Справа № 826/10529/14
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2015-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" жовтня 2015 р. м. Київ К/800/65710/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: Вербицької О.В.

суддів: Маринчак Н.Є.

Цвіркуна Ю.І.

за участю секретаря: Іванова Д.О.

представників:

позивача: не з'явився

відповідача: Денисенка О.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Шатл»

на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.08.2014 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27.11.2014 року

у справі № 826/10529/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Шатл»

до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві

про скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Шатл» (далі по тексту - позивач, ТОВ «Будівельна компанія «Шатл», товариство) звернулось з позовом до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (далі по тексту - відповідач, ДПІ) про скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.08.2014 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27.11.2014 року апеляційну скаргу ТОВ «Будівельна компанія «Шатл» залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Позивач, не погоджуючись з вищевказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, оскаржив їх у касаційному порядку, просить скасувати з мотивів порушення норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, представника відповідача, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, суд касаційної інстанції дійшов висновку щодо наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, що ДПІ проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Будівельна компанія «Шатл» з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2010 року по 31.12.2012 року, за результатами якої складено акт від 25.02.2013 року № 610/26-56-22-01-03/35235643.

В акті перевірки зазначено порушення позивачем підпункту 14.1.257 пункту 14.1 статті 14. підпункту 135.5.5 пункту 135.1 статті 135, пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, статті 159 Податкового кодексу України (далі - ПК України) щодо заниження податку на прибуток в розмірі 786 082,00 грн.; пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 ПК України у зв'язку із заниженням податку на додану вартість в сумі на 20 444,00 грн. та завищення залишку від'ємного значення в розмірі 209 983,00 грн.; підпункту 164.2.17 пункту 164.2, пунктів 164.3, 164.5 статті 164, пункту 167.1 статті 167, підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168, статті 239 ПК України та пункту 3 Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 24.12.2010 року № 1020; пункту 1 статті 3 Закону України від 06.07.1995 року № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», пункту 2.8 глави 2, пункту 3.5 глави 3 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року № 637 (далі - Положення), внаслідок чого підприємством перевищено ліміт залишку готівки каси на загальну суму 570 544,00 грн.

На підставі висновків, що викладені в акті перевірки та за результатами адміністративного оскарження ДПІ прийнято податкові повідомлення-рішення: від 19.03.2014 року № , яким ТОВ «Будівельна компанія «Шатл» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем в сумі 20 444,00 грн., штрафними санкціями в розмірі 5 281,00 грн.; № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток за основним платежем - 786 082,00 грн. та за штрафними санкціями - 196 520,50 грн.; від 04.06.2014 року № , яким ТОВ «Будівельна компанія «Шатл» збільшено суму грошового зобов'язання з податку з доходів найманих працівників за основним платежем в сумі 110 753,80 грн., штрафними санкціями в розмірі 44 825,00 грн.; від 06.06.2014 року № , яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість в сумі 209 983,00 грн.; від 19.03.2014 року № , яким ТОВ «Будівельна компанія «Шатл» визначено штрафні санкції в розмірі 1 141 089,06 грн.

Надаючи оцінку правомірності формування ТОВ «Будівельна компанія «Шатл» даних податкового обліку на підставі господарських операцій з контрагентами, суди виходили з наступних мотивів, з якими погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до вимог пункту 135.1 ПК України доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: інших доходів, які визначаються відповідно до п. 135.3 цієї статті.

Згідно із підпунктом 14.1.257 пункту 14.1 статті 14 ПК України безповоротна фінансова допомога - це сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності.

Підпунктом 135.5.5 пунктом 135.5 статті 135 ПК України передбачено, що до складу доходів відносяться: суми поворотної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, що залишаються неповерненими на кінець такого звітного періоду, від осіб, які не є платниками цього податку (в тому числі нерезидентів), або осіб, які згідно із цим Кодексом мають пільги з цього податку, в тому числі право застосовувати ставки податку нижчі, ніж установлені пунктом 151.1 статті 151 цього Кодексу

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, на початок перевіряємого періоду за ТОВ «Будівельна компанія «Шатл» обліковується кредиторська заборгованість в сумі 1 746 252,30 грн. за договорами від 16.10.2008 року № 02/161008, від 25.11.2008 року № 02/25111 укладеними із ЗАТ «Техпромсервіс». Станом на 31.12.2012 року заборгованість товариства становила 1 478 000,00 грн. (з урахуванням часткового погашення).

Також, судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до виписки банку від 21.05.2012 року на розрахунковий рахунок позивача надійшли кошти від ФОП ОСОБА_3 в сумі 114 450,00 грн., де призначенням платежу є «благодійний внесок». Вказані кошти обліковуються на бухгалтерському рахунку ТОВ «Будівельна компанія «Шатл», як безвідсоткова поворотна фінансова допомога за договором від 21.05.2012 року № 1. В подальшому благодійна допомога в сумі 114 450,00 грн. була видана готівковими коштами з каси підприємства ФОП ОСОБА_3 на підставі видаткових касових ордерів.

Судами попередніх інстанцій, у відповідності до вимог чинного законодавства, правомірно не взято до уваги доводи позивача щодо помилковості вказаного призначення платежу.

Також, між позивачем та ПП «Консалтинговий Центр «Актив - Плюс» укладено договір про надання юридичних послуг від 14.02.2012 року, за умовами якого виконавець зобов'язується надати замовнику юридичні послуги та здійснювати комплексне абонентське юридичне обслуговування.

Крім того, між ТОВ «Будівельна компанія «Шатл» та ПП «Вісмут» укладено договір про пошук ринків збуту дизельного палива марки ЕН 590 Мозир.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та ФОП ОСОБА_4 укладено договори на виконання підрядних робіт від 01.08.2012 року № 14/08, від 06.06.2012 року № 142/05.

01.08.2012 року між позивачем (орендар) та ТОВ «Техпромсервіс» (орендодавець) укладено договір оренди цілісного майнового комплексу, за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове користування цілісний майновий комплекс нафтопереробного заводу з малотоннажною установою по переробці нафти.

Судами попередніх інстанцій правомірно встановлено, що надані позивачем первинні документи не містять інформації щодо використання отриманих за вищевказаними договорами послуг у власній господарській діяльності.

Отже, з урахуванням викладеного, суди вірно застосували норми матеріального права і прийняті контролюючим органом податкові повідомлення-рішення від 19.03.2014 року № та від 06.06.2014 року № є правомірними.

Оцінюючи обґрунтованість рішень судів першої та апеляційної інстанцій в частині оскарження податкового повідомлення-рішення від 04.06.2014 № , колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, директору ТОВ «Будівельна компанія «Шатл» на підставі видаткових касових ордерів видано з каси товариства готівкові кошти, з яких податок на доходи фізичних осіб не оподатковувався. Проте, на підтвердження використання вказаних готівкових коштів в рамках господарської діяльності, позивачем не надано авансових звітів з підтверджуючими документами про витрати даних коштів, що в свою чергу, підтверджує правомірність спірного податкового повідомлення-рішення.

Водночас, висновки судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позову про скасування податкових повідомлень-рішень від 19.03.2014 року № , № , на думку колегії суддів, є передчасними.

Так, відповідно до пункту 2.8 глави 2 Положення, підприємства можуть тримати в позаробочий час у своїх касах готівкову виручку (готівку) у межах, що не перевищують установлений ліміт каси. Готівкова виручка (готівка), що перевищує встановлений ліміт каси, обов'язково здається до банків для її зарахування на банківські рахунки. Відокремлені підрозділи підприємств - юридичних осіб можуть здавати готівкову виручку (готівку) безпосередньо до кас таких юридичних осіб або до будь-якого банку для її переказу і зарахування на банківські рахунки зазначених юридичних осіб.

