Справа № 826/23216/15
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2015-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Арсірій Р.О., ознайомившись з позовною заявою і доданими до неї матеріалами

за позовом

Заступника прокурора м.Києва

до

Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м.Києві

про

визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор звернувся до суду в інтересах держави до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м.Києві, в якому просить суд :

- визнати протиправним та скасувати рішення Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві від 02.07.2014 № 14156613 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, згідно з яким право власності на незавершене будівництво, багатоповерховий житловий будинок з об'єктами обслуговування населення (літ «А»), об'єкт житлової нерухомості, що розташований по вул. Драгоманова, буд. 35/55 у м. Києві, зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОВІАНТ»;

- визнати протиправним та скасувати рішення Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві від 03.07.2014 № 14199130 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, згідно з яким право власності на незавершене будівництво, багатоповерховий житловий будинок з об'єктами обслуговування населення (літ «А»), об'єкт житлової нерухомості, що розташований по вул. Драгоманова. буд. 35/55 у м. Києві, зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Інкомтрейд Холдінг»;

- визнати протиправним та скасувати рішення Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві від 31.07.2014 № 14845756 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, згідно з яким право власності на незавершене будівництво, багатоповерховий житловий будинок з об'єктами обслуговування населення (літ «А»), об'єкт житлової нерухомості, що розташований по вул. Драгоманова. буд. 35/55 у м. Києві, зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Сіті Прем'єм».

Розглянувши матеріали адміністративного позову, суддя дійшов висновку, про необхідність залишення позовної заяви без руху з наступних підстав.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 60 Кодексу адміністративного судочинства України прокурор, який звертається до адміністративного суду в інтересах держави, в позовній заяві (поданні) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до адміністративного суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

У позовній заяві прокурор вказує на те, що за результатами вивчення рішень прийнятих Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м.Києві встановлено порушення вимог чинного законодавства, а саме рішення Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві від 02.07.2014 № 14156613 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, згідно з яким право власності на незавершене будівництво, багатоповерховий житловий будинок з об'єктами обслуговування населення (літ «А»), об'єкт житлової нерухомості, що розташований по вул. Драгоманова, буд. 35/55 у м. Києві, зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОВІАНТ»; рішення Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві від 03.07.2014 № 14199130 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, згідно з яким право власності на незавершене будівництво, багатоповерховий житловий будинок з об'єктами обслуговування населення (літ «А»), об'єкт житлової нерухомості, що розташований по вул. Драгоманова. буд. 35/55 у м. Києві, зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Інкомтрейд Холдінг»; рішення Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві від 31.07.2014 № 14845756 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, згідно з яким право власності на незавершене будівництво, багатоповерховий житловий будинок з об'єктами обслуговування населення (літ «А»), об'єкт житлової нерухомості, що розташований по вул. Драгоманова. буд. 35/55 у м. Києві, зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Сіті Прем'єм» не відповідає вимогам чинного законодавства та підлягає скасуванню, тому він звернувся до суду з даним позовом у статусі позивача.

Разом з тим, суддя вважає за необхідне зазначити, що за змістом п. 8 ч.1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України позивачем є особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Ч. 3 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суб'єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України.

Згідно з п. 5 ч.2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України.

З огляду на викладене, суб'єкт владних повноважень може бути позивачем у адміністративній справі лише у випадках, передбачених законом.

Суддя звертає увагу, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (п. 4 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 8 квітня 1999 року, справа N 1-1/99).

Як вбачається із ч. 2 резолютивної частини вищевказаного Рішення Конституційного Суду України під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Таким чином, прокурору необхідно навести обґрунтування, чи насправді відсутній державний орган, уповноважений здійснювати відповідні управлінські функції у спірних правовідносинах.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про прокуратуру» на прокуратуру покладаються зокрема функції по представництву інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Згідно ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом.

Підставою представництва в суді інтересів громадянина є його неспроможність через фізичний стан, недосягнення повноліття, похилий вік, недієздатність або обмежену дієздатність самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження.

Наявність таких підстав має бути підтверджена прокурором шляхом надання суду відповідних доказів.

Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.

Обираючи форму представництва, передбачену частиною п'ятою цієї статті, прокурор визначає, в чому полягає порушення або загроза порушення інтересів держави чи громадянина, обґрунтовує необхідність їх захисту.

В пункті 2 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 р. № 2 зазначено, що пунктом 8 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що позивачем в адміністративній справі може бути суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду. Однак такий суб'єкт владних повноважень може бути позивачем у адміністративній справі лише у випадках, передбачених частиною четвертою статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України, до переліку яких віднесено також випадки, встановлені іншими законами (пункт п'ятий частини першої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України).

На підставі вказаного суддя вважає за необхідне запропонувати прокуророві подати письмове обґрунтування, яка норма Закону передбачає право прокурора, саме як суб'єкта владних повноважень, на звернення до суду з позовом без визначення органу, в інтересах якого він звертається.

Крім цього, відповідно до ч.3 ст.106 Кодексу адміністративного судочинства України суб'єкт владних повноважень при поданні адміністративного позову зобов'язаний додати до позовної заяви доказ надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення відповідачу і третім особам копії позовної заяви та доданих до неї документів.

В матеріалах справи відсутній доказ надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення відповідачу копії позовної заяви та доданих до неї документів.

Відповідно до частини першої статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Абзацом двадцять сьомим пункту 2 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270, визначено, що документом, який підтверджує надання послуг поштового зв'язку, є розрахунковий документ встановленої відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо).

З аналізу зазначеної норми вбачається, що розрахунковий документ, виданий поштовим відділенням, є доказом надання (оплати) послуг поштового зв'язку.

З огляду на викладене та з урахуванням вимог частини третьої статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України належним доказом надіслання суб'єктом владних повноважень відповідачу у справі копії позовної заяви та доданих до неї документів може бути опис вкладення разом з розрахунковим документом.

Зважаючи на викладене, Заступнику прокурора м.Києва необхідно надати до суду доказ на підтвердження надіслання відповідачу позовної заяви та доданих до неї документів - розрахунковий документ з описом вкладення.

Згідно ч.4 ст.106 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява підписується позивачем або його представником із зазначенням дати її підписання.

В порушення зазначеної норми позивачем у позовній заяві не зазначено дати її підписання.

Частина третя статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що до позовної заяви додається також документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано суб'єктом владних повноважень, юридичною особою або фізичною особою - підприємцем складає 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 23 січня 2015 року №2 "Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 8 липня 2011 року 3674-VI "Про судовий збір" доведено до відома суддів апеляційних, окружних адміністративних судів та місцевих загальних судів довідку про результати вивчення та узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Закону України "Про судовий збір", у якій зазначено, що "Позови та заяви, які подаються до судів, можуть містити декілька самостійних вимог, кожна з яких є об'єктом сплати судового збору. З урахуванням вимог статті 6 цього Закону: з позовних заяв, що містять кілька вимог немайнового характеру, судовий збір справляється з кожної вимоги окремо…".

Таким чином, у разі подання до адміністративного суду позову, який містить кілька вимог немайнового характеру, належить сплатити судовий збір за кожну з вимог.

При цьому суд звертає увагу, що згідно статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" установлено у 2015 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі станом на січень 2015 року на рівні 1 218,00 грн.; тому за кожну немайнову вимогу адміністративного позову необхідно сплатити судовий збір у розмірі 487,20 грн. (1 218,00 грн. х 0,4).

В той же час в позовній заяві Заступник прокурора м.Києва просить відстрочити сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

В обгрунтування посилається на підстави Закону України від 22.05.2015 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору», який набрав чинності 01.09.2015, органи прокуратури позбавлено пільг при сплаті судового збору.

Водночас Законом України «Про державний бюджет України на 2015 рік» видатки на сплату прокурорами судового збору не передбачено і відповідне фінансування органами прокуратури з такою метою не здійснювалося.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Частиною 1 ст. 88 КАС України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

У той же час, відповідно до частини 2 ст. 88 КАС України якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо оплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Отже, відстрочення сплати судового збору не звільняє позивача від його сплати в майбутньому.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

У той же час позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які підтверджували б неможливість сплати судового збору під час подання адміністративного позову.

Крім того, пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору” від 22.05.2015 року № 484-VIII передбачено Кабінету Міністрів України забезпечити відповідне фінансування державних органів, які позбавляються пільг щодо сплати судового збору.

Приймаючи до уваги викладене, оскільки заявник не довів обставини, які свідчать про необхідність відстрочення сплати судового збору, суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору.

Окрім того позивачем не наведено обставин, які б свідчили про поважність причин пропуску строку звернення до суду.

Згідно з частиною першою статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 106 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків. Копія ухвали про залишення позовної заяви без руху невідкладно надсилається особі, що звернулася із позовною заявою.

Керуючись статтями 106, 108, статтею 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя Окружного адміністративного суду міста Києва, -

У Х В А Л И В:

1. Відмовити Заступнику прокурору м.Києва в задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору.

2.Залишити позовну заяву Заступника прокурора м.Києва без руху .

3.Встановити позивачу п'ятиденний строк з моменту отримання копії даної ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

4.Попередити позивача про наслідки недотримання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, передбачені пунктом 1 частини третьої статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Р.О. Арсірій