Справа № 464/8559/14-а
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2015-10-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2015 року Справа № 876/9875/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Шинкар Т.І., Ільчишин Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді на постанову Сихівського районного суду міста Львова від 07 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Львівського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді про визнання протиправним та скасування доручення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Львівського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді в якому просив визнати протиправним та скасувати доручення від 08.08.2014 року № 73.

Постановою Сихівського районного суду міста Львова від 07 жовтня 2014 року позов задоволено, доручення виконуючого обов'язки директора Львівського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді № 73 від 08 серпня 2014 року щодо переміщення ОСОБА_1 визнано протиправним та скасовано.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Львівський міський центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 32 Кодексу законів про працю України не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні посилається на п. 11 Загального положення про центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2013 р. № 573 та п.6.4 Положення про ЛМЦСССДМ, в яких зазначено, що директор центру видає в межах своїх повноважень накази організаційно-розпорядчого характеру, організовує і контролює їх виконання, однак суд не взяв до уваги, що в цих нормативних актах також зазначається, що директор здійснює загальне керівництво діяльністю центру, яке не обмежується лише виданням наказів.

У мотивувальній частині постанови від 07.10.2014 р. зазначено, що «суд вважає за необхідне у випадку переміщення працівника на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ видавати наказ чи розпорядження з метою чіткої визначеності у правовідносинах сторін трудового договору», тобто при винесенні постанови суд зробив рекомендаційний висновок, який було взято до уваги. Не відповідає дійсності висновок Сихівського районного суду м.Львова, що доручення в.о. директора ЛМЦСССДМ № 73 від 08.08.20І4р. не стосувалося конкретно позивача, оскільки в дорученні чітко зазначено: «...перемістити з 11 серпня 2014 року: ОСОБА_1, провідного фахівця із соціальної роботи, який закріплений за Сихівським районом м.Львова, у Залізничний район м.Львова».

При винесенні постанови суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що при прийнятті ОСОБА_1 на роботу в наказі ЛМЦСССДМ № 159-К від 05.12.2012р. нічого не зазначалось, за яким районом м.Львова закріплений позивач. Рішення про закріплення ОСОБА_1 за Сихівським районом м.Львова та відповідне доручення приймались в.о.директора ЛМЦСССДМ усно.

Накази, які видавались керівником ЛМЦСССДМ про переміщення працівників, стосувались лише службовців - посадових осіб органів місцевого самоврядування, які приймались на роботу в певний районний відділ соціальної роботи м. Львова, що зазначалось в наказах при прийомі на роботу. Позивач на таку посаду не приймався.

На підставі наведеного просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 06.12.2012 р. працював на посаді провідного фахівця із соціальної роботи ЛМЦСССДМ. Дорученням в.о. директора ЛМЦСССДМ № 73 від 08.08.2014 р. зобов'язано керівництво відділів соціальної роботи Сихівського та Залізничного районів м. Львова перемістити провідного фахівця із соціальної роботи ОСОБА_1 з 11.08.2014 р. у Залізничний район м. Львова. При цьому, зазначено, що останній закріплений за Сихівським районом м. Львова.

Розглядаючи спір суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідно до ч. 2 ст. 32 КЗпП України не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором.

Суд вірно вважав, що відповідно до змісту оскаржуваного доручення, воно жодним чином не може бути дорученням роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором.

Судом встановлено, що доручення, про яке йдеться у ч. 2 ст. 32 КЗпП України, не могло застосовуватися до позивача, як провідного фахівця із соціальної роботи.

Відповідно до п.11 Загального положення про центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 73 від 01.08.2013 р. та п.6.4 Положення про Львівським міський центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, директор центру серед іншого видає у межах своїх повноважень накази організаційно-розпорядчого характеру, організовує і контролює їх виконання.

Вірно суд вважав, що за наявності саме таких повноважень у директора центру у випадку переміщення працівника на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ видавати наказ чи розпорядження з метою чіткої визначеності у правовідносинах сторін трудового договору, а оскаржуване доручення такої функції не виконує та є дорученням не особисто провідному фахівцю з соціальної роботи ОСОБА_1, а керівникам районних відділів соціальної роботи, які повноважень вирішувати питання щодо переміщення працівників не мають. Наказ або розпорядження щодо переміщення повинні стосуватися конкретного працівника, що відповідатиме суті поняття «переміщення працівника» за нормами КЗпП України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а постанова відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ч.3 ст. 160, ч. 4 ст. 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Львівського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді - залишити без задоволення, а постанову Сихівського районного суду міста Львова від 07 жовтня 2014 року по справі № 464/8559/14-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді Т.І. Шинкар

Н.В. Ільчишин

Повний текст ухвали виготовлений 27.10.2015 року