Справа № 812/450/15
Суддя: Є.О. Кисельова
Дата ухвалення: 2015-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 жовтня 2015 рокуСєвєродонецькСправа № 812/450/15

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кисельової Є.О.

при секретарі Бутенко К.В.

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до приватного підприємства Сєвєродонецькенергосервіс про стягнення адміністративно-господарских санкцій та пені за порушення нормативу створення робочих місць для працевлаштування інвалідів,-

ВСТАНОВИВ:

Луганське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі-позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до приватного підприємства Сєвєродонецькенергосервіс про стягнення адміністративно-господарских санкцій та пені за порушення нормативу створення робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач зареєстрований у Луганському обласному відділенні фонду соціального захисту інвалідів, що підтверджується довідкою від 19.03.2012 №1626. У 2014 році відповідач на підставі положень статей 19, 20 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні від 21.03.1991 № 875-ХІІ, Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість та працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 № 70 Про реалізацію статей 19, 20 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні, та згідно звіту 10-ПІ від 11.02.2015 мав працевлаштувати 1 інваліда, а було працевлаштовано 0 інвалідів. Фактично не працевлаштовано 1 інваліда. Середньорічна заробітна плата штатного працівника відповідача складає 8 942,00 грн.

Оскільки відповідачем не було створено 1 робоче місця для інваліда, яки відповідно не працевлаштовано, утворилася заборгованість за невиконання нормативу по створенню робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі 4 468,75 грн. та пені за порушення сплати зазначеної суми адміністративно-господарських санкцій у розмірі 223,50 грн., що разом складає 4 692,25 грн.

На підставі викладеного, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги.

Представник позивача у судове засідання не прибув, подав на адресу суд заяву про розгляд справи за його відсутністю.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав документи по справі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази відповідно до вимог статей 69-72 Кодексу адміністративного судочинства України, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що приватне підприємство Сєвєродонецькенергосервіс є юридичною особою та знаходиться на обліку в Луганському обласному відділені з 19.03.2012 (а. с. 5).

11 лютого 2015 року підприємством було подано до Фонду звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2014 рік форми №10-ПІ, в якому середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу зазначено 8 осіб (а. с. 6).

Відповідно до пояснювальної записки від 23.02.2015 №35 ПП Сєвєродонецькенергосервіс головним бухгалтером підприємства було надано пояснення, що в річному звіті про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2014 рік, який було подано до Фонду 11.02.2015, були виявлені помилки в частині середньооблікової чисельності штатних працівників (8 осіб). В даний розрахунок були включені 2 робітника, які знаходяться в трудових відносинах з підприємством за сумісництвом (а. с. 32).

Таким чином, 23 лютого 2015 року підприємство подало до Фонду виправлений звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2014 рік форми №10-ПІ, в якому середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу зазначено 7 осіб (а. с. 31).

Згідно листа ДПІ у м. Сєвєродонецьку від 23.06.2015 №1-0303 кількість осіб, які працювали за основним місцем роботи за 2014 рік на ПП Сєвєродонецькенергосервіс складає 70 осіб (а. с. 46).

Представником відповідача в якості доказів на підтвердження відсутності правопорушення у вигляді незабезпечення нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів протягом 2014 року надано: пояснювальну записку від 23.02.2015 (а. с. 47), звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2014 рік (а. с. 48), лист ДПІ у м. Сєвєродонецьку від 23.06.2015 (а. с. 46), податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за 1-4 квартали 2014 року (а. с. 50-61), табель обліку виробничого часу за січень-грудень 2014 рік (а. с. 83-94), накази з працевлаштування співробітників, які працювали на підприємстві на протязі 2014 року (а. с. 95-114), накази про звільнення працівників (а. с. 115,116), наказ про виключення із списку робітників підприємства в звязку зі смертю ОСОБА_1 (а. с. 117,118), наказ про надання відпустки по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку ОСОБА_2 (а. с. 119-122), журнал реєстрації наказів за кадрами (а. с. 123-146), штатни розклад від 01.12.2013 (а. с. 147), звіти про нарахування єдиного внеску (а. с. 173-187), договори підряду та акти прийму-передачі виконаних робіт (том 2 а. с. 45-108).

Відповідно до розрахунку, позивачем були нараховані адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у 2014 році у розмірі 4468,75 грн. та пеня у розмірі 223,50 грн. Загальна сума заборгованості складає 4 692,25 грн. (а. с. 7).

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Фонд соціального захисту інвалідів, відповідно до п. 1 Положення про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 14.04.2011 № 129, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.04.2011 за № 528/19266 (далі - Положення), є бюджетною установою, діяльність якої спрямовується, координується та контролюється Державною службою з питань інвалідів та ветеранів.

