Справа № 2а-551/11/2070
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2015-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" жовтня 2015 р. м. Київ К/800/35403/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Чалого С.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2012 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2013 року у справі за позовом державного підприємства «Спеціальне проектно-конструкторське і технологічне бюро електроапаратури науково-виробничого об'єднання «Електроапарат» до Державної фінансової інспекції України в Харківській області, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_2, про скасування вимоги,

В С Т А Н О В И Л А:

Державне підприємство «Спеціальне проектно-конструкторське і технологічне бюро електроапаратури науково-виробничого об'єднання «Електроапарат» звернулось до суду з позовом до Державної фінансової інспекції України в Харківській області, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_2, про скасування вимоги від 23.12.2010 №05-21/12747 в частині зобов'язання позивача відшкодувати на розрахунковий рахунок підприємства незаконно виплачені кошти (непідтверджені документально) за трудовими угодами на загальну суму 35567,00 грн.; відшкодувати на розрахунковий рахунок підприємства необґрунтовано нараховані доплати за збільшення обсягу робіт посадовим особами в загальній сумі 25756,61 грн.; відшкодувати на розрахунковий рахунок підприємства безпідставно сплачену компенсацію власникам особистих автомобілів на загальну суму 27257,76 грн.

Позовні вимоги мотивовано протиправністю вимоги від 23.12.2010 №05-21/12747 в оскаржуваній частині як такої, що винесено на підставі хибних висновків акту ревізії щодо порушення позивачем при здійсненні відповідних виплат вимог Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» від 31.12.1999 №318, Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом на 2006-2011 роки.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2013 року, у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_2 із посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення судів попередніх інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у період з 14.10.2012 по 24.11.2010 відповідачем проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності ДП СПКТБЕ НВО «Електроапарат» за період з 01.10.2007 по 30.06.2010, за результатами якої складено Акт від 24.11.2010 №05-20/88.

За результатами перевірки, окрім іншого, встановлено порушення позивачем вимог законодавства, зокрема:

- пункту 4 абзацу 3 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" від 31.12.1999 № 318 в частині незаконної виплати підприємством коштів за трудовими угодами, укладеними із гр. ОСОБА_4 та ОСОБА_5, на загальну суму 35567,00 грн.;

- пункту 5.1.10 Галузевої Угоди, пункту 4.6 Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом на 2006-2011 роки та Додатку № 3 до Колективного договору «Положення про встановлення доплат за збільшення обсягу робіт» в частині необґрунтованого нарахування доплати за збільшення обсягу робіт в.о. директора ОСОБА_3 та головному бухгалтеру ОСОБА_6 у розмірі 25756,61 грн.;

- пункту 5.3 Колективного договору в частині безпідставної виплати власникам особистих автомобілів компенсації за використання автотранспорту на загальну суму 27257,76 грн., у т.ч. ОСОБА_3 - 18263,28 грн., ОСОБА_7 - 8994,48 грн.

На підставі акту відповідачем прийнято вимогу про усунення порушень законодавства з фінансових питань, виявлених ревізією фінансово-господарської діяльності від 23.12.2010 № 05-21/12747, якою позивача зобов'язано:

- відшкодувати на розрахунковий рахунок підприємства незаконно виплачені кошти (непідтверджені документально) за трудовими угодами на загальну суму 35567,00 грн.;

- відшкодувати на розрахунковий рахунок підприємства необґрунтовано нараховані доплати за збільшення обсягу робіт посадовими особами в загальній сумі 25756,61 грн.;

- відшкодувати на розрахунковий рахунок безпідставно сплачену компенсацію власникам особистих автомобілів на загальну суму 27257,76 грн.

Вважаючи зазначені пункти вимоги від 23.12.2010 № 05-21/12747 протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з доведеності факту вчинення позивачем порушень, встановлених актом ревізії від 24.11.2010 №05-20/88.

Колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, погоджується з вказаними висновками судів попередніх інстанцій, з огляду нижченаведене.

