Справа № 826/2654/15
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2015-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2015 року м. Київ К/800/32674/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі

суддів: Леонтович К.Г., Васильченко Н.В., Калашнікової О.В.,

розглянувши у попередньому розгляді справу за касаційною скаргою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2015 року у справі № 826/2654/15 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „ВІТРЯНИЙ ПАРК КРАСНОДОНСЬКИЙ" до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг, третя особа державне підприємство „Енергоринок" про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю „ВІТРЯНИЙ ПАРК КРАСНОДОНСЬКИЙ" звернулося в суд з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг третя особа: державне підприємство „Енергоринок", в якому просило: 1)визнати протиправною бездіяльність НКРЕКП щодо не встановлення „зеленого" тарифу ТОВ „ВІТРЯНИЙ ПАРК КРАСНОДОНСЬКИЙ" на рівні не меншим фіксованого мінімального розміру „зеленого" тарифу, шляхом перерахування в євро „зеленого" тарифу, розрахованого згідно зі ст. 17-1 Закону України „Про електроенергетику" та Постанови НКРЕ № 1421 від 02.11.2012 року, станом на 1 січня 2009 року за офіційним валютним курсом Національного банку України на дату встановлення відповідачем роздрібних тарифів для споживачів, а саме на вересень, жовтень, листопад, грудень 2014 року, січень 2015 року; 2)зобов'язати НКРЕКП прийняти рішення щодо встановлення „зеленого" тарифу позивачу на розрахунковий місяць вересень 2014 року на рівні не меншим фіксованого мінімального розміру „зеленого" тарифу шляхом перерахування в євро „зеленого" тарифу, розрахованого згідно зі ст. 17-1 Закону України „Про електроенергетику" станом на 1 січня 2009 року, за офіційним валютним курсом Національного банку України на 29 серпня 2014 року; 3)зобов'язати НКРЕКП прийняти рішення щодо встановлення „зеленого" тарифу позивачу на розрахунковий місяць жовтень 2014 року на рівні не меншим фіксованого мінімального розміру „зеленого" тарифу шляхом перерахування в євро „зеленого" тарифу, розрахованого згідно зі ст.17-1 Закону України „Про електроенергетику" станом на 1 січня 2009 року, за офіційним валютним курсом Національного банку України на 30 вересня 2014 року; 4)зобов'язати НКРЕКП прийняти рішення щодо встановлення „зеленого" тарифу позивачу на розрахунковий місяць листопад 2014 року на рівні не меншим фіксованого мінімального розміру „зеленого" тарифу шляхом перерахування в євро „зеленого" тарифу, розрахованого згідно зі ст. 17-1 Закону України „Про електроенергетику" станом на 1 січня 2009 року, за офіційним валютним курсом Національного банку України на 31 жовтня 2014 року; 5)зобов'язати НКРЕКП прийняти рішення щодо встановлення „зеленого" тарифу позивачу на розрахунковий місяць грудень 2014 року на рівні не меншим фіксованого мінімального розміру „зеленого" тарифу шляхом перерахування в євро „зеленого" тарифу, розрахованого згідно зі ст. 17-1 Закону України „Про електроенергетику" станом на 1 січня 2009 року, за офіційним валютним курсом Національного банку України на 28 листопада 2014 року; 6)зобов'язати НКРЕКП прийняти рішення щодо встановлення „зеленого" тарифу позивачу на розрахунковий місяць січень 2015 року на рівні не меншим фіксованого мінімального розміру „зеленого" тарифу шляхом перерахування в євро „зеленого" тарифу, розрахованого згідно зі ст.17-1 Закону України „Про електроенергетику" станом на 1 січня 2009 року, за офіційним валютним курсом Національного банку України на 31 грудня 2014 року; 7) зобов'язати НКРЕКП прийняти рішення про внесення змін до алгоритму розрахунків на Оптовому ринку електричної енергії, що передбачать здійснення Державним підприємством „Енергоринок" перерахувань позивачу додаткових коштів у розмірі різниці між вартістю фактично проданої позивачем за договором № 9876/02 на продаж електроенергії від 28.08.2013 року, у вересні 2014 року електроенергії, за „зеленим" тарифом, встановленим відповідно до постанови НКРЕ № 1072 від 27 липня 2014 року та вартістю фактично проданої позивачем за договором № 9876/02 на продаж електроенергії від 28.08.2013 року, у вересні 2014 року електроенергії, за „зеленим" тарифом, який на вересень 2014 року НКРЕКП було зобов'язано встановити на рівні не меншим фіксованого мінімального розміру „зеленого" тарифу шляхом перерахування в євро „зеленого" тарифу розрахованого згідно зі ст. 17-1 Закону України „Про електроенергетику" станом на 1 січня 2009 року за офіційним валютним курсом Національного банку України на дату встановлення відповідачем роздрібних тарифів для споживачів на