Здавання готівкової виручки (готівки) здійснюється самостійно (у тому числі із застосуванням платіжних пристроїв та через пункти приймання готівки) або через відповідні служби, яким згідно із законодавством надано право на перевезення валютних цінностей та інкасацію коштів.

Згідно з пункту 5.4 глави 5 Положення, кожне підприємство визначає ліміт каси з урахуванням режиму і специфіки його роботи, віддаленості від банку, обсягу касових оборотів (надходжень і видатків) за всіма рахунками, установлених строків здавання готівки, тривалості операційного часу банку, наявності домовленості підприємства з банком на інкасацію тощо: для підприємств, які мають строк здавання готівкової виручки (готівки) в банк, передбачений підпунктом «в» пункту 5.1 цієї глави, - у розмірах, що залежать від установлених строків здавання готівкової виручки (готівки) та її суми, але не більше п'ятикратного розміру середньоденних надходжень готівки (за три будь-які місяці поспіль з останніх дванадцяти).

Підпунктом «в» пункту 5.1 глави 5 Положення передбачено, що строки здавання підприємствами готівкової виручки (готівки) для її зарахування на рахунки в банках визначаються підприємством і встановлюються за погодженням з відповідним банком (у якому відкрито рахунок підприємства, на який зараховуються кошти) відповідно до таких вимог: для підприємств, що розташовані в населених пунктах, де немає банків, - не рідше ніж один раз на п'ять робочих днів.

За змістом частин 4, 5 статті 11 КАС України суд повинен: визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів до своєчасного їх подання.

Предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить установити при ухваленні судового рішення.

Отже, для правильного вирішення спору судам слід дослідити накази товариства від 26.05.2012 року № 2 та від 01.09.2012 року про затвердження загального ліміту залишку готівки у касі ТОВ «Будівельна компанія «Шатл»; встановити, чи збільшено вказаними наказами ліміти залишок готівки у касі та в якому розмірі і дійти вмотивованого висновку.

Колегія суддів, також,не може погодитись із висновками судів попередніх інстанцій щодо подвійного включення до складу податкового кредиту за квітень 2012 року суми податку на додану вартість в розмірі 20 443,50 грн.

Так, відповідно до пункту 50.1 статті 50 ПК України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім митної декларації або обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно виявлені.

Відтак, для правильного вирішення спору судам необхідно надати правову оцінку уточнюючому розрахунку податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок, поданою позивачем до податкового органу 13.11.2012 року; встановити, чи було зменшено спірну суму у вказаних уточненнях.

Отже, колегія суду приходить до висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій за вказаними спірними податковими повідомленнями-рішеннями не розглянули належним чином докази, що містяться в матеріалах справи, не надали належну оцінку обставинам справи, порушили та невірно застосували норми матеріального права.

Викладене свідчить про порушення судом вимог статті 159 КАС України, якою передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а обґрунтованим - рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Касаційна ж інстанція згідно з частиною 2 статті 220 КАС України не може досліджувати докази, встановлювати або визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що на підставі частини 2 статті 227 КАС України рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню, як такі, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а справа підлягає направленню на новий розгляд для достовірного з'ясування та правильного вирішення спору по суті.

Під час нового судового розгляду справи судам необхідно врахувати викладене, повно та об'єктивно дослідити обставини справи, дати їм належну юридичну оцінку, в залежності від встановленого, правильно застосувати до спірних правовідносин норми матеріального права та ухвалити обґрунтоване рішення.

Відповідно до вищевикладеного, касаційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 210, 214-215, 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Шатл» задовольнити частково.

Скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.08.2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27.11.2014 року в частині відмови в задоволені позовних вимог про скасування податкових повідомлень-рішень від 19.03.2014 року № та від 19.03.2014 року № з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.08.2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27.11.2014 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, установленому статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Вербицька
Судді Н.Є. Маринчак
Ю.І. Цвіркун