Щодо встановлення Інспекцією порушення позивачем пункту 4 абзацу 3 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" від 31.12.1999 № 318 в частині незаконної виплати підприємством коштів за трудовими угодами, укладеними із громадянами ОСОБА_4 та ОСОБА_5, на загальну суму 35567,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між позивачем та громадянкою ОСОБА_4 укладено трудові угоди: від 27.02.2008 № 2, від 01.07.2008 № 5, від 01.12.2008 № 7, від 26.01.2009 №1, від 25.05.2009 №4, від 03.08.2009 №7, від 01.12.2009 № 14, від 01.03.2010 № 5, від 01.06.2010 № 12, відповідно до яких замовник (позивач) доручав, а виконавець брав на себе зобов'язання виконати роботи, передбачені законодавством з питань охорони навколишнього середовища, а саме: підготувати звіти і статистичну звітність, узгодити з місцевими природно-охоронними органами та отримати в встановленому порядку дозволи на заходи, пов'язані з охороною навколишнього середовища.

Також, між позивачем та громадянином ОСОБА_5 укладено трудові угоди від 29.09.2008 № 8 та від 04.12.2009 № 10, відповідно до умов яких замовник (позивач) доручав, а виконавець брав на себе зобов'язання виконати роботи з проведення навчання та перевірки знань з питань охорони праці керівників та спеціалістів ДП СПКТБЕ НВО "Електроапарат".

Суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, встановив, що надані сторонами на підтвердження факту виконання робіт (надання послуг) за вказаними трудовими договорами акти виконаних робіт та рахунки-фактури не дають можливості встановити реальний характер надання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 послуг.

Зокрема, акти виконаних робіт не деталізовані, не містять інформації, які саме роботи (послуги) з перелічених у договорах надавались, відсутня інформація стосовно осіб, які надавали послуги, їх спеціальність (кваліфікація). Наведені обставини свідчать про те, що вказані акти приймання робіт не відповідають приписам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

З огляду на викладене, колегія суддів вказує, що зазначені первинні документи обгрунтовано не прийняті судами попередніх інстанцій у якості первинних документів бухгалтерського обліку на підтвердження правомірності виплати позивачем громадянам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 коштів.

Таким чином, вірним є висновок судів попередніх інстанцій щодо правомірності оскаржуваної вимоги Державної фінансової інспекції України в Харківській області в частині зобов'язання позивача відшкодувати на розрахунковий рахунок підприємства незаконно виплачені кошти (непідтверджені документально) за трудовими угодами з громадянами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на загальну суму 35567,00 грн.

Щодо встановлення Інспекцією порушення позивачем пункту 5.1.10 Галузевої Угоди, пункту 4.6 Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом на 2006-2011 роки та Додатку № 3 до Колективного договору «Положення про встановлення доплат за збільшення обсягу робіт» в частині необґрунтованого нарахування доплати за збільшення обсягу робіт в.о. директора ОСОБА_3 та головному бухгалтеру ОСОБА_6 на загальну суму 25756,61 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що виконуючому обов'язки директора підприємства ОСОБА_3 у жовтні-грудні 2007 року, травні-вересні 2008 року, вересні-листопаді 2009 року, січні-лютому 2010 року встановлено та виплачено надбавки та премії у розмірі 8280,00 грн.

При цьому, відповідно до пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» від 30.08.2002 № 1298 преміювання керівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери, їх заступників, встановлення їм надбавок і доплат до посадових окладів, надання матеріальної допомоги здійснюється за рішенням органу вищого рівня у межах наявних коштів на оплату праці.

Державне підприємство Спеціальне проектно-конструкторське і технологічне бюро електроапаратури науково-виробничого об'єднання «Електроапарат» у своїй діяльності підпорядковується Міністерству промислової політики України.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що нарахування та виплата надбавок ОСОБА_3, проведено виключно на підставі наказів по підприємству, без погодження з Міністерством промислової політики України.

