Справа № 813/5260/13-а
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2015-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2015 р. Справа № 876/7414/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Яворського І.О., Онишкевича Т.В.

з участю секретаря судового засідання: Гелецького П.В.

представника позивача: Берегової Т.О.

представника третьої особи: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги Галицької районної адміністрації Львівської міської ради та Львівської міської ради на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2015 року за позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до Державної архітектурно-будівельної інспекції України (за участю третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору - ОСОБА_3, Приватного підприємства «Петробуд»? Львівської міської ради) про визнання протиправними дій та скасування реєстрації декларації, -

в с т а н о в и в :

В лютому 2012 року Галицька районна адміністрація Львівської міської ради (далі - Галицька РА ЛМР) звернулася в суд із зазначеним адміністративним позовом, в якому з урахуванням уточнення позовних вимог просила визнати протиправними дії Інспекції ДАБК у Львівській області та скасувати реєстрацію декларації про початок виконання підготовчих робіт № ЛВ від 02.06.2011р. та декларації про початок виконання будівельних робіт № ЛВ 08311070 від 08.11.2011 р.

Позов мотивований тим, що відповідачем були зареєстровані оскаржувані декларації про початок виконання підготовчих робіт та про початок виконання будівельних робіт по реконструкції офісних приміщень за адресою : АДРЕСА_1, в той час як третьою особою ОСОБА_3 на орендованій у Львівської міської ради земельній ділянці за цією адресою було знесено офісну будівлю, яка підлягала до реконструкції та розпочато нове самовільне будівництво, а тому відбувається не реконструкція, а нове будівництво. Крім цього вважає, що до оскаржуваних декларацій внесено неправдиві відомості про наказ директора департаменту містобудування № А-355 від 18.10.2010 р. «Про затвердження ОСОБА_3 вимог до архітектурно-планувальної частини проекту реконструкції офісних приміщень на АДРЕСА_1 з розширенням за рахунок надбудови», оскільки рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 863 від 23.09.2011 р. такий наказ скасовано.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05.06.2013 р. було скасовано постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17.10.2012 р. та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.03.2012 р., а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

В своїй ухвалі суд касаційної інстанції прийшов до висновку, що судом апеляційної інстанції не було наведено доводів щодо посилання суду першої інстанції на недостовірність даних, внесених до декларації про початок виконання будівельних робіт від 08.11.2011 р., в якій зазначено, що замовником виконуються будівельні роботи з реконструкції офісних приміщень з розширенням за рахунок надбудови, тоді як фактичні обставини свідчать про те, що існуючу будівлю демонтовано та розпочато нове самовільне будівництво зі збільшенням розмірів будівлі. Також судами не надано оцінки наявним у справі доказам щодо фактичного зайняття будівництвом на момент подання на реєстрацію декларації про початок будівельних робіт земельної ділянки значно більшого розміру, ніж належної замовнику за договором оренди, а також факту та підставам скасування рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 863 від 23.09.2011 р. наказу директора департаменту містобудування № А-355 від 18.10.2010 р. «Про затвердження гр.ОСОБА_4 вимог архітектурно-планувальної частини проекту реконструкції офісних приміщень на АДРЕСА_1 з розширенням за рахунок надбудови» та зобов'язання ОСОБА_3 привести земельну ділянку до попереднього стану. Також суд касаційної інстанції звернув увагу на те, що судами не була надана оцінка тому, яким чином оскаржуване рішення обмежує права територіальної громади, повноваження органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 10.06.2015 р. у задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, її оскаржили позивач Галицька РА ЛМР та третя особа Львівська міська рада. Апеляційні скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції були порушені норми матеріального права при встановленні факту, що ОСОБА_3 здійснює реконструкцію, а не нове будівництво. Крім того, обидва апелянти посилаються на Положення про Галицьку РА ЛМР, згідно п.4.3.4 якого, до її повноважень належить розгляд та вжиття заходів у встановленому виконавчим комітетом Львівської міської ради порядку щодо фактів самочинного будівництва. Крім того, судом не правильно встановлено, що у позивача фактично існує спір з третьою особою, оскільки предметом судового розгляду є визнання протиправними дій та скасування декларацій Державної архітектурно-будівельної інспекції України, які порушують права територіальної громади м. Львова. Тому просять скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою адміністративний позов задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача Берегову Т.О. та представника третьої особи Львівської міської ради Ковальчук Х.Я., які просили задовольнити апеляційну скаргу, представника третьої особи ОСОБА_3 - ОСОБА_2, яка просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що нежитлові приміщення, загальною площею 735,1 кв.м., які знаходяться у АДРЕСА_1 належать ОСОБА_3 на праві приватної власності. Дана обставина підтверджується договором купівлі-продажу від 17.09.2008 р., посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стефанюк О.І., зареєстрованого в реєстрі за № 4625 та свідоцтвом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Копії яких містяться в матеріалах справи.