вересень 2014 року; 8) зобов'язати НКРЕКП прийняти рішення про внесення змін до алгоритму розрахунків на Оптовому ринку електричної енергії, що передбачать здійснення Державним підприємством „Енергоринок" перерахувань позивачу додаткових коштів у розмірі різниці між вартістю фактично проданої позивачем за договором № 9876/02 на продаж електроенергії від 28.08.2013 року, у жовтні 2014 року електроенергії, за „зеленим" тарифом, встановленим відповідно до постанови НКРЕ № 1072 від 27 липня 2014 року та вартістю фактично проданої позивачем за договором № 9876/02 на продаж електроенергії від 28.08.2013 року, у жовтні 2014 року електроенергії, за „зеленим" тарифом, який на жовтень 2014 року НКРЕКП було зобов'язано встановити на рівні не меншим фіксованого мінімального розміру „зеленого" тарифу шляхом перерахування в євро „зеленого" тарифу розрахованого, згідно зі ст. 17-1 Закону України „Про електроенергетику" станом на 1 січня 2009 року за офіційним валютним курсом Національного банку України на дату встановлення відповідачем роздрібних тарифів для споживачів на жовтень 2014 року; 9) зобов'язати НКРЕКП прийняти рішення про внесення змін до алгоритму розрахунків на Оптовому ринку електричної енергії, що передбачать здійснення Державним підприємством „Енергоринок" перерахувань позивачу додаткових коштів у розмірі різниці між вартістю фактично проданої позивачем за договором № 9876/02 на продаж електроенергії від 28.08.2013 року, у листопаді 2014 року електроенергії, за „зеленим" тарифом, встановленим відповідно до постанови НКРЕ № 1072 від 27 липня 2014 року та вартістю фактично проданої позивачем за договором № 9876/02 на продаж електроенергії від 28.08.2013 року, у листопаді 2014 року електроенергії, за „зеленим" тарифом, який на листопад 2014 року НКРЕКП було зобов'язано встановити на рівні не меншим фіксованого мінімального розміру „зеленого" тарифу шляхом перерахування в євро „зеленого" тарифу розрахованого, згідно зі ст. 17-1 Закону України „Про електроенергетику" станом на 1 січня 2009 року за офіційним валютним курсом Національного банку України на дату встановлення відповідачем роздрібних тарифів для споживачів на листопад 2014 року; 10) зобов'язати НКРЕКП прийняти рішення про внесення змін до алгоритму розрахунків на Оптовому ринку електричної енергії, що передбачає здійснення Державним підприємством „Енергоринок" перерахувань позивачу додаткових коштів у розмірі різниці між вартістю фактично проданої позивачем за договором № 9876/02 від 28.08.2013 року на продаж електроенергії, у грудні 2014 року електроенергії, за „зеленим" тарифом, встановленим відповідно до постанови НКРЕ № 1072 від 27 липня 2014 року та вартістю фактично проданої позивачем за договором № 9876/02 на продаж електроенергії від 28.08.2013 року, у грудні 2014 року електроенергії, за „зеленим" тарифом, який на грудень 2014 року НКРЕКП було зобов'язано встановити на рівні не меншим фіксованого мінімального розміру „зеленого" тарифу шляхом перерахування в євро „зеленого" тарифу розрахованого згідно зі ст. 17-1 Закону України „Про електроенергетику" станом на 1 січня 2009 року за офіційним валютним курсом Національного банку України на дату встановлення відповідачем роздрібних тарифів для споживачів на грудень 2014 року; 11) зобов'язати НКРЕКП прийняти рішення про внесення змін до алгоритму розрахунків на Оптовому ринку електричної енергії, що передбачають здійснення Державним підприємством „Енергоринок" перерахувань позивачу додаткових коштів у розмірі різниці між вартістю фактично проданої позивачем за договором № 9876/02 на продаж електроенергії від 28.08.2013 року, у грудні 2014 року електроенергії, за „зеленим" тарифом, встановленим відповідно до постанови НКРЕ № 1072 від 27 липня 2014 року та вартістю фактично проданої позивачем за договором № 9876/02 на продаж електроенергії від 28.08.2013 року, у січні 2015 року електроенергії, за „зеленим" тарифом, який на грудень 2014 року НКРЕКП було зобов'язано встановити на рівні не меншим фіксованого мінімального розміру „зеленого" тарифу шляхом перерахування в євро „зеленого" тарифу, розрахованого згідно зі ст. 17-1 Закону України „Про електроенергетику" станом на 1 січня 2009 року за офіційним валютним курсом Національного банку України на дату встановлення відповідачем роздрібних тарифів для споживачів на січень 2015 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що станом на 10.01.2015 року, розгляд питання, щодо затвердження розміру „зеленого" тарифу для позивача на вересень-грудень 2014 року не виносився на засідання НКРЕКП, що порушує його права як виробника електроенергетики на вітряних електростанціях.

