Справа № 164/818/15-а,2-а/164/30/15
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2015-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2015 р. Справа № 876/8577/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Маневицького районного суду Волинської області від 03 серпня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Оконської сільської ради Маневицького району Волинської області про визнання дій незаконними та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

В липні 2015 року позивач - ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Оконської сільської ради Волинської області (далі - Оконська сільська рада), в якому просила визнати незаконним рішення Оконської сільської ради від 18 червня 2015 року № 53/16 «Про розгляд заяв громадянки ОСОБА_1»; скасувати рішення Оконської сільської ради від 18 червня 2015 року № 53/16 «Про розгляд заяв громадянки ОСОБА_1»; зобов»язати Оконську сільську раду повторно розглянути на черговій сесії її заяву від 28.01.2015 року відповідно до вимог чинного законодавства.

Позовну заяву мотивовано тим, що 18.06.2015 року Оконською сільською радою прийнято рішення №53/16 «Про розгляд заяв громадянки ОСОБА_1», з якого слідує, що на неодноразові заяви ОСОБА_1 про надання земельної ділянки на викуп під обслуговування адміністративного приміщення не надано дозволу на викуп земельної ділянки площею 0,3358 га, що по АДРЕСА_1 Волинської області. Вважає рішення таким, що прийняте всупереч діючому законодавству, за межами наданої законом Оконській сільській раді компетенції. Таким чином, підставою для прийняття Оконською сільською радою рішення були заяви ОСОБА_1 та постанова Маневицького районного суду Волинської області від 14.05.2015 року, а підставою для ненадання їй дозволу на викуп земельної ділянки - невиконання договору оренди землі, укладеного між Оконською сільською радою та нею, зареєстрованого в реєстраційній службі Маневицького РУЮ Волинської області від 20.08.2015 року №2186012.

Постановою Маневицького районного суду Волинської області від 03 серпня 2015 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку, яка, покликаючись на неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог посилається на те, що порушення норм матеріального права полягає у незастосуванні норми, яку належало застосувати; надання застосованій нормі неправильного тлумачення. Ухвалюючи оскаржувану постанову суд виходив зі змісту загальних норм цивільного права (ст. 316, 317 ЦК України), якими регулюються відносини права власності, тоді як у даному випадку перевага надається спеціальним нормам Земельного кодексу України, які регулюють земельні правовідносини і основним завданням яких згідно ч. 2 ст. 4 є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання для розгляду справи не прибули, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступило, а тому, колегія суддів, у відповідності до п.п. 1, 2, ч. 1 ст. 197 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступних мотивів.

Як достовірно встановлено судом першої інстанції, що 28 січня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Оконської сільської ради Маневицького району з заявою (клопотанням) про прийняття рішення щодо надання дозволу про відведення земельної ділянки площею 0,3358 га у власність шляхом викупу для обслуговування приміщення адміністративного корпусу по АДРЕСА_1. Крім того зазначила, що згідна на укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки. Розрахунки за придбання земельної ділянки просить здійснювати з розстроченням платежу на 1 рік (а.с. 4).

Рішенням Оконської сільської ради Маневицького району № 53/16 від 18 червня 2015 року «Про розгляд заяв громадянки ОСОБА_1» позивачу було відмовлено у наданні дозволу на викуп земельної ділянки, площею 0,3358 га, для обслуговування приміщення адміністративного корпусу по АДРЕСА_1, у зв»язку з невиконанням умов договору оренди землі, укладеного між Оконською сільською радою та гр. ОСОБА_1 , зареєстрованого в Реєстраційній службі Маневицького РУЮ Волинської області за № 2186012 від 20 серпня 2013 року (а.с. 12).

Як видно із матеріалів даної справи, постановою Маневицького районного суду Волинської області від 14 травня 2015 року позов ОСОБА_1 до Оконської сільської ради Маневицького району Волинської області про визнання дій незаконними та зобов»язання вчинити певні дії визнано незаконними дії Оконської сільської ради Маневицького району щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 28 січня 2015 року та зобов»язано вказану сільську раду розглянути на черговій сесії заяву ОСОБА_1 та прийняти рішення у відповідності до чинного законодавства.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов»язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Повноваження органів місцевого самоврядування визначені ст. 12 Земельного кодексу України. Відповідно до вказаної норми до повноважень сільських, селищних, міських рад у сфері земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; д) організація землеустрою; е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до Закону.

Питання регулювання земельних відносин щодо розпорядження землями комунальної форми власності, відповідно до п. 34 ст. 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішується виключно на пленарних засіданнях місцевої ради.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні) органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно з ч. 2 ст. 128 ЗК України громадяни та юридичні особи, зацікавлені у придбанні земельних ділянок у власність, подають заяву (клопотання) до відповідного органу виконавчої влади або сільської, селищної, міської ради чи державного органу приватизації. У заяві (клопотанні) зазначаються місце розташування земельної ділянки, її цільове призначення, розміри та площа, а також згода на укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки.

До заяви (клопотання) додаються: документ, що посвідчує право користування земельною ділянкою (у разі його наявності), та документи, що посвідчують право власності на нерухоме майно (будівлі та споруди), розташоване на цій земельній ділянці (у разі наявності на земельній ділянці будівель, споруд); копія установчих документів для юридичної особи, а для громадянина - копія документа, що посвідчує особу.

Орган державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим або орган місцевого самоврядування у місячний строк розглядає заяву (клопотання) і приймає рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (якщо такий проект відсутній) та/або про проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки (крім земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд) чи про відмову в продажу із зазначенням обґрунтованих причин відмови. Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЗК України підставою для відмови в продажу земельної ділянки є: неподання документів, необхідних для прийняття рішення щодо продажу такої земельної ділянки; виявлення недостовірних відомостей у поданих документах; якщо щодо суб»єкта підприємницької діяльності порушена справа про банкрутство або припинення його діяльності; встановлена цим Кодексом заборона на передачу земельної ділянки у приватну власність; відмова від укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки.

Таким чином, постанова Маневицького районного суду Волинської області від 14 травня 2015 року та вимоги ст. 128 ЗК України зобов»язують відповідача розглянути звернення ОСОБА_1 про викуп земельної ділянки, однак не покладають обов»язку відчужити таку земельну ділянку, оскільки суд не уповноважений підміняти орган місцевого самоврядування у прийнятті бажаного для позивача рішення щодо волевиявлення продати земельну ділянку.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що оскільки нормами ЦК України передбачено право власності, яким є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших, яке включає право володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що прийняття органом місцевого самоврядування рішення про продаж земельної ділянки є правом, а не обов»язком у відповідності з ст. 12 ЗК України.

В силу частини 3 статті 72 КАС України обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватись перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів прийшла до переконання, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване судове рішення з додержанням норм права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Маневицького районного суду Волинської області від 03 серпня 2015 року у справі № 164/818/15-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п»ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий суддя : Л.Я. Гудим

Судді: О.М. Довгополов

В.В. Святецький