Справа № 2-а/0606/18/2011
Суддя: Янчук В. В.
Дата ухвалення: 2011-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27січня 2011 року

Суддя Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області Янчук В.В. розглянувши у скороченому проваджені справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Володарсько-Волинському районі Житомирської області про поновлення пропущеного строку, визнання дій відповідача неправомірними та зобовязання провести донарахування та виплату пенсії як особі, що має статус «Дитина війни», зобовязати відповідача призначити щомісячне підвищення до пенсії, ^

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до управління Пенсійного фонду України у Володарсько-Волинському районі про визнання дій відповідача неправомірними, зобовязання відповідача провести донарахування та виплату призначеної пенсії відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 01 січня 2006 року по теперішній час та зобовязати призначити щомісячне підвищення до пенсії. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є особою, яка має статус дитини війни та має право на одержання державної соціальної підтримки відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» , проте Управління Пенсійного фонду України у Володарсько-Волинському районі їй виплачує надбавку до пенсії як дитині війни в розмірі, що є меншим ніж встановлено Законом, що є неправомірним обмеженням її прав, у звязку з чим просить зобовязати відповідача провести донарахування та виплату до пенсії згідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у розмірі ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком як дитині війни щомісячну соціальну допомогу з 01 січня 2006 року по теперішній час. Крім того, просить відновити пропущений строк для звернення до суду за захистом порушених прав та інтересів за період з 01 січня 2006 року по теперішній час.

Ухвалою Володарсько-Волинського районного суду від 28 січня 2011 року на підставі ст. 100 КАС України позовна заява в частині позовних вимог щодо стягнення соціальної допомоги за період з 01 січня 2006 року по 01 червня 2010 року залишена без розгляду.

Відповідно до вимог ст. 183-2 КАС України справа розглядається в порядку скороченого провадження, одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Відповідач УПФУ в Володарсько-Волинському районі направив на адресу суду письмові заперечення проти позову, в яких послався на відсутність законодавчого врегулювання розміру мінімальної пенсії за віком для обчислення та проведення перерахунку доплати за статусом «Діти війни» та відсутність бюджетного фінансування на вказані цілі, оскільки відповідно до норм чинного законодавства виплата подібної доплати до пенсії здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, а кошти Пенсійного фонду України не включаються до складу Державного бюджету України. При цьому відповідач не оспорював факт наявності у позивачки статусу «дитина війни», окрім того позивач не зверталась з заявою про перерахунок пенсії, просив відмовити в задоволенні позову.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких грунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Встановлено, що позивач є дитиною війни в розумінні ст. 1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" позивач має право на отримання державної соціальної підтримки, а саме підвищення до пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком (в редакції Закону від 18. 11. 2004 р. № 2195-ІУ, набрав чинності 01.01.2006 р.). Також встановлено, що відповідач з 2008 року проводив нарахування та виплату цьому позивачу підвищення до пенсії на підставі п. 8 постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. № 530 "Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян" в значно менших розмірах, ніж це передбачено діючими положеннями ст. 6 Закону України ТІ соціальний захист дітей війни".

Згідно з положенням ч. 4 ст. 9 КАС України, у разі невідповідності нормативно-праве в актів, застосуванню підлягає правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Оскільки будь-яким іншим законом, крім Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», мінімальний розмір пенсії не встановлений, суд приходить висновку про відсутність правових підстав для застосування будь-якої іншої величини. - встановлена названим законом, для розрахунку підвищення до пенсії позивачу як дитині війни В силу вимог ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та ор~ місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в мез повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у стгос та в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, щомісячна доплата до пенсії для осіб, які мають статус «Дитина війни" є формою соціального забезпечення громадян, які відповідно до спеціального закону, є «дітьми війни». Тобто, фактично ця щомісячна надбавка є формою реалізації конституційного громадян, які є дітьми війни, на соціальний захист з боку держави.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» фіназе забезпечення державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок Державного бюля України, а не за рахунок бюджету Пенсійного фонду України.

За умови відсутності у державному бюджеті коштів на виплату щомісячних нал:і дітям війни це створює ситуацію правової невизначеності стосовно джерела коштів, з яких виплачуватися зазначена надбавка.

Однак, в той же час, на думку суду, це не може бути підставою для порушення прав громадян на соціальний захист, в тому числі й на отримання надбавки до пенсії, яка передбачена законом.

Реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань судом не приймається до уваги.

Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8- рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання) зміст прав та свобод людини - це умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини - це показники відповідних можливостей, які характеризують його множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних одиницях виміру.

Відповідно до ч. З ст. 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних вилат допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчі прожиткового мінімуму, який встановлюється законом.

Згідно з підпунктом 6 пункту 2.2. розділу 2 Положення про управління Пенсійного фондуУкраїни в районах, містах і районах у містах, затвердженого Постановою Пенсійного фонду України від ЗО квітня 2002 року № 8-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 13 березня 2008 року № 209/14900, саме на територіальні управління Пенсійного фонду України в районах, містах, в районах в містах покладені обовязки щодо призначення (здійснення перерахунку) і виплати пенсії.

Крім того, головним розпорядником коштів для виплати до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується з пенсії, передбаченої статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», є Пенсійний фонд України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що належним відповідачем по справ: зобовязаний відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни" . Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» здійсн нарахування та виплату щомісячної державної соціальної допомоги позивачу є Упре Пенсійного Фонду України в Володарсько-Волинському районі Житомирської області.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до положень частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Що стосується позовних вимог в частині зобовязання відповідача здійснювати виплату вказаної допомоги на майбутнє, то в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки відповідачем право позивача в подальшому на отримання цієї допомоги ще не порушено, а захист прав на майбутнє не передбачено діючим законом.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позивач має право на донарахування недоотриманої щомісячної державної соціальної допомоги, як дитині війни, а доводи відповідача щодо відсутності механізму та невизначеності, яким са^е органом, за рахунок яких коштів, в якому процедурному порядку слід нараховувати та виплачувати вказану категорію соціальних гарантій, є безпідставними.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат по справі, згідно з положеннями ст. 94 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути з Державного бюджету України на користь позивача сплачений ним судовий збір в розмірі 3 гривні 40 копійок.

На підставі викладеного, керуючись рішенням Конституційного Суду України № 19- рп/2010 від 09.09.2010 р, ст. 64 Конституції України, ст.ст. З, 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", ст.ст. 6-14, 18, 71, 94, 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Володарсько-Волинському районі Житомирської області задовольнити частково.

Визнати дії управління Пенсійного фонду України в Володарсько-Волинському районі Житомирської області неправомірними в частині не нарахування позивачу підвищення до пенсії, передбаченого ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", в розмірі встановленому ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за період з 01 червня 2010 року по 31 січня 2011 року.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Володарсько-Волинському районі Житомирської області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", та провести відповідні виплати з 01 червня 2010 року по 31 січня 2011 року з урахуванням проведених раніше виплат.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 03 /три1 грн. 40 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог -відмовити.

Постанова за результатами скороченого провадження може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області, шляхом подання апеляційної скарги в 10-ти денний строк з моменту отримання копії постанови.

Постанова, прийнята у скороченому провадженні, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Суддя/підпис/ОСОБА_2