Крім того, судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 на підставі договору оренди земельної ділянки від 31.12.2009 р., укладеного з Львівською міською радою, користується земельною ділянкою, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1, загальною площею 0,1022 га, кадастровий номер НОМЕР_2. Строк дії договору сторони погодили до 03.12.2019 р.

02.06.2011 р. ОСОБА_3 було подано до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області декларацію про початок виконання підготовчих робіт з реконструкції офісних приміщень на АДРЕСА_1 з розширенням, яка цього ж дня була зареєстрована інспекцією за № ЛВ НОМЕР_1.

08.11.2011 р. ОСОБА_3 було подано до інспекції декларацію про початок виконання будівельних робіт з реконструкції офісних приміщень на АДРЕСА_1 з розширенням за рахунок надбудови у м. Львові, яка була зареєстрована інспекцією 11.11.2011 р. за № ЛВ 08311070.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що у поданих ОСОБА_3 декларації про початок підготовчих робіт та декларації про початок будівельних робіт повністю зазначені всі дані, наявність яких передбачена Додатком 2 до Порядку виконання підготовчих робіт та Додатком 2 до Порядку виконання будівельних робіт, а тому, зважаючи на відсутність обов'язку у відповідача здійснювати перевірку достовірності таких даних на етапі надходження декларацій, останнім було правомірно зареєстровано відповідні декларації. Крім того, суд першої інстанції послався на судові рішення, якими встановлені обставини, які мають преюдиційне значення при вирішенні цього спору. Зокрема, встановлено, що на спірному об'єкті здійснюється не нове будівництво, а реконструкція. Крім того, судовими рішеннями визнано протиправними та скасовано рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 863 від 23.09.2011 р. «Про скасування наказу директора департаменту містобудування від 18.10.2010 р. № А-355», на який позивач посилався, як на недостовірні дані, внесені до декларації. Також суд першої інстанції прийшов до висновку, що підставою для звернення органу місцевого самоврядування до органів виконавчої влади щодо визнання незаконними його рішень (дій, бездіяльності) є обмеження в зв'язку з цим права територіальних громад, повноваження органів та посадових осіб місцевого самоврядування. Позивачем не наведено обставини яким чином оскаржувані рішення обмежують права територіальної громади, повноваження органів та посадових осіб місцевого самоврядування, а відтак не доведено порушення його прав тими діями та рішеннями відповідача, що є предметом розгляду у даній справі. Натомість судом встановлено, що у позивача фактично існує спір з третьою особою ОСОБА_3, проте ним обрано даний спосіб захисту своїх прав, що унеможливлює виконання та втілення норм Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності встановлено Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», який спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Відповідно до ст.35 цього Закону (в редакції, чинній на момент реєстрації оскаржуваних декларацій), після набуття права на земельну ділянку замовник може виконувати підготовчі роботи, визначені державними будівельними нормами, стандартами і правилами, крім винесення інженерних мереж та видалення зелених насаджень, з повідомленням відповідної інспекції державного архітектурно-будівельного контролю. Підготовчі роботи з винесення інженерних мереж та видалення зелених насаджень замовник здійснює на підставі зареєстрованої декларації про початок виконання підготовчих робіт. Виконання підготовчих робіт, у тому числі з винесення інженерних мереж та видалення зелених насаджень, може здійснюватися на підставі зареєстрованої декларації про початок виконання будівельних робіт чи дозволу на виконання будівельних робіт. Виконання підготовчих робіт з винесення інженерних мереж та видалення зелених насаджень без реєстрації зазначеної декларації або отримання дозволу на виконання будівельних робіт забороняється. Зареєстрована декларація про початок виконання підготовчих робіт не дає права на виконання будівельних робіт. Реєстрацію декларації про початок виконання підготовчих робіт здійснюють відповідні інспекції державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі протягом п'яти робочих днів з дня отримання декларації. За наявності зареєстрованої декларації про початок виконання підготовчих робіт (направлення повідомлення до інспекції державного архітектурно-будівельного контролю відповідно до частини першої цієї статті) отримання замовником та генеральним підрядником чи підрядником інших документів дозвільного характеру для виконання підготовчих робіт та видалення зелених насаджень у межах будівельного майданчика не вимагається. Форма декларації про початок виконання підготовчих робіт, порядок її подання та реєстрації, форма повідомлення про зміну даних у зареєстрованій декларації визначаються Кабінетом Міністрів України. Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю відмовляють у реєстрації декларації про початок виконання підготовчих робіт, якщо декларація подана чи оформлена з порушенням встановлених вимог. Рішення про відмову в реєстрації декларації про початок виконання підготовчих робіт приймається у строк, передбачений для реєстрації декларації. У разі якщо інспекція державного архітектурно-будівельного контролю не зареєструвала декларацію про початок виконання підготовчих робіт або не відмовила в її реєстрації в установлений цією статтею строк, право на виконання підготовчих робіт виникає на одинадцятий робочий день з дня, коли декларація повинна бути зареєстрована, а рішення про відмову - прийнято. У такому разі декларація вважається зареєстрованою. У разі якщо право на будівництво об'єкта передано іншому замовнику або змінено генерального підрядника чи підрядника (у разі якщо підготовчі роботи виконуються без залучення субпідрядників) або осіб, відповідальних за проведення авторського нагляду, чи відповідальних виконавців робіт, замовник протягом трьох робочих днів повідомляє про такі зміни відповідну інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю. Продовження виконання підготовчих робіт без такого повідомлення забороняється. Замовник зобов'язаний протягом семи календарних днів з дня надіслання повідомлення до інспекції державного архітектурно-будівельного контролю відповідно до частини першої цієї статті або реєстрації декларації про початок виконання підготовчих робіт, або з дня набуття права на виконання підготовчих робіт відповідно до частини сьомої цієї статті письмово поінформувати місцевий орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням об'єкта будівництва про початок виконання підготовчих робіт. Замовник відповідно до закону несе відповідальність за повноту і достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації про початок виконання підготовчих робіт, та виконання підготовчих робіт з порушенням вимог, визначених у цій статті.

Згідно ст.36 цього ж Закону (в редакції, чинній на момент реєстрації оскаржуваних декларацій), право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням або зареєстрованою декларацією про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об'єктах, що належать до I-III категорій складності, підключення об'єкта будівництва до інженерних мереж та споруд надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт. Реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт проводять відповідні інспекції державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі протягом п'яти робочих днів з дня надходження декларації. Виконувати будівельні роботи, підключати об'єкт будівництва до інженерних мереж та споруд без реєстрації зазначеної декларації забороняється. За наявності зареєстрованої декларації про початок виконання будівельних робіт отримання замовником та генеральним підрядником чи підрядником (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) інших документів дозвільного характеру для виконання будівельних робіт та видалення зелених насаджень у межах будівельного майданчика не вимагається. Форма декларації про початок виконання будівельних робіт, порядок її подання та реєстрації, форма повідомлення про зміну даних у зареєстрованій декларації визначаються Кабінетом Міністрів України. Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю відмовляють у реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт, якщо декларація подана чи оформлена з порушенням встановлених вимог. Рішення про відмову в реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт приймається у строк, передбачений для реєстрації декларації. У разі якщо інспекція державного архітектурно-будівельного контролю не зареєструвала декларацію про початок виконання будівельних робіт або не прийняла рішення про відмову в її реєстрації в установлений цією статтею строк, право на виконання будівельних робіт виникає на одинадцятий робочий день з дня, коли декларація повинна бути зареєстрована, а рішення про відмову - прийнято. У такому разі декларація вважається зареєстрованою. У разі якщо право на будівництво об'єкта передано іншому замовнику або змінено генерального підрядника чи підрядника (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) або осіб, відповідальних за проведення авторського і технічного нагляду, або відповідальних виконавців робіт, замовник протягом трьох робочих днів повідомляє про такі зміни інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю, яка зареєструвала декларацію про початок виконання будівельних робіт. Замовник зобов'язаний протягом семи календарних днів з дня реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або з дня набуття права на виконання будівельних робіт відповідно до частини п'ятої цієї статті письмово поінформувати виконавчий орган сільської, селищної, міської ради або місцеву державну адміністрацію за місцезнаходженням об'єкта будівництва про початок виконання будівельних робіт. Замовник відповідно до закону несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації про початок виконання будівельних робіт, та виконання будівельних робіт без зареєстрованої декларації.

Постановою Кабінету Міністрів України № 466 від 13.04.2011 р. «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт» було затверджено Порядок виконання підготовчих робіт та Порядок виконання будівельних робіт, якими визначається відповідно механізм виконання підготовчих та будівельних робіт.

Відповідно до п.п.7-9, 11 Порядку виконання підготовчих робіт, (в редакції, чинній на момент подання ОСОБА_3 декларації про початок виконання підготовчих робіт), реєстрація декларації про початок виконання підготовчих робіт здійснюється з дотриманням вимог Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності». Замовник (його уповноважена особа) заповнює і подає особисто або надсилає рекомендованим листом з описом вкладення до інспекції два примірники декларації за формою згідно з додатком 2. Інспекція протягом п'яти робочих днів з дня надходження до неї декларації перевіряє повноту даних, зазначених у декларації, та реєструє її. У разі коли декларація подана чи оформлена з порушенням установлених вимог, Інспекція повертає її замовнику з обґрунтуванням причин повернення у строк, передбачений для її реєстрації.

Згідно п.п.8-11 Порядку виконання будівельних робіт, (в редакції, чинній на момент подання ОСОБА_3 декларації про початок виконання будівельних робіт), реєстрації декларації здійснюється з дотриманням вимог Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності». Замовник (його уповноважена особа) заповнює і подає особисто або надсилає рекомендованим листом з описом вкладення до інспекції два примірники декларації за формою згідно з додатком 2. Замовник згідно із законом відповідає за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації. Інспекція протягом п'яти робочих днів з дня надходження декларації перевіряє повноту даних, зазначених у декларації та реєструє її. У разі коли декларація подана чи оформлена з порушенням установлених вимог, інспекція повертає її замовнику з обґрунтуванням причин повернення у строк, передбачений для її реєстрації.

Як вірно встановив суд першої інстанції, у поданих ОСОБА_3 декларації про початок підготовчих робіт та декларації про початок будівельних робіт повністю зазначені всі дані, наявність яких передбачена Додатком 2 до Порядку виконання підготовчих робіт та Додатком 2 до Порядку виконання будівельних робіт, при цьому вказав на відсутність у відповідача обов'язку здійснювати перевірку достовірності таких даних на етапі надходження декларацій, а тому прийшов до вірного висновку, що інспекцією було правомірно зареєстровано оскаржувані позивачем декларації.

До такого висновку, з яким погоджується колегія суддів, суд першої інстанції прийшов аналізуючи зміст ч.ч.5, 6 ст.35, ч.ч.3, 4 ст.36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт» № 466 від 13.04.2011 р., при цьому вірно вказав, що декларація про початок підготовчих робіт повинна відповідати Додатку 2 до Порядку виконання підготовчих робіт, а декларація про початок будівельних робіт повинна відповідати Додатку 2 до Порядку виконання будівельних робіт, при отриманні яких відповідач перевіряє лише повноту даних зазначених у них, за умови наявності таких, інспекція зобов'язана зареєструвати такі декларації.

В спростування доводів позивача про те, що до оскаржуваних декларацій внесено неправдиві відомості про наказ директора департаменту містобудування № А-355 від 18.10.2010 р. «Про затвердження ОСОБА_3 вимог до архітектурно-планувальної частини проекту реконструкції офісних приміщень на АДРЕСА_1 з розширенням за рахунок надбудови», який рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 863 від 23.09.2011 р. було скасовано, суд першої інстанції послався на ухвалу Вищого адміністративного суду від 22.01.2015 р. у справі К 800/22942/14, якою було судом відхилено касаційну скаргу виконавчого комітету Львівської міської ради та залишено без змін постанову Залізничного районного суду м. Львова у справі № 1309/2423/12 від 15.01.2014 р. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду № 876/1697/14 від 09.04.2014 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до виконавчого комітету Львівської міської ради (за участю третьої особи - Департаменту містобудування Львівської міської ради) про визнання протиправними дій та скасування рішення. Судами при прийнятті рішень у вказаній справі зроблено висновок, що рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 863 від 23.09.2011 р. «Про скасування наказу директора департаменту містобудування № А-355 від 18.10.2010 р.» є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо доводів позивача про здійснення ОСОБА_3 на орендованій у Львівської міської ради земельній ділянці по АДРЕСА_1 у м. Львові нового будівництва, а не реконструкції, суд першої інстанції взяв до уваги висновок Львівського окружного адміністративного суду про те, що під час здійснення будівельних робіт по АДРЕСА_1 ОСОБА_3 здійснює реконструкцію, а не нове будівництво без відхилень від проекту, який міститься у справі № 2а-1740/12/1370 від 10.04.2012 р., постанова по якій була залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду № 9104/92256/12 від 17.12.2013 р. та ухвалою Вищого адміністративного суду від 12.02.2015 р. у справі К 800/4882/14.

Колегія суддів вважає, що до таких висновків суд першої інстанції прийшов з дотриманням норм процесуального права, оскільки такі узгоджуються з приписами ч.1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що визнання позову відповідачем суперечать вимогам закону та порушують права, свободи чи інтереси третіх осіб ОСОБА_3 та ПП «Петробуд», а тому правомірно не прийняв їх до уваги.

Згідно п.5 ч.2 ст.17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема на спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України.

Пунктом 8 частини 1 статті 3 цього Кодексу передбачено, що позивачем у адміністративній справі може бути суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

У відповідності до п.5 ч.4 ст.50 цього ж Кодексу, суб'єкти владних повноважень можуть бути позивачами у справі у випадках, встановлених законом.

Частиною 4 статті 71 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що органи та посадові особи місцевого самоврядування мають право звертатися до суду щодо визнання незаконними актів місцевих органів виконавчої влади, інших органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які обмежують права територіальних громад, повноваження органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Як зазначалось вище, третя особа ОСОБА_3 користується земельною ділянкою по АДРЕСА_1 на підставі договору оренди земельної ділянки, який є чинним, а розміщена на ньому будівля належить їй на праві власності і Галицькою РА ЛМР не було наведено обставини яким чином оскаржувані рішення обмежують права територіальної громади, повноваження органів та посадових осіб місцевого самоврядування, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що позивачем не було доведено порушення його прав тими діями та рішеннями відповідача, що є предметом розгляду у даній справі та наявність спору з третьою особою ОСОБА_3

Суд першої інстанції також вірно застосував до спірних правовідносин положення ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 20.03.1952 р. № ETS №009, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», відповідно до якого ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 24.06.2003 р. у справі «Стретч проти Об'єднаного Королівства Великобританії і Північної Ірландії» суд зазначив : «наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила». У цій справі Європейський суд дійшов висновку, що оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце «непропорційне втручання в право заявника на мирне володіння своїм майном, та відповідно, відбулось порушення ст.1 Першого протоколу Конвенції».

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.07.2011 р. за заявою № 39766/05 «Сєрков проти України» зазначив, що перша та найважливіша вимога ст.1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання державного органу в мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення п.1 передбачає, що позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом», а пункт 2 визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з основоположних принципів демократичного суспільства, притаманне всім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності та не було свавільним (рішення у справі «Ятрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), заява № 31107/96, п.58).

Частиною 1 статті 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст.321 цього Кодексу, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В контексті наведених правових норм, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність у третьої особи ОСОБА_3, як власника майна, права вимагати усунення порушення права користування та розпорядження своїм майном у разі будь-яких обмежень у його здійсненні і при наявності порушень з боку органу державної влади при реєстрації спірних декларацій таке не може бути підставою для позбавлення ОСОБА_3 права користування та розпоряджання майном.

Аналізуючи наведене вище, колегія суддів приходить вважає, що судом першої інстанції повністю виконано вимоги ч.5 ст.227 КАС України в частині висновків, викладених в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 05.06.2013 р.

У відповідності до вимог ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції є законною, доводи, викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують, як і не були спростовані вони в ході апеляційного розгляду, при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції допущено не було, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційні скарги Галицької районної адміністрації Львівської міської ради та Львівської міської ради залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2015 року по справі № 813/5260/13-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : Р.В.Кухтей

Судді : І.О.Яворський

Т.В.Онишкевич

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 05.11.2015 р.