Постановою окружного адміністративного суду міста Києва від 29 квітня 2015 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2015 року скасована постанова окружного адміністративного суду міста Києва від 29 квітня 2015 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог № 1-6 товариства з обмеженою відповідальністю „ВІТРЯНИЙ ПАРК КРАСНОДОНСЬКИЙ" та в цій частині прийнята нова постанова про задоволення цих вимог.

Визнана протиправною бездіяльність Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг щодо не встановлення „зеленого" тарифу товариству з обмеженою відповідальністю „ВІТРЯНИЙ ПАРК КРАСНОДОНСЬКИЙ" на рівні не меншим фіксованого мінімального розміру „зеленого" тарифу, шляхом перерахування в євро „зеленого" тарифу, розрахованого згідно зі ст. 17-1 Закону України „Про електроенергетику" та Постанови НКРЕ № 1421 від 02.11.2012 року, станом на 1 січня 2009 року за офіційним валютним курсом Національного банку України на дату встановлення відповідачем роздрібних тарифів для споживачів, а саме на вересень, жовтень, листопад, грудень 2014 року, січень 2015 року.

Зобов'язана Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг прийняти рішення щодо встановлення „зеленого" тарифу позивачу на розрахунковий місяць вересень 2014 року на рівні не меншим фіксованого мінімального розміру „зеленого" тарифу шляхом перерахування в євро „зеленого" тарифу, розрахованого згідно зі ст. 17-1 Закону України „Про електроенергетику" станом на 1 січня 2009 року, за офіційним валютним курсом Національного банку України на 29 серпня 2014 року.

Зобов'язана Національна комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг прийняти рішення щодо встановлення „зеленого" тарифу позивачу на розрахунковий місяць жовтень 2014 року на рівні не меншим фіксованого мінімального розміру „зеленого" тарифу шляхом перерахування в євро „зеленого" тарифу, розрахованого згідно зі ст. 17-1 Закону України „Про електроенергетику" станом на 1 січня 2009 року, за офіційним валютним курсом Національного банку України на 30 вересня 2014 року.

Зобов'язана Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг прийняти рішення щодо встановлення „зеленого" тарифу позивачу на розрахунковий місяць листопад 2014 року на рівні не меншим фіксованого мінімального розміру „зеленого" тарифу шляхом перерахування в євро „зеленого" тарифу, розрахованого згідно зі ст. 17-1 Закону України „Про електроенергетику" станом на 1 січня 2009 року, за офіційним валютним курсом Національного банку України на 31 жовтня 2014 року.

Зобов'язана Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг прийняти рішення щодо встановлення „зеленого" тарифу позивачу на розрахунковий місяць грудень 2014 року на рівні не меншим фіксованого мінімального розміру „зеленого" тарифу шляхом перерахування в євро „зеленого" тарифу, розрахованого згідно зі ст. 17-1 Закону України „Про електроенергетику" станом на 1 січня 2009 року, за офіційним валютним курсом Національного банку України на 28 листопада 2014 року.

