Справа № 355/802/15-а
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2015-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 355/802/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Савенко В.Г.
Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 листопада 2015 року м. Київ

колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Бистрик Г.М., Межевича М.В.

за участю секретаря Кучкарової Я.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві без фіксації судового процесу, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Баришівському районі Київської області на постанову Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11 серпня 2015 року у справі за позовом управління Пенсійного фонду України у Баришівському районі Київської області до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, управління Пенсійного фонду в Баришівському районі Київської області, звернулося до суду із позовною заявою до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області (далі по тексту - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу у розмірі 680 грн. ВП №46825621 від 20.04.15 року.

Постановою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11 серпня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою представник управління Пенсійного фонду України у Баришівському районі Київської області подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилаються на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, без фіксації судового процесу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню з таких підстав.

Згідно зі п.3 ч.1 ст. 198, п.4 ч.1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, постановою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 18.07.11 року управління Пенсійного фонду України в Золотоніському районі Черкаської області зобов'язане провести пенсіонеру ОСОБА_2 перерахунок основної пенсії в розмірі не менше 10 мінімальних пенсій за віком та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 100% мінімальної пенсії відповідно до ст.ст.50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

На виконання вказаної постанови управлінням Пенсійного фонду України в Золотоніському районі Черкаської області нараховано ОСОБА_2 37.893,03грн. однак, у зв'язку відсутністю фінансування, виплату нарахованих сум проведено не було.

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 22.10.13 року ОСОБА_3 була визнана правонаступником ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.13).

На підставі даної ухвали виданий виконавчий лист на ім'я ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Золотоніському районі Черкаської області.

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду від 18.08.14 року сторону виконавчого провадження замінено з управління Пенсійного фонду України в Золотоніському районі Черкаської області на управління Пенсійного фонду України в Баришівському районі Київської області.

Постановою державного виконавця № 46825621 від 04.03.15 року про відкриття виконавчого провадження було відкрито виконавче провадження і надано строк у сім днів для самостійного виконання судового рішення. При цьому, в матеріалах справи відсутні відомості коли саме вказана постанова була отримана боржником.

17.03.2015 року державним виконавцем на адресу Управління направлено вимогу №1607 щодо виконання рішення суду, яка отримана пенсійним органом 24.03.2015 року (а.с.16).

Листом від 31.03.2015 року управління Пенсійного фонду України у Баришівському районі Київської області повідомило відповідача про відсутність бюджетних коштів на рахунках позивача, у зв'язку з чим, виплата боргу буде проведено відразу після надходження цільового фінансування для вищезазначених видатків з державного бюджету.

02.04.2015 року державним виконавцем на адресу Управління направлено вимогу №2054 щодо виконання рішення суду, яка отримана пенсійним органом 08.04.2015 року (а.с.18).

Після чого позивач, 17.04.2015 року звернувся з заявою до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області про встановлення способу і порядку виконання судового рішення, так як у останнього відсутнє фінансування з державного бюджету на виплату перерахованих сум. Даних про винесення судом рішення за результатами розгляду даної заяви в матеріалах справи немає.

20.04.15 року відповідачем було винесено постанову про накладення на управління Пенсійного фонду України у Баришівському районі Київської області штрафу в розмірі 680 грн. за невиконання рішення суду без поважних причин.

Не погоджуючись з вказаною постановою позивач звернулась до суду з вказаним позовом.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову прийшов до висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної постанови, так як позивачем не виконується рішення суду, а відсутність фінансування не може вважатись поважною причиною невиконання рішення суду.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України № 606-XIV "Про виконавче провадження" (далі по тексту Закон № 606-XIV).

Згідно із частинами першою та другою статті 75 Закону № 606-XIV після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Згідно із частиною першою статті 89 Закону № 606-XIV у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу - від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Як вбачається з матеріалів справи та зазначено вище, Управління на виконання постанови листом від 31.03.2015 року повідомило Відділ примусового виконання рішень про те, що виконати рішення суду в частині зобов'язання здійснити виплату зазначеної допомоги Управління не має можливості, у зв'язку з тим, що бюджетні призначення для забезпечення виконання судових рішень за такими видатками не здійснювались; кошти на відповідному розрахунковому рахунку відсутні.

Згідно з підпунктом 1 пункту 1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах, затвердженого постановою правління ПФУ від 30 квітня 2002 року № 8-2 (далі - Положення), управління ПФУ у районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах є органами ПФУ, підпорядкованими відповідно головним управлінням ПФУ в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що разом з цими управліннями утворюють систему територіальних органів ПФУ.

Відповідно до підпункту 4 пункту 2.1 та підпункту 2 пункту 2.2 Положення основним завданням Управління, крім іншого, є забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів ПФУ та інших джерел, визначених законодавством. Управління відповідно до покладених на нього завдань планує доходи та видатки коштів ПФУ в районі (місті), у межах своєї компетенції забезпечує виконання бюджету ПФУ.

На підставі аналізу зазначених норм права колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що невиконання судового рішення управлінням ПФУ в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Аналогічна позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом України, зокрема, в постанові від 24.03.2015 року у справі № 21-66а15, де чітко встановлено, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Відповідно до ст.244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Також, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що позивач з метою належного та своєчасного виконання рішення суду звернувся до Золотоніського міскрайонного суду Черкаської області з заявою про встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Так, у вказаній заяві позивач посилається на ту обставину, що у постанові про відкриття виконавчого провадження від 04.03.2015 року зобов'язано управління Пенсійного фонду України у Баришівському районі Київської області провести перерахунок та виплату державної та додаткової пенсії.

При цьому, позивач зазначає, що такий перерахунок вже було проведено управлінням Пенсійного фонду України в Золотоніському районі Черкаської області ОСОБА_4, однак виплачено не було у зв'язку з відсутністю фінансування. Тобто, в даному випадку управління Пенсійного фонду України у Баришівському районі Київської області не має правових підстав для проведення перерахунку вже перерахованих іншими органом сум пенсій, які є спадковою масою та успадковані ОСОБА_3 Та дані кошти з рахунку будуть виплачені спадкоємцю при надходженні відповідних цільових коштів.

Враховуючи ту обставину, що позивач фактично не може виконати рішення суду, так як успадковані суми не підлягають перерахуванню, останній просить суд змінити спосіб та порядок виконання судового рішення шляхом визнання ОСОБА_3 на одержання виплат померлого ОСОБА_5 перерахованих управлінням Пенсійного фонду України в Золотоніському районі Черкаської області.

Також, позивач вказує, що на даний час відсутнє державне фінансування на такі виплати.

При цьому, на виконання вимоги державного виконавця про виконання рішення суду, позивачем було повідомлено відповідача про всі заходи, які були ним вчинені на виконання рішення суду. Крім того, повідомлено, що виплата буде здійснена відразу після надходження коштів на відповідний рахунок.

Тобто, з матеріалів справи вбачається, що позивач вчиняв дії для належного та своєчасного виконання рішення. Вказана обставина, в порушення ст.71 КАС України не спростована відповідачем.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач протиправно виніс постанову про накладення штрафу за невиконання рішення суду, в зв'язку з чим вона підлягає скасуванню.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведена правомірність та обґрунтованість прийнятої ним оскаржуваної постанови з урахуванням вимог встановлених ч.2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надано беззаперечних доказів на підтвердження правомірності своїх дій в той же час позивачем надано достатньо доказів та обґрунтувань своїх позовних вимог.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 159 КАС України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі про задоволення позову.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що є підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Керуючись ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Баришівському районі Київської області - задовольнити.

Постанову Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11 серпня 2015 року - скасувати.

Винести нове рішення, яким позов управління Пенсійного фонду України у Баришівському районі Київської області до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області ВП № 46825621 від 20 квітня 2015 року про накладення штрафу у розмірі 680 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів із дня складання у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В.Земляна

Судді: Г.М. Бистрик

М.В. Межевич

Повний текст виготовлено 05 листопада 2015 року

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Бистрик Г.М.

Межевич М.В.