Справа № П/811/3044/15
Суддя: О.В. Кравчук
Дата ухвалення: 2015-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2015 року Справа № П/811/3044/15

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кравчук О.В. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Всеукраїнської громадської організації Комітет конституційно-правового контролю України

до відповідача - Кіровоградського національного технічного університету

про визнання протиправними дій та стягнення матеріальної шкоди.

Всеукраїнська громадська організація Комітет конституційно-правового контролю України (далі позивач) звернулась до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Кіровоградського національного технічного університету (далі відповідач, КНТУ), у якій просив суд:

- визнати дію Кіровоградського національного технічного університету, що полягає у відмові у задоволенні запиту на інформацію позивача, протиправною;

- стягнути з Кіровоградського національного технічного університету матеріальну шкоду, яку з вини відповідача зазнав позивач, у розмірі 6530,00 грн. (штрафні санкції за порушення Договору про надання юридичних послу від 09 лютого 2015 року);

- стягнути з Кіровоградського національного технічного університету матеріальну шкоду, яку з вини відповідача поніс позивач у звязку з підготовкою даної позовної заяви, сплачену позивачем відповідно до договору про надання юридичних послуг від 22 червня 2015 року у розмірі 3750,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на необґрунтованість твердження відповідача про те, що запитувана інформація не є предметом суспільного інтересу, у звязку з чим також вказував на безпідставність пропозиції відповідача відшкодувати витрати на виготовлення копій запитаних документів.

Крім того, позивач наголошує, що 09 лютого 2015 року між ним та фахівцем у галузі права було укладено договір про надання юридичних послуг, відповідно до якого ВГО Комітет конституційно-правового контролю України зобовязалася надати до юридичної експертизи фахівцем у галузі права ряд документів, що стосуються діяльності КНТУ. Ненадання відповідачем запитаних із цією метою документів призвело до того, що позивач поніс витрати у вигляді сплати штрафних санкцій за невиконання умов вказаного договору у розмірі 6530,00 грн. Позивач вважає, що з вини відповідача також поніс матеріальну шкоду у розмірі 3750 грн, у зв'язку з підготовкою даної позовної заяви.

Відповідач адміністративний позов не визнав повністю, свої мотиви виклав у письмових запереченнях проти позову та наголосив, зокрема, що не відмовляв відповідачеві у наданні запитаної інформації, а у відповідності до статті 21 Закону України „Про доступ до публічної інформації запропонував відповідачеві сплатити витрати на копіювання документів або обрати інший спосіб отримання запитаної інформації (електронною поштою) (а.с.66-72).

В судове засідання, призначене на 29 жовтня 2015 року, сторони не прибули; представниками сторін подані до суду клопотання про розгляд справи без їх участі (а.с.62, 64). Відтак, на підставі частини четвертої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглянув дану справу у письмовому провадженні.

Розглянувши у письмовому провадженні подані представниками сторін документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно і неупереджено оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

В С Т А Н О В И В:

02 лютого 2015 року Всеукраїнська громадська організація «Комітет конституційно-правового контролю України» звернулась до Кіровоградського національного технічного університету із запитом №136/1-15 щодо надання публічної інформації про ВНЗ, яка є предметом суспільного інтересу, а саме - належним чином засвідчених копій: статуту ВНЗ; свідоцтва про реєстрацію ВНЗ; ліцензії на провадження ВНЗ освітньої діяльності за відповідними спеціальностями та додатки до них; сертифіката про акредитацію освітньої програми ВНЗ; витяга ВНЗ із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців; переліку структурних підрозділів та робочих органів ВНЗ з вказанням їх адрес, телефонів, прізвищ керівників; правил прийому до ВНЗ у 2015 році; Положення про приймальну комісію ВНЗ у 2015 році; наказу про затвердження складу приймальної комісії ВНЗ у 2015 році; переліку та вартості платних освітніх та інших послуг, які надаються ВНЗ та його структурними підрозділами; плани роботи ВНЗ у сферах наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності (а.с.10).

Листом №11-17/250 від 13 лютого 2015 року КНТУ повідомив позивача, що згідно пункту 2 статті 21 Закону України „Про доступ до публічної інформації» якщо задоволення інформації передбачає виготовлення копій документів більш ніж 10 сторінок, запитувач зобовязаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання. Згідно кошторису на копіювання діючого в університеті ксерокопія однієї сторінки тексту коштує 0,51 грн. Таким чином, задоволення запиту можливе лише після оплати заявником фактичних затрат в сумі 350,00 грн. (а.с.11).

Принагідно, 18 лютого 2015 року відповідач запропонував відповідачеві направити запитувані документи електронною поштою з метою уникнення матеріальних витрат (а.с.12).

Вважаючи таку відповідь фактичною відмовою у наданні інформації, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку таким твердженням, суд зазначає таке.

Законом України „Про доступ до публічної інформації від 13 січня 2011 року №2939-VI (далі - Закон №2939) врегульовано порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Частиною першою статті 1 Закону №2939 публічна інформація визначається як відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Статтею 3 Закону №2939 передбачено гарантії забезпечення права на доступ до публічної інформації.

Так, право на доступ до публічної інформації гарантується: 1) обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; 2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; 3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; 4) доступом до засідань колегіальних суб'єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; 5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; 6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 13 Закону №2939 розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків.

Сторонами не спростовано та матеріалами справи підтверджено, що Кіровоградський національний технічний університет є розпорядником інформації у розумінні Закону №2939.

У відповідності до частин третьої та четвертої статті 13 Закону №2939 на розпорядників інформації, визначених у пунктах 2, 3, 4 частини першої та в частині другій цієї статті, вимоги цього Закону поширюються в частині оприлюднення та надання відповідної інформації за запитами.

Усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Обов'язки розпорядників інформації визначені в статті 14 Закону №2939. Так, розпорядники інформації зобов'язані: 1) оприлюднювати інформацію про свою діяльність та прийняті рішення; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації; 6) надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 20 Закону №2939 розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Водночас, у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Згідно частини першої статті 21 Закону №2939 інформація на запит надається безкоштовно.

Разом з тим у разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк (частина друга статті 21 Закону №2939).

Відповідно до приписів частини третьої вказаної статті Закону розмір фактичних витрат визначається відповідним розпорядником на копіювання та друк в межах граничних норм, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо розпорядник інформації не встановив розміру плати за копіювання або друк, інформація надається безкоштовно.

Разом з цим, частиною четвертою статті 21 Закону передбачено, що при наданні особі інформації про себе та інформації, що становить суспільний інтерес, плата за копіювання та друк не стягується.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що перелічена у запиті від 02 лютого 2015 року інформація мала бути надана відповідачем безкоштовно, оскільки забезпечує реалізацію конституційного права особи на освіту, повязана зі вступом до вищого навчального закладу, важлива для тисяч абітурієнтів та їх родин, а відтак є предметом суспільного інтересу та повинна була бути надана відповідачем безкоштовно з огляду на приписи частини четвертої статті 21 Закону.

Натомість відповідач листом від 13 лютого 2015 року запропонував запитувачу сплатити фактичні витрати КНТУ на виготовлення копій запитуваних документів, оскільки їх обсяг перевищує 10 сторінок, а у листі від 18 лютого 2015 року висловив пропозицію щодо надіслання запитаної інформації електронною поштою з метою уникнення витрат позивача на копіювання запитаних документів.

Отже, спір між сторонами виник, зокрема, в частині кваліфікації запитаної позивачем інформації як такої, що становить суспільний інтерес.

Відповідно до статті 29 Закону України «Про інформацію» предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов'язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.

Водночас, суд наголошує, що факт суспільної значущості інформації повинен встановлюватися у кожному конкретному випадку, залежно від обставин справи.

Так, термін „суспільний інтерес є оціночною категорією. Суспільний інтерес, на думку суду, становить інформація щодо проблем, які мають важливе значення для життя широкого загалу, проблем або важливих питань, які обговорюються в суспільстві та викликають громадський інтерес.

Індикатором суспільної важливості інформації є необхідність суспільства реагувати на ситуацію, яка вже має місце та викликала проблему в суспільстві, та впливати на неї, застосовуючи правові, моральні та інші важелі.

За таких умов сам лише стосунок інформації до реалізації конституційних прав і свобод не надає їй ознак інформації, що становить суспільний інтерес.

Суд звертає увагу позивача на те, що під інформацією, що забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов'язків розуміється інформація, що сприяє особі в реалізації її суб'єктивного права, свободи, обов'язку, в даному випадку, як стверджує позивач права на освіту. Проте доказів на підтвердження того, що позивач сприяє особам в реалізації їх конституційного права на освіту, суду не надано.

