Справа № 2а-7650/09/1570
Суддя: Приходько І.В.
Дата ухвалення: 2015-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" жовтня 2015 р. м. Київ К/9991/71396/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Приходько І.В.
Бухтіярової І.О. Костенка М.І.

при секретарі судового засідання Бовкуні В.В.,

за участю представників сторін: від позивача - не з'явився,

від відповідача - Савецька Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції

касаційні скарги 1) Державної податкової інспекції у м. Іллічівську Одеської області Державної податкової служби, 2) Державного підприємства «Чорноморско-Азовське виробничо-експлуатаційне Управління морських шляхів»

на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 26.08.2011 р.

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.10.2012 р.

у справі № 2а-7650/09/1570

за позовом Державного підприємства «Чорноморско-Азовське виробничо-експлуатаційне Управління морських шляхів»

до Державної податкової інспекції у м. Іллічівську Одеської області Державної податкової служби

про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2009 року Державне підприємство «Чорноморско-Азовське виробничо-експлуатаційне Управління морських шляхів» (далі - позивач, ДП Управління «Чоразморшлях») звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Іллічівську (далі - відповідач, ДПІ у м. Іллічівську), в якому просило суд скасувати податкові повідомлення-рішення від 17.03.2019 р. № 006022350/0, № /0, № /0, № , № /0, № /0, № /0, № /0, № /0, № /0, № /0, № /0, № /0, № .

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 26.08.2011 р., яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.10.2012 р. адміністративний позов задоволено частково: скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Іллічівську від 17.03.2009 р. № /0 в частині нарахування податку на додану вартість у розмірі 347 343,58 грн. та штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 264 019 грн.; в решті позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, сторони у справі звернулися до Вищого адміністративного суду України з касаційними скаргами, на обґрунтування яких посилаються на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Так, позивач просить суд касаційної інстанції скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 26.08.2011 р. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.10.2012 р. в частині відмови в задоволенні позовних вимог і прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

У свою чергу, відповідач просить скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 26.08.2011 р. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.10.2012 р. і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В судовому засіданні 28.10.2011 р. представник відповідача у зв'язку з реорганізацією інспекції заявив клопотання про заміна Державної податкової інспекції у м. Іллічівську Одеської області Державної податкової служби на належного відповідача, Державну податкову інспекцію у м.Іллічівську Головного управління ДФС в Одеській області.

Розглянувши заявлене клопотання, колегія суддів вважає, що воно підлягає задоволенню в порядку визначеному статтею 55 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційних скарг, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в період з 04.02.2009 р. по 24.02.2009 р., на підставі направлення від 28.01.2009 р. № 3/23-80 посадовими особами ДПІ у м. Іллічівську була проведена позапланова виїзна перевірка ДП Управління «Чоразморшлях» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2005 р. по 30.09.2008 р., за результатами якої складено акт від 03.03.2009 р. № 27/23-80/01125637 та встановлено порушення позивачем вимог: - підпункту 1.22.1 пункту 1.22 статті 1, підпунктів 4.1.1., 4.1.6 пункту 4.1 статті 4, підпункту 5.3.9, пункту 5.3, підпункту 5.4.6 пункту 5.4., підпункту 5.5.1 пункту 5.5 статті 5, пункту 6.1 статті 6 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за період з 01.10.2005 р. по 31.12.2007 р. всього в розмірі 1 674 821 грн. та визначено самостійно органом ДПС суму від'ємного значення об'єкту оподаткування податком на прибуток всього в розмірі 14 459 499 грн.; - підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3, підпункту 7.3.1 пункту 7.3 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого занижено податкових зобов'язань за період з 01.10.2005 р. по 31.12.2007 р. всього в розмірі 919 758 грн. та органом ДПС самостійно визначено суму податкових зобов'язань по податку на додану вартість всього в розмірі 280 844 грн.; - статей 1, 3, 4, 9, 8, 16, 17, підпунктів а), б) пункту 19.2 статті 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», в результаті чого нараховано податку з доходів фізичних осіб всього в розмірі 2 087,75 грн.; - статей 15, 18 Декрету КМУ «Про місцеві податки та збори», пункту 24 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статті 15 Закону України «Про систему оподаткування», в результаті чого визначено суму комунального податку в період з 01 01 2008 р. по 30.09.2008 р. в розмірі 1 128,8 грн.; - пункту 23 статті 14 Закону України «Про систему оподаткування», частини восьмої статті 57 Закону України «Про радіочастотний ресурс України», в наслідок чого органом ДПС самостійно визначено суму збору за користування радіочастотним ресурсом України за період з 01.01.2008 р. по 30.09.2008 р. в розмірі 198,16 грн.; - статті 30 Кодексу України «Про надра», Порядку справляння платежів за користування надрами для видобування корисних копалин, визначено суму плати за користування надрами за період з 01.01.2008 р. по 30.09.2008 р. в розмірі 80 891 грн.; - пункту 12 статті 14 Закону України «Про систему оподаткування», Порядку встановлення нормативів збору за геологорозвідувальні роботи, виконані за рахунок державного бюджету та його справляння, визначено суму збору за геологорозвідувальні роботи, виконання за рахунок державного бюджету за період з 01.01.2008 р. по 30.09.2008 р., всього в розмірі 10 327,71 грн.; - статті 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем 17.03.2009 р. винесені податкові повідомлення-рішення: № /0, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання по збору за геологорозвідувальні роботи, виконані за рахунок державного бюджету у загальному розмірі 13 444,49 грн., з яких 10 327,71 грн. - за основним платежем та 3 116,78 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями; № /0, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 2 127 919 грн., з яких 1 200 602 грн. - за основним платежем та 927 317 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями; № /0, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з плати за використання радіочастотного ресурсу у загальному розмірі 1728 грн., з яких 198 грн. - за основним платежем та 1530 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями; № /0, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з комунального податку у загальному розмірі 1473,47 грн., з яких 1128,60 грн. - за основним платежем та 344,87 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями; № /0, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання зі збору за геологорозвідувальні роботи, виконані за рахунок державного бюджету у сумі штрафних (фінансових) санкцій 510 грн.; № /0 яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з комунального податку у сумі штрафних (фінансових) санкцій 510 грн.; № /0, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за користування надрами континентального шельфу і в межах виключної (морської) економічної зони у сумі штрафних (фінансових) санкцій 510 грн.; №/0, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку з доходів найманих працівників (по актам перевірки) у загальному розмірі 6263,25 грн., з яких 2087 грн. - за основним платежем та 4175,50 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями; № /0, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі штрафних (фінансових) санкцій 1530 грн.; № /0, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у сумі штрафних (фінансових) санкцій 510 грн.; № /0, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з плати за використання радіочастотного ресурсу у сумі штрафних (фінансових) санкцій 1530 грн.; № /0, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з плати за користування надрами континентального шельфу в межах виключної (морської) економічної зони у загальному розмірі 105 299 грн., з яких 80 891 грн. - за основним платежем та 24 408 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями; № /0, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі штрафних (фінансових) санкцій 3570 грн.; № , яким позивачу нараховані штрафні (фінансові) санкції за порушення порядку здійснення розрахунків в іноземній валюті у розмірі 9 067 248,78 грн.

Суди попередніх інстанцій, частково задовольняючи позовні вимоги виходили з того, що висновки відповідача про застосування до позивача податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 2 127 919 грн. є необґрунтованими, а врешті відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправними та скасування нарахованих позивачу інших спірних податкових зобов'язань, виходили із наявності в діях позивача порушень вказаних у акті перевірки норм податкового законодавства, зазначаючи при цьому, що на застосовані до позивача штрафні (фінансові) санкції не поширюються положення статті 250 Господарського кодексу України, оскільки такі не є адміністративно-господарськими санкціями.

Разом з тим, колегія суддів Вищого адміністративного суду України звертає увагу на те, що вказані висновки судів не можна вважати такими, що зроблені на підставі повно та всебічно досліджених встановлених фактичних обставин справи.

Згідно статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Відповідно до частин другої та третьої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм адміністративного процесуального права, а обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

У зв'язку із наведеними процесуальними приписами суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у справі.

Судами попередніх інстанції не були враховані приписи частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України щодо здійснення розгляду і вирішення справ в адміністративних судах на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно, частин четвертої та п'ятої цієї статті на суд покладається обов'язок вживати передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Вказані вимоги чинного законодавства зобов'язують суди при вирішенні справи у кожному конкретному випадку встановити та надати вичерпну оцінку фактичним обставинам у межах спірних правовідносин, з метою з'ясування об'єктивних причин та факторів, що зумовили настання для платника податків негативних наслідків у вигляді порушеного права, що підлягає захисту. При цьому, з урахуванням вимог чинного процесуального законодавства, суди повинні перевірити відповідність рішення контролюючого органу вимогам, зокрема, принципу обґрунтованості, справедливості та співрозмірності заподіяної платником шкоди державним інтересам та настання відповідальності останнього за такі дії.

В даному випадку висновок про правомірність висновків відповідача, за наслідками яких були винесені спірні податкові зобов'язання, судами попередніх інстанцій було зроблено здебільшого на підставі акту податкової перевірки без належного дослідження доводів позивача.

З урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України звертає увагу на те, що судам слід перевірити обґрунтованість їх висновків в частині визнання факту вчинення позивачем порушення, що слугувало підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень у контексті викладеного застосування норм чинного законодавства. В разі належного підтвердження факту відповідного порушення, надати оцінку нарахування спірних штрафних санкцій з урахуванням норми статті 250 Господарського кодексу України, так як такі санкції є саме адміністративно-господарськими.

Обов'язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з'ясування обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами статті 7, частин четвертої та п'ятої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, суди обох інстанцій дали передчасну юридичну оцінку встановленим фактичним обставинам справи, а тому ухвалені ними судові рішення не можна вважати законними та обґрунтованими.

Відповідно до статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України, підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, і в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 55, 1221, 167, 210, 220, 221, 223, 227, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Здійснити процесуальне правонаступництво, замінити відповідача, Державну податкову інспекцію у м. Іллічівську Одеської області Державної податкової служби на належного відповідача, Державну податкову інспекцію у м.Іллічівську Головного управління ДФС в Одеській області.

Касаційні скарги Державної податкової інспекції у м. Іллічівську Головного управління ДФС в Одеській області та Державного підприємства «Чорноморско-Азовське виробничо-експлуатаційне Управління морських шляхів» - задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 26.08.2011 р. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.10.2012 р. у справі № 2а-7650/09/1570 - скасувати.

Справу № 2а-7650/09/1570 направити на новий судовий розгляд до Одеського окружного адміністративного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя підпис І.В. Приходько
Судді підпис І.О. Бухтіярова
підпис М.І. Костенко