Справа № 2270/7047/12
Суддя: Рецебуринський Ю.Й.
Дата ухвалення: 2015-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" жовтня 2015 р. м. Київ К/800/38929/13

К/800/41040/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Рецебуринського Ю.Й.,

Суддів Ємельянової В.І.,

Стародуба О.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_2 до Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області про зобов'язання вчинити дії щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні і стягнення коштів,

за касаційними скаргами ОСОБА_2 та Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 березня 2013 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2013 року,

В С Т А Н О В И ЛА:

У листопаді 2012 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в подальшому уточненим, про зобов'язання відповідача сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку (з урахуванням індексації) за період з 15 серпня 2011 року по 16 листопада 2012 року в сумі 33363 грн 80 коп.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 березня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2013 року, позов задоволено частково. Зобов'язано Державну фінансову інспекцію в Хмельницькій області невідкладно провести виплату ОСОБА_2 середнього заробітку за час затримки виплати при звільненні за період з 16 серпня 2011 року по 18 серпня 2011 року включно (3 дні) з урахуванням індексації. В решті позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалені ними судові рішення та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Державна фінансова інспекція в Хмельницькій області у касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалені ними судові рішення та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

З'ясувавши обставини справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права згідно статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення касаційних скарг.

Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Судами встановлено, що 21 червня 2011 року набрала законної сили постанова Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 квітня 2011 року у справі №2а/2270/1651/11, відповідно до якої визнано протиправним та скасовано наказ в.о. начальника КРУ в Хмельницькій області №11-о від 19 січня 2011 року про звільнення ОСОБА_2, поновлено його на посаді головного контролера ревізора відділу інспектування у сфері послуг КРУ в Хмельницькій області, стягнуто з КРУ в Хмельницькій області середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20 січня 2011 року по 13 квітня 2011 року.

Разом з тим, наказом КРУ в Хмельницькій області №188-о від 15 серпня 2011 року ОСОБА_2 звільнено з посади головного контролера-ревізора відділу інспектування у сфері послуг КРУ в Хмельницькій області 15 серпня 2011 року у зв'язку з ліквідацією відділу інспектування у сфері послуг, пункт 1 статті 40 КЗпП України.

Позивач оскаржив наказ №188-о від 15 серпня 2011 року, але постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2011 року у справі №2270/10020/11 йому відмолено у задоволенні позову.

Відповідно до постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 10 січня 2013 року у справі №2270/6420/12 змінено постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2012 року, а саме абзац 2 резолютивної частини викладено у такій редакції: «Зобов'язати ДФІ в Хмельницькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 середньомісячну зарплату за час затримки виконання рішення суду з 13 квітня 2011 року по 20 травня 2011 року з урахуванням індексації».

На виконання рішень суду у справі №2а/2270/1651/11, відповідач видав наказ №101-о від 20 травня 2011 року, а по справі №2270/6420/12 - наказ №262-о від 12 листопада 2012 року.

Згідно з письмовою інформацією відповідача за №22-12-03-14/1390 від 6 березня 2013 року, відповідно до постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2012 року у справі №2270/6420/12 за наказом ДФІ в Хмельницькій області №262-о від 12 листопада 2012 року позивачу нарахована середньомісячна зарплата 2290 грн 34 коп за вимушений прогул з 13 квітня 2011 року по 20 травня 2011 року та виплачена 19 листопада 2012 року. ОСОБА_2 відповідно до наказу КРУ в Хмельницькій області №101-о від 20 лютого 2011 року на виконання постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 квітня 2011 року у справі №2а/2270/1651/11 нарахована середня зарплата за дні вимушеного прогулу з 20 січня 2011 року по 13 квітня 2011 року у сумі 5875 грн 22 коп та виплачена з урахуванням утриманих обов'язкових платежів та раніше нарахованої вихідної допомоги при звільненні у день виплати зарплати 30 травня 2012 року у сумі 3298 грн 24 коп.

Також, відповідно до наказу №188-о від 15 серпня 2011 року позивачу нарахована зарплата за 11 робочих днів - 1705 грн 93 коп., компенсація за 17 днів невикористаної відпустки - 1419 грн 13 коп. та вихідна допомога при звільненні - 2718 грн 04 коп., що виплачено йому платіжним дорученням №1312 від 19 серпня 2011 року по заявці на видачу готівки від 19 серпня 2011 року.

Вважаючи, що при його звільнення 15 серпня 2011 року з ним не було проведено всіх належних йому виплат позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позов частково, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивач не розмежовуючи строки виплат проведених за рішеннями судів про його поновлення на посаді і виплати середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу з 20 січня 2011 року по 13 квітня 2011 року та стягнення середньомісячної зарплати за час затримки виконання рішення суду з 13 квітня 2011 року по 20 травня 2011 року безпідставно вважає, що при звільненні 15 серпня 2011 року відповідач повинен був провести виплати в тому числі по вказаним судовим рішенням (справи №2а/2270/1651/11 і №2270/6420/12), та не враховує, що оплата вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду регулюється статтею 236 КЗпП України, що і було вирішено у справі №2270/6420/12. Натомість звільнення позивача 15 серпня 2011 року по наказу №188-о від 15 серпня 2011 року є іншим звільненням з роботи, тому по ньому проводяться тільки виплати щодо цього звільнення, які не врегульовані судовими рішеннями, тому правомірною є вимога позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку, відповідно до вимог статті 117 КЗпП України.

Враховуючи наведене та правила статей 116, 117 КЗпП України колегія суддів вважає правильними висновки судів попередніх інстанцій про часткове задоволення позовних вимог.

Разом з тим, стягуючи середній заробіток за час затримки виплати при звільненні за період з 16 серпня 2011 року по 18 серпня 2011 року включно (3 дні) з урахуванням індексації, суди попередніх інстанцій не врахували, що механізм здійснення відповідного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати (затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100). Під час його проведення слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, а працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

З огляду на зміст наведених норм матеріального права колегія суддів доходить висновку, що суд, ухвалюючи рішення про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати при звільненні, повинен визначити при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку.

Суди попередніх інстанцій зазначені положення Порядку не застосували, а тому ухвалені ними судові рішення в цій частині підлягають скасуванню, а справа направленню на новий розгляд.

Згідно зі статтею 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції..

Керуючись статтями 222, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційні скарги ОСОБА_2 та Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області задовольнити частково.

Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 березня 2013 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2013 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута у порядку і з підстав, передбачених статтями 235-237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ю.Й. Рецебуринський

Судді В.І. Ємельянова

О.П. Стародуб