Справа № 2-а-15141/2011
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2015-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2015 р.Справа № 2-а-15141/2011
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Шевцової Н.В.

Суддів: Рєзнікової С.С. , Макаренко Я.М.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова на постанову Московського районного суду м. Харкова від 16.09.2011р. по справі № 2-а-15141/2011

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова

про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

12.07.2011 р. позивач звернувся до суду з вищезазначеним адміністративним позовом.

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 16.09.2011 р. позов ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у Московському районі м.Харків задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України у Московському районі м. Харків.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у Московському районі м. Харків здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_2 з підвищенням її на 30 % мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч.1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та провести відповідні виплати з 01.06.2011р. по 22.07.2011р., за відрахуванням фактично нарахованого і сплаченого підвищення до пенсії, за цей період. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погодившись з постановою суду першої інстанції в частині задоволення позову, подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції в оскаржуваній частині скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволенні позову повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції вимог ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік", ч. 2 ст. 72 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", постанови Кабінету Міністрів України від 06.07.2011р. № 745 "Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету".

Виходячи з приписів абз. 4 ч. 8 ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач відповідно до ст.1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" є дитиною війни та за приписами ст.6 цього Закону має право на отримання підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права надавши перевагу ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" над постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. за № 530 "Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян", як нормативно-правовому акту, що має вищу юридичну силу. Також судом правильно визначено розмір мінімальної пенсії за віком, виходячи із приписів ч.1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", оскільки іншими законами такий розмір не врегульовано.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", іншого нормативно-правового акта який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір немає.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги положення ч.3 ст.28 зазначеного Закону, з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії, встановленої ст.46 Конституції України та права на отримання доплати до пенсії, передбаченої ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що п. 7 ч. 1 Закону України № 3491-VI "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік", який набрав чинності 19 червня 2011 року, було доповнено прикінцеві положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" пунктом 4, яким установлено, що у 2011 році норми і положення статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

З аналізу наведеної норми випливає, що визначення порядку та розмірів виплат указаним категоріям громадян у 2011 році делеговано Кабінету Міністрів України, яким прийнято постанову № 745 "Про встановлення деяких виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету", яка набрала чинності 23.07.2011 року.

З огляду на викладене до набрання чинності зазначеною постановою Кабінету Міністрів України, тобто до 23.07.2011 року, застосуванню підлягають положення статті 6 Закону України " Про соціальний захист дітей війни ", а з 23.07.2011 року нарахування та виплата пенсії позивача має здійснюватися відповідно до вимог Закону України " Про Державний бюджет України на 2011 рік" та постанови Кабінету Міністрів України від 6 липня 2011 року № 745.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи, що до 23.07.2011 року законодавчо не було встановлено застосування положення ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" у порядку та розмірах, встановлених будь - якими іншими нормативно-правовими актами, колегія суддів, виходячи із пріоритетності законів над підзаконними актами, дійшла висновку, що до зазначеної дати при визначенні розміру підвищення до пенсії позивачеві застосуванню підлягав розмір підвищення встановлений ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", а не Постановою Кабінету Міністрів України № 530 "Деякі питання соціального захисту населення окремих категорій громадян" від 28.05.2008 року, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог є законним та обґрунтованим, а тому не вбачає підстав для його скасування.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 197, 198, 200, п. 1 ч. 1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова залишити без задоволення.

Постанову Московського районного суду м. Харкова від 16.09.2011р. по справі № 2-а-15141/2011 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Шевцова Н.В.
Судді Рєзнікова С.С. Макаренко Я.М.