Здійснення позивачем своїх статутних завдань громадського контролю за діяльністю вищих навчальних закладів України та заявлена ним необхідність перевірки дотримання відповідачем стандартів для здійснення освітньої діяльності на території України, проведення юридичної експертизи відповідних документів не презюмує наявності суспільного інтересу в отриманні інформації, запитаної у відповідача.

Проаналізувавши перелік інформації, яка запитувалася позивачем 02 лютого 2015 року, суд встановив, що реєстраційні документи ВНЗ та документи, що підтверджують право на зайняття певними видами діяльності в галузі освіти, дані щодо організаційної структури установи містять інформацію про діяльність ВНЗ та є загальнодоступними, зокрема, на офіційному сайті Кіровоградського національного технічного університету.

Крім того, суд зазначає, що інформація була запитана позивачем у лютому 2015 року, тоді як прийом заяв та документів від вступників до ВНЗ розпочинався лише 10 липня 2015 року, відповідно до Умов прийому на навчання до вищих навчальних закладів України в 2015 році, затверджених Наказом Міністерства освіти і науки України від 15 жовтня 2014 № 1172. Таким чином, на час запитування інформації, не могло існувати нагального суспільного інтересу або проблеми, яка б турбувала широкий загал щодо запитаної позивачем інформації.

Таким чином, суд приходить до висновку, що посилання позивача на критерій „суспільного інтересу як підставу для безкоштовного отримання документів за своїм запитом не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам законодавства.

За таких умов відповідач не зобовязаний був надавати позивачеві запитану інформацію до відшкодування ним витрат КНТУ на копіювання запитаних документів.

У даному контексті суд критично оцінює й посилання позивача на те, що на підставі частини другої статті 21 Закону відповідач повинен був надати йому безкоштовно 10 сторінок запитаної інформації, навіть якщо ця інформація не є суспільно необхідною.

Граматичне та системне тлумачення вказаного законодавчого положення не дає підстав вважати, що фактичні витрати розпорядника інформації на копіювання та друк запитаної інформації у випадку перевищення 10-сторінкового обсягу підлягають частковому відшкодуванню.

Так само, Верховний Суд України в Постанові від 26 травня 2015 року у справі за позовом Всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України» до ректора Київського національного університету імені ОСОБА_1 наголосив на необхідності суду зазначити про причини неприйняття до уваги положень частини другої статті 21 та пункту 3 частини першої статті 22 Закону №2939 та не вказав на право запитувача отримати 10 сторінок запитаної інформації безкоштовно за будь-яких умов.

Принагідно суд зазначає, що відповідь на запит 13 лютого 2015 року позивач вважає відмовою у наданні інформації.

Водночас, зі змісту частин першої, другої статті 22 Закону №2939 вбачається що пропозиція запитувачеві сплатити витрати за виготовлення копій запитуваних документів або обрати інший спосіб отримання запитаної інформації (засобами електронного звязку) не є відмовою у наданні публічної інформації у розумінні Закону №2939.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову в частині визнання протиправною дії Кіровоградського національного технічного університету, що полягає у відмові в задоволенні запиту на інформацію позивача.

У свою чергу, вимоги про стягнення з відповідача матеріальної шкоди, які, за змістом частини четвертої статті 104 Кодексу адміністративного судочинства України, мають розглядатися у сувязі з вимогами про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача у справі, не підлягають задоволенню з огляду на встановлену вище відсутність протиправних дій (бездіяльності) з боку Кіровоградського національного технічного університету.

На підставі частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України у сувязі з приписами частини другої статті 4 Закону України „Про судовий збір (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом), з позивача належить стягнути 1644,30 грн судового збору, враховуючи попередню сплату ВГО „Комітет конституційно-правового контролю України 255,78 грн судового збору (а.с. 2, 33).

Керуючись статтями 86, 94, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Стягнути з Всеукраїнської громадської організації „Комітет конституційно-правового контрлю України () судовий збір в сумі 1644,30 грн (одна тисяча шістсот сорок чотири гривні, тридцять копійок) на користь Державного бюджету України.

Постанова суду набирає законної сили у порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд в десятиденний строк з дня отримання копії постанови.. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду ОСОБА_2