Згідно з п.5 Положення Фонд відповідно до покладених на нього завдань координує та контролює роботу територіальних відділень Фонду соціального захисту інвалідів, у тому числі щодо: реєстрації у них підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю (п.п.1.1 п.5); організації прийому звітів про зайнятість та працевлаштування інвалідів, зарахування кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів до нормативу таких робочих місць, їх аналізу та перевірки правильності в них розрахунків (п.п. 1.2. п. 5); збору сум адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, які використовують найману працю, нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів; обліку зазначених сум адміністративно-господарських санкцій та пені і використання шляхом надання фінансової допомоги, цільової позики, дотацій на створення спеціальних робочих місць для працевлаштування інвалідів, забезпечення функціонування всеукраїнських, державних, міжрегіональних центрів професійної реабілітації інвалідів і державних центрів соціальної реабілітації дітей-інвалідів, фінансування заходів, спрямованих на фізкультурно-спортивну реабілітацію інвалідів, фінансування витрат на професійну підготовку, підвищення кваліфікації та перепідготовку інвалідів та інші заходи, визначені законом (п.п. 1.4 п. 5); обліку заборгованості зі сплати сум адміністративно-господарських санкцій і пені, які нараховані підприємствам, установам, організаціям, у тому числі підприємствам, організаціям громадських організацій інвалідів, фізичним особам, які використовують найману працю (п.п. 1.5 п. 5).

Луганське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів є територіальним органом Фонду соціального захисту інвалідів.

Спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами, є Закон України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні від 21 березня 1991 року № 875-12 (далі - Закон № 875).

За змістом ст.20 Закону № 875 Фонду соціального страхування захисту інвалідів надано право на стягнення санкцій за недодержання законодавчо встановленого нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Таким чином, позивач у справі - суб`єкт владних повноважень, якому чинним законодавством України надані владні управлінські функції у сфері соціального захисту інвалідів, в тому числі контроль щодо забезпечення інвалідів робочими місцями.

Статтею 18 Закону № 875 передбачено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, з урахуванням причин інвалідності, з урахуванням побажань інвалідів, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медиком - соціальної експертизи.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом міністрів України.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 18-1 Закону № 875 рішення про визнання інваліда безробітним і взяття його на облік для працевлаштування приймається центром зайнятості за місцем проживання інваліда на підставі поданих ним рекомендації МСЕК та інших передбачених законодавством документів. Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Частиною 1 статті 19 Закону № 875 встановлено, що для підприємств (об'єднань), установ і організацій незалежно від форми власності і господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від середньооблікової чисельності працюючих, а якщо працює від 8 до 25 чоловік, - у кількості одного робочого місця.

Згідно ч. 3 ст. 19 Закону № 875 підприємства, установи, організації у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Відповідно до ст. 20 Закону № 875 підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Згідно п. 2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 № 70 Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні, звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Відповідно до п. 1.3 Порядку подання форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 № 316, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.06.2013 за № 988/23520, роботодавці подають інформацію до територіального органу Державної служби зайнятості України у містах Києві та Севастополі, районі, місті, районі у місті (далі - територіальний орган) незалежно від місцезнаходження.

Згідно п. 2.1 зазначеного Порядку форма подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

З аналізу вказаних положень законодавства вбачається, що Закон зобов'язує підприємства забезпечити працевлаштування інваліда шляхом створення робочих місць для інвалідів, з урахуванням стану здоров'я, здібностей і професійних навичок інвалідів, направлених на підприємство органами з їх працевлаштування, визначеними статтею 18 Закону № 875.

Відповідно до п. 2.6.1 Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженого Наказом Державного комітету статистики України 28.09.2005 N 286 (далі - Інструкція) не включаються до облікової кількості штатних працівників такі категорії: прийняті на роботу за сумісництвом з інших підприємств; залучені до виконання робіт за цивільно-правовими договорами (договорами підряду).

Відповідно до п. 3.2.5 Інструкції середньооблікова кількість штатних працівників за період з початку року (у тому числі за квартал, півріччя, 9 місяців, рік) обчислюється шляхом підсумовування середньооблікової кількості штатних працівників за всі місяці роботи підприємства, що минули за період з початку року до звітного місяця включно, та ділення одержаної суми на кількість місяців у цьому періоді, тобто відповідно на 2, 3, 4, 12.

З урахуванням даної норми та інформації податкової інспекції щодо кількості осіб, які працювали за основним місцем роботи, середньооблікова річна кількість штатних робітників Приватного підприємства «Сєвєродонецькенергосервіс» за 2014 рік складала 6 осіб. Тобто, у підприємства був відсутній обов'язок щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів протягом 2014 року.

Оскільки судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що середньооблікова кількість штатних робітників підприємства за 2014 рік складала 6 осіб, що відповідно до Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» менше ніж установлено нормативом, тому суд дійшов висновку, що на приватне підприємство «Сєвєродонецькенергосервіс» не покладено обовязок щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів та відсутні підстави щодо стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, а відтак у задоволенні адміністративного позову слід відмовити у повному обсязі.

Питання про розподіл судових витратах судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від їх сплати у встановленому законом порядку, а ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено їх стягнення у даних випадках.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до приватного підприємства Сєвєродонецькенергосервіс про стягнення адміністративно-господарских санкцій та пені за порушення нормативу створення робочих місць для працевлаштування інвалідів відмовити в повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Повний текст постанови складено та підписано 03 листопада 2015 року.

Суддя ОСОБА_3