Справа № 803/1661/15
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2015-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2015 р. Справа № 876/8639/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Волинського окружного адміністративного суду Волинської області від 23 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Волинської області про визнання протиправними та скасування постанов,-

В С Т А Н О В И В:

15 липня 2015 року позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Волинської області (далі - Другий ВДВС Луцького МУЮ), в якому просив витребувати у Другого ВДВС Луцького МУЮ матеріали виконавчих проваджень №20662166 та №20662242; визнати протиправними та скасувати постанови, винесені державним виконавцем Другого ВДВС Луцького МУЮ Денисюк Валентиною Сергіївною про відновлення виконавчого провадження від 18.06.2015 року №20662166 та №20662242.

Позовну заяву мотивовано тим, що дані виконавчі провадження були відновлені державним виконавцем Другого ВДВС Луцького МУЮ Денисюк В.С. при розгляді матеріалів завершеного виконавчого провадження при примусовому виконанню постанови №3 від 21.01.2010 року УПФУ в Рівненському районі та постанови №35 від 30.04.2010 року УПФУ у Рівненському районі. Однак, вказані виконавчі провадження вже відновлювалися органом ДВС з підстав їх втрати. Проте, такі постанови були визнані протиправними та скасовані, що підтверджується постановою Волинського окружного адміністративного суду від 19.05.2015 року у справі №803/943/15-а. З оскаржуваних постанов видно, що винесені вони при розгляді матеріалів завершеного виконавчого провадження, тобто можна зробити висновок, що з ініціативи державного виконавця. Однак, ч. 1 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» не містить такої підстави для відновлення втраченого виконавчого провадження.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду Волинської області від 23 липня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, який, покликаючись на неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог посилається на те, що вказані виконавчі провадження були відновлені при розгляді завершеного виконавчого провадження при примусовому виконанню постанов № 3 від 21.01.2010 року та № 35 від 30.04.2010 року управління Пенсійного фонду в Рівненському районі про стягнення штрафів. Зазначені виконавчі провадження вже відновлювались відповідачем, однак були скасовані судом 19.05.2015 року як такі, що поновлені за копіями виконавчих документів, а не за їх дублікатами. Апелянт вважає, що постанови від 18.06.2015 року про відновлення виконавчих проваджень винесені всупереч п. 14.1 - 14.4 «Інструкції з організації примусового виконання рішень» затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 51252 від 02.04.2012 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за №489/20802 (далі Інструкція), оскільки виконавчі провадження поновлені по завірених копіях виконавчих документів, а не по дублікатах. Крім того, відповідачем порушено ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження», якою встановлено підстави для відновлення виконавчих проваджень, які в даному випадку відсутні. Проте, ще раз звертаємо увагу суду, що з листопада 2014 року стягував не вчинив належних дій (не направив до органу ДВС дублікатів виконавчих документів) задля відновлення виконавчого провадження в межах строків для пред»явлення виконавчих документів для виконання.

Тому з врахуванням викладеного апелянт вважає, що оскаржувані постанови про відновлення виконавчого провадження від 18.06.2015 року у ВП №20662166, ВП №20662242 винесені всупереч вимогам чинного законодавства, є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, а питання дотримання строків виходить за межі позовних вимог і не є предметом судового розгляду, з врахуванням положень ст. 159 КАС України, є необґрунтованим.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання для розгляду справи не прибули, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступило, а тому, колегія суддів, у відповідності до п.п. 1, 2, ч. 1 ст. 197 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступних мотивів.

Як достовірно встановлено судом першої інстанції, що 14.07.2010 року державним виконавцем Другого ВДВС Луцького МУЮ відкрито виконавчі провадження ВП №20662166, ВП №20662242 про стягнення штрафів із ОСОБА_1 на виконання постанов УПФУ в Рівненському районі.

22.06.2011 року відповідачем закінчено виконавчі провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону та направлено за належністю до ВДВС Рівненського РУЮ.

07.05.2012 року ВДВС Рівненського РУЮ винесено постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, оскільки до виконання пред»явлено копію виконавчого документа.

29.01.2015 року до відповідача надійшла заява УПФ України в Рівненському районі про відновлення виконавчих проваджень про стягнення штрафів з ОСОБА_1, з якої вбачається що виконавчі провадження залишаються не виконаними і на даний час є втраченими.

30.01.2015 року державним виконавцем винесено постанови про відновлення даних виконавчих проваджень, які в подальшому були скасовані 19.05.2015 року в судовому порядку із підстав того, що виконавчі провадження поновлено на підставі копій виконавчих документів, а не їх дублікатів.

20.05.2015 року також винесено постанови про скасування процесуальних документів начальником виконавчої служби.

В червні 2015 року на адресу Другого ВДВС надійшли дублікати виконавчих документів постанови №3 від 21.01.2010 року та №35 від 30.04.2015 року (а.с. 28-29).

