.

Суд першої інстанції встановив, що позивачем порушено Порядок подання та оформлення документів для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Справу розглянуто апеляційним судом в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.197 КАС України.

Заслухавши суддю доповідача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Апеляційний суд встановив, що 19 вересня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні із заявою про призначення пенсії за віком як громадянину України, що проживає за кордоном.

Листом від 22.09.2014р. вих. №167/У-1 УПФУ в м. Херсоні повідомило позивача, що призначити йому пенсію в Управління немає підстав, у зв'язку з тим, що заявником не надано паспорта або іншого документа, в якому засвідчено місце проживання (реєстрації) на території України, що унеможливлює визначити територіальність (підвідомчість) такого звернення за пенсією.

Апеляційний суд, також, встановив, що 03 жовтня 2014 року до відповідача від представника ОСОБА_1 по нотаріально посвідчений довіреності ОСОБА_2 засобами поштового зв'язку надійшла заява щодо призначення пенсії за віком ОСОБА_1, у відповідь на яку листом від 20.10.2014р. Управління повідомило про відсутність підстав для призначення пенсії. Зокрема, зазначено, що заяву подано в довільній формі, не встановленого зразку, а також, що заявником не надано документів, що підтверджують місце проживання (реєстрації) заявника в Україні.

Не погодившись з вказаною відмовою позивач звернувся з даним позовом до суду. Апеляційний суд знаходить правильним висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову ОСОБА_1; при цьому, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Згідно ст.44 вказаного Закону заява про призначення (перерахунок) пенсії або про її відстрочення та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до п.1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005р. №22-1, заява (за встановленою формою) про призначення пенсії непрацюючим громадянам подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації) або законним представником відповідно до законодавства за місцем проживання (реєстрації) заявника.

Пунктом 1.7 вказаного Порядку встановлено, що днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви. Заява (встановленого зразка) може пересилатися поштою, але крім випадків призначення (поновлення) пенсій.

Тобто, зазначеними нормами, серед іншого, передбачено обов'язок подання, при зверненні із заявою про призначення пенсії, заявником особисто або його представником до органу Пенсійного фонду відповідної заяви встановленого зразку, а також документів, які підтверджують місце проживання (реєстрації) заявника в Україні для визначення територіальності (підвідомчості) такого призначення.

Апеляційний суд встановив, що, відповідно до матеріалів справи, як при зверненні безпосередньо ОСОБА_1 з відповідною заявою про призначення пенсії від 19.09.2014р., так і при зверненні його представника, заявниками подавались заяви у довільній формі, а не встановленого Додатком 2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005р. №22-1, зразку.

Крім цього, представником ОСОБА_1 ОСОБА_2 заяву про призначення пенсії надіслано на адресу УПФУ в м. Херсоні поштовим зв'язком, що не відповідає вимогам п.1.7 Порядку №22-1.

Згідно п.2.9 Порядку №22-1 особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Позивач не дотримався вимог вказаної норми Порядку та не надав відповідачу документів, що засвідчують місце проживання (реєстрації) ОСОБА_1, в той час як подання зазначених документів необхідне для визначення правильності звернення до належного територіального органу Пенсійного фонду.

При зверненні з позовом до суду та в обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що в 1998 році він виїхав на постійне місце проживання до Сполучених Штатів Америки, де досяг пенсійного віку. З посиланням на Рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року №25-пр/2009, якими визнано неконституційними положення п.2 ч.1 ст.49, другого речення ст.51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та положення інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, апелянт вважає, що УПФУ в м. Херсоні обмежено його право на соціальний захист, зокрема, право на отримання пенсії.

Апеляційний суд відхиляє ці доводи апелянта, оскільки норми ст.ст.49, 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», які визнано неконституційними вказаним рішенням КСУ, регулюють правовідносини щодо пенсій, які вже були призначенні особам, як громадянам України з приводу припинення, поновлення та виплати пенсії у разі виїзду за кордон.

Оскільки, по справі яка переглядається апеляційним судом, ОСОБА_1 не було призначено пенсію, пенсійного віку він досяг проживаючи на постійній основі в іншій державі, тому при зверненні із заявами про призначення пенсії УПФУ в м. Херсоні правомірно керувалось нормами, що регулюють саме призначення пенсії, зокрема, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005р. №22-1.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, відповідно до ст. 200 КАС України, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 2, 11, 69-71, ч. 10 ст. 183-2, 195, п.3 ч.1 ст.197, п.1 ч.1 ст.198, ст.ст. 200, 206, ч. 6 ст. 254 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Комсомольського районного суду м. Херсона від 02 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її постановлення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий: суддя С.Д Домусчі

суддя О.О.Кравець

суддя Ю.В.Яковлев