Також, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, встановив, що відповідно до Наказу від 17.01.2002 №7, ОСОБА_8 призначено головним бухгалтером ДП СКТБЕ НВО "Електроапарат". Згідно із штатним розкладам, на підприємстві окрім головного бухгалтера передбачено посади трьох бухгалтерів. Відповідно до Наказів від 26.07.2006 № 65-К, від 05.11.2007 №98-к та від 07.12.2005 №123-к двом бухгалтерам зі штату підприємства надані відпустки по догляду за дитиною віком до трьох років

Згідно із наданими під час ревізії письмовими поясненнями головного бухгалтера ОСОБА_6 підставою для нарахування надбавки слугувало виконання головним бухгалтером об'єму робіт, які були визначені посадовими інструкціями відсутніх співробітників бухгалтерії.

Водночас, судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем як під час перевірки, так і під час розгляду справи, не було надано доказів на підтвердження того, що на головного бухгалтера покладалися обов'язки бухгалтерів, які знаходяться у відпустці по догляду за дитиною віком до трьох років або інших обов'язків, в зв'язку з чим, збільшення обсягу робіт головного бухгалтера документально не підтверджується.

З огляду на викладене, колегія суддів вказує на обґрунтованість оскаржуваної вимоги Державної фінансової інспекції України в Харківській області в частині зобов'язання позивача відшкодувати на розрахунковий рахунок підприємства необґрунтовано нараховані доплати за збільшення обсягу робіт посадовими особами в загальній сумі 25756,61 грн.

Щодо встановлення Інспекцією порушення позивачем пункту 5.3 Колективного договору в частині безпідставної виплати власникам особистих автомобілів компенсації за використання автотранспорту на загальну суму 27257,76 грн., у т.ч. ОСОБА_3 - 18263,28 грн., ОСОБА_7 - 8994,48 грн.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між ДП СКТБЕ НВО «Електроапарат» та фізичними особами ОСОБА_3 та ОСОБА_7 про використання особистого автомобіля для службових поїздок.

Відповідно пункту 5.3 Колективного договору встановлено, що у випадку використання особистого транспорту співробітників для потреб підприємства обов'язковій компенсації належать витрати на паливно-мастильні матеріали та в обумовленому випадку часткова сплата ремонту особистого транспорту.

В свою чергу, в укладених договорах щодо використання особистих автомобілів для службових поїздок передбачено різні види компенсації, а саме:

-у додатковій угоді від 28.12.2006 № 1 до договору від 01.11.2005 №1 (власник - ОСОБА_3): пункти 4.1, 4.2 компенсуються витрати на паливо та 0,12 грн. за кожний кілометр службової поїздки;

- у договорах від 08.01.2008 (власник ОСОБА_3, ОСОБА_7.): пункти 4.1 ,4.2 - компенсуються витрати на паливо та 0,12 грн. за кожний кілометр службової поїздки;

- у договорах від 12.01.2009 № 1 (власник ОСОБА_3) та від 02.02.2009 (власник - ОСОБА_7.): пункти 5.2 - підприємство зобов'язується сплачувати співробітнику грошову компенсацію за використання особистого автотранспорту із рахунку 1,20 грн. за кожний кілометр відповідно до подорожнього листа.

Тобто, умови укладених договорів суперечать вимогам пункту 5.3 Колективного договору.

Таким чином, вірним є висновок судів попередніх інстанцій щодо правомірності оскаржуваної вимоги Державної фінансової інспекції України в Харківській області в частині зобов'язання позивача відшкодувати на розрахунковий рахунок безпідставно сплачену компенсацію власникам особистих автомобілів на загальну суму 27257,76 грн.

Посилання заявника касаційної скарги на безпідставне неврахування судами попередніх інстанцій висновків судово-економічних експертиз при прийнятті оскаржуваних рішень колегія суддів до вважає необгрунтованими, оскільки в силу положень статті 82 Кодексу адміністративного судочинства України висновок експерта для суду не є обов'язковим. Висновки судової експертизи за наявності інших досліджених судами доказів та встановлених фактів не можуть слугувати єдиною підставою для винесення судового рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з позицією судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги висновків суду першої та апеляційної інстанції не спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій дана вірно, порушень норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень судами не допущено.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 222, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2012 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута в порядку статей 235-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: