Справа № 641/7631/15-а
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2015-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 р.Справа № 641/7631/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Спаскіна О.А.

Суддів: Сіренко О.І. , Любчич Л.В.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.09.2015р. по справі № 641/7631/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова

про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 вересня 2015 року частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова про зобов'язання вчинити певні дії за період з 01.07.2014 по 21.01.2015 залишено без розгляду.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова про зобов'язання вчинити певні дії за період з 22.01.2015 та в подальшому задоволено частково.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова провести з 22.01.2015 по 31.05.2015 перерахунок призначеної ОСОБА_1 в зв'язку з підвищенням заробітної плати працівникам прокуратури відповідно до вимог ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», № 1789-ХІІ в редакції від 28.01.2005, в розмірі 90% від суми місячного заробітку та здійснити відповідні виплати.

В задоволенні вимог ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова про зобов'язання провести перерахунок пенсії з 01.06.2015 відмовлено.

Позивач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вказану постанову та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Виходячи з приписів абз. 4 ч. 8 ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Отже, в даному випадку, суд апеляційної інстанції переглядає постанову суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 працював в органах прокуратури з 26 листопада 1984 року по 1 листопада 1991 року, з 06 червня 1995 року по 07 жовтня 2008 року, а також з 06 червня 2000 року по день звільнення на посаді старшого слідчого прокуратури Київського району м. Харкова.

З жовтня 2008 року отримує пенсію , призначену на підставі ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру"( у чинній на час призначення пенсії від 28.01.2005 року) у розмірі 90% середнього заробітку посади старшого помічника прокурора району.

04 червня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова з письмовим проханням про здійснення перерахунку йому пенсії у розмірі 90% розміру посадового окладу, вказаного у довідці про заробітну плату № 18-620 від 17. 08.2012, виданої прокуратурою Харківської області, у зв'язку зі змінами посадових окладів працівників прокуратури, здійснених на підставі Постанову КМУ № 505 від 31.05.2012 " Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури".

Листом Управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова відмовлено у перерахунку пенсії позивачу, оскільки ОСОБА_1 з 01.07.2012 року вже проведено перерахунок пенсії по заробітній платі відповідно до заяви від 20.08.2012 року та наданої довідки про заробітну плату від 17.08.2012 року № 18-620.

З матеріалів справи вбачається, що в запереченні на адміністративний позов Управлінням Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова зазначено наступне: з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 за № 213 регулювання здійснення призначення та перерахунку пенсії змінилося, поняття спеціальних пенсій скасовано, а посилання позивача на постанову Верховного Суду України № 21-420а13 від 10.12.2013 є необґрунтованим, оскільки в тому випадку суд розглядав питання перерахунку пенсій прокурорам в 2013 році, постанова була винесена з урахуванням детального аналізу діючого на той момент законодавства України. ОСОБА_1 звернувся по Управління пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова з питань проведення перерахунку його пенсії, однак з 01.06.2015 відсутні правові підстави для перерахування його пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Не погодившись з діями та прийнятими за їх наслідками рішень відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не правомірно відмовлено в перерахунку пенсії ОСОБА_1 в період з 22.01.2015 по 31.05.2015 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" у редакції Закону України № 3668-VI від 17.05.2012 року (в редакції, що діяла на час перерахунку пенсії ОСОБА_3) прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Отже, розмір призначеної позивачу пенсії склав 80 відсотків від суми місячної заробітної плати за відповідною посадою, до якої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески.

Як вбачається з матеріалів справи на момент звернення позивача до органу пенсійного фонду з заявою про перерахунок розміру пенсії (17.06.2015р.) частиною 13 статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" було передбачено, що обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Згідно з частинами 20, 21 статті 50-1 вказаного Закону умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України. Положення цієї статті поширюються також на пенсіонерів з числа працівників прокуратури, яким до набрання чинності цим Законом призначена пенсія за віком, вислугою років або за інвалідністю безпосередньо з прокурорсько-слідчих посад і посад у науково-навчальних закладах, незалежно від часу виходу на пенсію, за умови наявності у них стажу роботи, передбаченого цією статтею. Постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» №505 від 31.05.12р. затверджено схеми посадових окладів працівників органів прокуратури згідно з додатками 1 - 5. Надано право керівникам органів прокуратури у межах затвердженого фонду оплати праці установлювати працівникам органів прокуратури посадові оклади відповідно до затверджених постановою схем посадових окладів.

Однак, пунктом 5 Розділу III «Прикінцеві положення» Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника - консультанта народного депутата України.

Вказаний закон, яким скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру» підписаний Президентом, опублікований в газеті «Голос України» № 44 від 12.03.2015 та набрав чинності 01.04.2015.

Таким чином, з 01.06.2015р. норми Закону України «Про прокуратуру», в тому числі ті, що регулюють порядок здійснення перерахунку пенсій прокурорським працівникам, скасовано на підставі Закону № 213-УІІІ, у зв'язку з чим підстави для проведення перерахунку пенсії позивачу відсутні.

Колегія суддів вважає за необхідне зауважити на те, що положення пункту 5 Розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. № 213-УІІІ не визнавалися неконституційними, а тому підлягають обов'язковому застосуванню органами Пенсійного фонду України та всіма органами державної влади на території України, враховуючи, що вони прийняті пізніше, ніж законодавство, за яким позивачеві призначалась пенсія.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 року № 20-рп/2011, визначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадянина та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень (абзац сьомий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення). При цьому Конституційним Судом України взято до уваги статтю 22 Загальної декларації прав людини, за якою розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено і рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 21.10.2004 року (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення).

Отже, одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Конституційний Суд України також зазначив, що передбачені законами соціально - економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Відповідно до ч.1 ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, враховуючи дату звернення позивача до суду - 22.07.2015, шестимісячний строк для звернення до суду з позовом та період, за який позивач просить захистити його права, права позивача підлягають захисту з 22.01.2015.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайшов підстав для поновлення строку.

З матеріалів справи таких підстав не вбачається, доказів поважності пропуску строку на звернення до суду з позовом позивачем не надано.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для проведення пенсійним органом перерахунку пенсії позивачу в період з 01.06.2015 року, а також про залишення без розгляду позовних вимог за період з 01.07.2014 року по 21.01.2015 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає такими що не спростовують правомірних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права (ч. 2 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України).

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч. 3 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України).

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції підтверджує, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній постанові, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

У відповідності до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.09.2015р. по справі № 641/7631/15-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)Спаскін О.А.
Судді(підпис) (підпис) Сіренко О.І. Любчич Л.В.