Зобов'язана Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг прийняти рішення щодо встановлення „зеленого" тарифу позивачу на розрахунковий місяць січень 2015 року на рівні не меншим фіксованого мінімального розміру „зеленого" тарифу шляхом перерахування в євро „зеленого" тарифу, розрахованого згідно зі ст.17-1 Закону України „Про електроенергетику" станом на 1 січня 2009 року, за офіційним валютним курсом Національного банку України на 31 грудня 2014 року.

В решті постанова окружного адміністративного суду міста Києва від 29 квітня 2015 року - залишена без змін.

Не погоджуючись з рішенням апеляційного суду Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В письмових запереченнях на касаційну скаргу ТОВ „ВІТРЯНИЙ ПАРК КРАСНОДОНСЬКИЙ" просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що відсутні підстави для скасування рішення суду апеляційної інстанції, а касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач є учасником оптового ринку електроенергетики України та з 2013 року виробляє електроенергію на вітряних електростанціях потужністю 25 МВт, та реалізує її за „зеленим" тарифом.

Постановою НКРЕ від 15.08.2013 року № 1114 „Про затвердження „зеленого" тарифу ТОВ „ВІТРЯНИЙ ПАРК КРАСНОДОНСЬКИЙ" позивачу встановлений „зелений" тариф на електричну енергію, вироблену на об'єктах електроенергетики, що використовують альтернативні джерела енергії до 01.01.2030 року.

З метою здійснення продажу електроенергії за „зеленим" тарифом, НКРЕ погоджений договір № 9876/02 на продаж електроенергії від 28.08.2013 року, укладений між позивачем та ДП „Енергоринок", за умовами якого позивач зобов'язується продавати, а ДП „Енергоринок" зобов'язується купувати електроенергію, вироблену позивачем та здійснювати її оплату відповідно до умов цього договору. Позивач продає електроенергію за тарифом, величину якого встановлює НКРЕ у національній валюті України.

Згідно пункту 2.4. зазначеного договору, величина тарифу на електроенергію не може бути меншою за фіксований мінімальний розмір „зеленого" тарифу, який на кожну дату встановлення роздрібних тарифів для споживачів перераховується в національній валюті за офіційним валютним курсом НБУ на таку дату. Фіксований мінімальний розмір „зеленого" тарифу для позивача встановлюються шляхом перерахування в євро величини тарифу, розрахованого відповідно до положень п. 2.3 цього Договору. Згідно пункту 2.5. Договору, вартість електричної енергії, купленої у позивача в розрахунковому місяці, визначається на підставі тарифу, величину якого встановлює НКРЕ.

Так, розмір фіксованого мінімального „зеленого" тарифу для позивача, як виробника електричної енергії з енергії вітру складає: - 2,1 * 0,05385 = 0,1131 євро/кВт*г (де, 2,1 - коефіцієнт „зеленого" тарифу, встановлений Законом України „Про електроенергетику" для електроенергії, виробленої з енергії вітру вітроелектростанціями, які складаються з вітроустановок одиничною встановленою потужністю від 2000 КВт та більше; 0,05385 - євро/кВт*г - роздрібний тариф для споживачів другого класу напруги на січень 2009 року).

Останній перегляд „зеленого" тарифу відповідач здійснив 31 липня 2014 року та перерахував „зелений" тариф на серпень 2014 року, про що свідчить постанова № 1072 „Про встановлення „зелених" тарифів на електричну енергію" від 31.07.2014 року.

З вересня по грудень 2014 року відповідач не перераховував „зелений" тариф, що передбачено ст. 17-1 Закону України „Про електроенергетику" та пп. 1.4.-1.7. Порядку встановлення, перегляду та припинення дії „зеленого" тарифу для суб'єктів господарської діяльності, затвердженого постановою НКРЕ № 1421 від 01.11.2012 року.

Позивач в особі ТОВ „Управляюча компанія „Вітряні парки України", яке є керуючою компанією групи „Вітряні парки України", що діє від імені та за дорученням позивача, звертався до відповідача, щодо перегляду „зеленого" тарифу суб'єктам альтернативної енергетики (листи від 08.10.2014 року № 08/10-1 та від 11.11.2014 року № 11/11-7) за правилами ст. 17-1 Закону України „Про електроенергетику".