18.06.2015 року державним виконавцем винесено постанови про відновлення виконавчих проваджень по примусовому виконанню зазначених постанов про стягнення штрафів у ВП №20662166, ВП №20662242.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що постанови від 18.06.2015 року про відновлення виконавчих проваджень винесені у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень (далі - Інструкція)

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення; за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом; в інших передбачених законом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 цього Закону завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених Законом.

Однак відповідно до ч. 1 ст. 51 цього Закону у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби.

Згідно з частинами 3, 4 цієї статті про відновлення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, копії якої не пізніше наступного дня надсилаються до суду, який визнав незаконною постанову державного виконавця, сторонам, а також органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ.

У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), якому повернуто виконавчий документ, зобов»язаний у тримісячний строк з дня надходження відповідної постанови пред»явити його до виконання.

Таким чином, відповідно до наведеної норми виконавче провадження після скасування постанови про закінчення виконавчого провадження підлягало відновленню, а не повторному відкриттю.

Частиною 1 ст. 51 Закону визначено, що у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби.

Частиною 3 ст. 51 Закону встановлено, що про відновлення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, копії якої не пізніше наступного дня надсилаються до суду, який визнав незаконною постанову державного виконавця, сторонам, а також органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ.

Відповідно до ч. 4 ст. 51 Закону у разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), якому повернуто виконавчий документ, зобов»язаний у тримісячний строк з дня надходження відповідної постанови пред»явити його до виконання.

Порядок та підстави відновлення виконавчого провадження визначені п. 14.1-14.7 Інструкції.

Зокрема пунктами 14.1, 14.2 Інструкції встановлено, що за заявою сторони виконавчого провадження або з ініціативи державного виконавця відновленню підлягають: втрачене виконавче провадження або його матеріали; знищене виконавче провадження у разі постановлення Європейським судом з прав людини рішення, відповідно до якого держава зобов»язана виконати рішення національного суду.

У заяві повинно бути зазначено, про відновлення якого саме виконавчого провадження просить сторона виконавчого провадження, реквізити виконавчого документа, сторони виконавчого провадження, їх місце проживання чи місцезнаходження (у разі наявності вказаної інформації у сторони виконавчого провадження), обставини втрати матеріалів виконавчого провадження, поновлення яких саме документів сторона вважає необхідним, для якої мети необхідне їх поновлення.

До заяви про відновлення втраченого виконавчого провадження чи його матеріалів можуть додаватися документи або їх копії, що збереглися у сторони виконавчого провадження, навіть якщо вони не посвідчені в установленому порядку.

Судом першої інстанції встановлено, що оскільки стягувач 29.01.2015 року направив відповідачу відповідну заяву про відновлення виконавчих проваджень та надав відповідні копії виконавчих документів, то в червні 2015 року на адресу відповідача від УПФ України в Рівненському районні надійшли відповідні дублікати постанов про стягнення з позивача штрафів. На момент їх находження попередні постанови про відновлення виконавчих проваджень були скасовані.

Закон України «Про виконавче провадження» та Інструкція регулюють підстави та порядок виконавчого провадження, яке підлягає відновленню.

Пунктами 14.3, 14.4, 14.5 Інструкції визначено, що державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони можуть звернутися до суду або іншого органу (посадової особи), які видали виконавчий документ, за видачею дубліката виконавчого документа.

Державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього дубліката виконавчого документа виносить постанову про відновлення втраченого (знищеного) виконавчого провадження і не пізніше наступного дня надсилає її стягувачеві та боржникові.

У разі відновлення виконавчого провадження за ініціативою державного виконавця він у постанові роз»яснює сторонам право надати документи виконавчого провадження, їх копії, інші документи або відомості, що стосуються втраченого виконавчого провадження.

Пунктом 14.6 Інструкції встановлено, що для відновлення виконавчого провадження чи його матеріалів державний виконавець використовує відомості Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень про винесені постанови та інші документи виконавчого провадження, інформацію та документи, одержані ним, у тому числі від сторін виконавчого провадження.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що постанови про відновлення виконавчих проваджень від 18.06.2015 року у ВП №20662166, ВП №20662242 прийняті відповідачем з дотриманням вимог чинного законодавства України та в межах наданих йому повноважень.

Щодо твердження позивача про пропущення строку пред»явлення до виконання виконавчого документа, то як правильно встановив суд першої інстанції, такі питання вирішуються державним виконавцем в порядку примусового виконання виконавчих документів після їх відновлення ( в межах виконавчого провадження), а не на стадії винесення постанов про їх відновлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів прийшла до переконання, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла переконання, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними і необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 23 липня 2015 року у справі №803/1661/15 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п»ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий суддя : Л.Я. Гудим

Судді: О.М. Довгополов

В.В. Святецький