В той же час, станом на 10.01.2015 року, розгляд питання, щодо затвердження розміру „зеленого" тарифу для позивача на вересень-грудень 2014 року не виносився на засідання НКРЕКП, що, на його думку, свідчить про протиправну бездіяльність відповідача та стало підставою для звернення позивача до суду з відповідним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що визнання бездіяльності відповідача стосовно позивача протиправною не відновить його порушені права, що свідчить про обрання позивачем неналежного способу захисту. Крім того, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень, а отже позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача вчинити певні дії задоволенню не підлягають.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та приймаючи нову про часткове задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідач зобов'язаний перераховувати „зелений" тариф на кожний розрахунковий місяць за встановленою формулою та на підставі курсу євро, офіційно встановленого Національним банком України станом на дату встановлення роздрібних тарифів для споживачів на розрахунковий місяць. Крім того, у разі визнання бездіяльності протиправною, суд відповідно до ст. 162 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії з метою захисту порушеного права позивача. Залишаючи постанову суд першої інстанції в частині позовних вимог 7-11, суд апеляційної інстанції виходив з того, що вирішення Комісією питання щодо внесення змін до алгоритму розрахунків на Оптовому ринку електричної енергії для здійснення перерахування додаткових коштів, відноситься до дискреційних повноважень Комісії, то такі позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки виходять за межі завдань адміністративного судочинства.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками суду апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Як вірно зазначено судом попередньої інстанції, правові, економічні та організаційні засади діяльності в електроенергетиці визначає Закон України „Про електроенергетику" від 16.10.1997 року № 575/97-ВР, який регулює відносини, пов'язані з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням і використанням енергії, забезпеченням енергетичної безпеки України, конкуренцією та захистом прав споживачів і працівників галузі.

Державне управління в електроенергетиці здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики в електроенергетичному комплексі (ст. 8 Закону України „Про електроенергетику").

Відповідно до ст. 11 Закону України „Про електроенергетику", державне регулювання діяльності в електроенергетиці Державне регулювання діяльності в електроенергетиці провадиться шляхом формування тарифної політики, відповідно до законодавства, надання ліцензій на здійснення окремих видів діяльності в електроенергетиці, здійснення контролю за діяльністю суб'єктів електроенергетики та інших учасників ринку електричної енергії та встановлення відповідальності за порушення умов і правил здійснення ними діяльності в електроенергетиці та на ринку електричної енергії.

Органом державного регулювання діяльності в електроенергетиці є національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики.

Згідно до ст.12 Закону України „Про електроенергетику", основними завданнями національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, є забезпечення проведення цінової та тарифної політики в електроенергетиці в межах повноважень, визначених законодавством.

Згідно зі ст. 17-1 Закону України „Про електроенергетику", „зелений" тариф встановлюється національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, на електричну енергію, вироблену на об'єктах електроенергетики, у тому числі на введених в експлуатацію чергах будівництва електричних станцій (пускових комплексах) з альтернативних джерел енергії (крім доменного та коксівного газів, а з використанням гідроенергії - вироблену лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), за умови виконання вимог щодо місцевої складової, передбачених цим Законом.

Порядок встановлення та перегляду „зеленого" тарифу регулюється Порядком встановлення, перегляду та припинення дії „зеленого" тарифу для суб'єктів господарської діяльності, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики № 1421 від 02.11.2012 року (із змінами та доповненнями).

Так, відповідно до ст. 17-1 Закону України „Про електроенергетику" та відповідно до п.п. 1.4 - 1.7 Порядку, „зелений" тариф встановлюється для кожного суб'єкта господарювання, який виробляє електричну енергію з альтернативних джерел енергії, за кожним видом альтернативної енергії та для кожного об'єкта електроенергетики (або для кожної черги будівництва електростанції (пускового комплексу).

„Зелений" тариф для суб'єктів господарювання, які виробляють електричну енергію з енергії вітру, встановлюється на рівні роздрібного тарифу для споживачів другого класу напруги на січень 2009 року, помноженого на коефіцієнт „зеленого" тарифу для електроенергії, виробленої з енергії вітру.

Фіксований мінімальний розмір „зеленого" тарифу для суб'єктів господарювання встановлюється шляхом перерахування у євро „зеленого" тарифу, розрахованого за правилами цього Закону, станом на 1 січня 2009 року за офіційним валютним курсом Національного банку України на зазначену дату.

„Зелений" тариф не може бути менший за фіксований мінімальний розмір „зеленого" тарифу, який на кожну дату встановлення роздрібних тарифів для споживачів перераховується у національну валюту за офіційним валютним курсом Національного банку України на таку дату.

Відповідно до п.п. 1.8.-1.9 Порядку, „зелений" тариф перераховується на кожний розрахунковий місяць, яким для цілей Порядку є календарний місяць, на який перераховується „зелений" тариф.

Аналізуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що відповідач зобов'язаний перераховувати „зелений" тариф на кожний розрахунковий місяць за встановленою формулою та на підставі курсу євро, офіційно встановленого Національним банком України станом на дату встановлення роздрібних тарифів для споживачів на розрахунковий місяць.

В той же час, як встановлено судами, останній перегляд „зеленого" тарифу відповідач здійснив 31.07.2014 року постановою № 1072 "Про встановлення „зелених" тарифів на електричну енергію" від 31.07.2014 року та перерахував „зелений" тариф на серпень 2014 року. З вересня 2014 року по лютий 2015 року відповідач не перераховував „зелений" тариф відповідно до вимог статті 17-1 Закону та вищезазначеного Порядку.

Відповідно, як вірно зазначено судом апеляційної інстанції, оскільки відповідач в порушення чинного законодавства України не здійснював щомісячного перерахунку позивачу „зеленого" тарифу на електричну енергію на кожний розрахунковий місяць, то позовна вимога про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невстановлення „зеленого" тарифу позивачу на кожний розрахунковий місяць за встановленою формулою та на підставі курсу євро, офіційно встановленого Національним банком України, розрахованого відповідно до ст. 17-1 Закону України „Про електроенергетику" підлягає задоволенню.

При цьому, колегія суддів погоджується з твердженням суду апеляційної інстанції про безпідставність доводів відповідача про те, що перегляд рівня „зелених" тарифів є недоречним до закінчення дії тимчасових надзвичайних заходів на ринку електричної енергії, запроваджених Кабінетом Міністрів України розпорядженнями від 13.08.2014 року № 764-р, від 01.10.2014 року № 915-р, від 08.12.2014 року № 1195-р „Про вжиття тимчасових надзвичайних заходів на ринку електричної енергії", оскільки, по-перше, наведені розпорядження не містять положень щодо не затвердження НКРЕКП розміру „зеленого" тарифу; а, по-друге, не можуть змінювати встановленні Законом України „Про електроенергетику" положення щодо порядку та розміру перегляду „зеленого" тарифу.

Щодо позовних вимог позивача №№ 2-6 колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

З огляду на те, що судом апеляційної інстанції вірно визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо невстановлення „зеленого" тарифу позивачу на кожний розрахунковий місяць за встановленою формулою та на підставі курсу євро, офіційно встановленого Національним банком України, розрахованого згідно зі ст. 17-1 Закону України „Про електроенергетику", то, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками суду про необхідність задоволення пунктів 2, 3, 4, 5, 6 позовних вимог з метою захисту порушеного права позивача.

Разом з тим, апеляційним судом вірно зазначено, що позовні вимоги №№ 7-11 про зобов'язання Комісії прийняти рішення про внесення змін до алгоритму розрахунків на Оптовому ринку електричної енергії для здійснення перерахування додаткових коштів, є передчасними, з огляду на наступне.

Так, ч. 3 ст. 2 КАС України передбачає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

З аналізу наведених положень законодавства вбачається, що вирішення Комісією питання щодо внесення змін до алгоритму розрахунків на Оптовому ринку електричної енергії для здійснення перерахування додаткових коштів, відноситься до дискреційних повноважень Комісії, та у зв'язку з тим, що у суду відсутні підстави вважати, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень було допущено порушення прав та законних інтересів позивача у цій частині, колегія суддів вважає вірними висновки суду апеляційної інстанції, що такі позовні вимоги (№№ 7-11) не підлягають задоволенню, оскільки виходять за межі завдань адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов до вірного висновку про наявність підстав часткового задоволення позовних вимог.

Згідно ч.3 ст.220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судом апеляційної інстанції винесене законне і обґрунтоване рішення, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг відхилити.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: