Справа № 521/8924/13-а
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2015-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2015 року м. Київ К/800/32801/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі

суддів: Леонтович К.Г., Васильченко Н.В., Калашнікової О.В.,

розглянувши у попередньому розгляді справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2015 року у справі № 521/8924/13-а за позовом ОСОБА_1 представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Управління капітального будівництва Одеської міської ради, треті особи: Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області, головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 про визнання дій протиправними, стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2013 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Управління капітального будівництва Одеської міської ради треті особи: Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області, головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3, в якому просив: визнати неправомірними дії відповідача під час примусового виконання наказу Господарського суду Одеської області №5017/783/2012 від 15 листопада 2012 року, за адресою: АДРЕСА_1; поновити права шляхом повернення майна, вивезеного 28 грудня 2012 року відповідачем; стягнути матеріальну шкоду у розмірі 1 158 333 грн., нанесену неправомірними діями Управління капітального будівництва Одеської міської ради; стягнути моральну шкоду у розмірі 20 000 000 грн. нанесену неправомірними діями відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок неправомірних та протиправних дій Управління капітального будівництва Одеської міської ради позивачу була завдана матеріальна шкода у розмірі 1 158 333 грн., що полягає у знищенні та вивезенні майна у невідомому напрямку, знищенні 258 кв.м асфальтного покриття, 126 металевих навісів, руйнуванні будівель диспетчерської та спостережного посту №2, а також моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав внаслідок протиправних дій щодо нього, вивезення його майна, вимушеного порушення договірних зобов'язань з контрагентами, а також моральна шкода у вигляді спаплюження ділової репутації приватного підприємця, розповсюдження неправдивої інформації щодо нелегальної діяльності, внаслідок якої контрагенти відмовляються від співпраці, в результаті яких у позивача погіршився стан здоров'я.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 06 квітня 2015 року позов задоволений частково. Визнані неправомірними дії Управління капітального будівництва Одеської міської ради під час примусового виконання наказу Господарського суду Одеської області №5017/783/2012 від 15 листопада 2012 року, за адресою: АДРЕСА_1. Поновлено право фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 шляхом повернення майна, вивезеного 28 грудня 2012 року Управлінням капітального будівництва Одеської міської ради. Стягнуто з Управління капітального будівництва Одеської міської ради на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 1 158 333 грн., нанесену неправомірними діями Управління капітального будівництва Одеської міської ради. Стягнуто з Управління капітального будівництва Одеської міської ради на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 500 000 грн., нанесену неправомірними діями Управління капітального будівництва Одеської міської ради.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2015 року скасована постанова Малиновського районного суду м. Одеси від 6 квітня 2015 року та ухвалена нова, якою у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленими по справі рішеннями, ОСОБА_2 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та змінити рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що відсутні підстави для скасування судового рішення, а касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 31 січня 2000 року на підставі рішення №126-ХХІІІ від 30 грудня 1999 року Крижанівська сільська рада Комінтернівського району Одеської області уклала із позивачем договір оренди земельної ділянки площею 1,02 га строком на 5 років з можливістю продовження строку оренди земельної ділянки на умовах короткострокової оренди. Рішеннями Крижанівської сільської ради строк договору оренди неодноразово продовжувався.

Виконавчим комітетом Крижанівської сільської ради 21 грудня 2006 року прийняте рішення №354, яким автостоянці „Відродження" надано юридичну адресу: АДРЕСА_1. Рішенням Господарського суду Одеської області від 25 грудня 2006 року у справі №15/498-06-13126 визнане за суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_2 право власності на автостоянку легкових автомобілів „Відродження", що розташована за адресою: АДРЕСА_1

Право приватної власності ОСОБА_2 на автомобільну стоянку „Відродження" було зареєстроване у Комінтернівському районному БТІ29 січня 2007 року, реєстраційний номер 17645401.

Рішенням господарського суду Одеської області від 11 липня 2012 року у справі №5017/783/2012 за позовом заступника прокурора Суворовського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, господарського товариства з обмеженою відповідальністю „Відродження" про звільнення та повернення земельної ділянки, - позовні вимоги були задоволені частково: зобов'язано фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 повернути земельну ділянку загальною площею 1,02 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 Одеській міській раді та привести визначену земельну ділянку у попередній стан шляхом знесення самочинно збудованих диспетчерського пункту та добудови спостережного посту №2.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 13 вересня 2012 року апеляційна скарга фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 була відхилена, а рішення господарського суду Одеської області від 11 липня 2012 року - залишене без змін.

Господарський суд Одеської області 15 листопада 2012 року видав наказ про примусове виконання рішення господарського суду Одеської області від 11 липня 2012 року, за яким: зобов'язана фізична особа-підприємець ОСОБА_2 повернути земельну ділянку загальною площею 1,02 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 Одеській міській раді; зобов'язана фізична особа-підприємець ОСОБА_2 привести земельну ділянку загальною площею 1,02 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 у попередній стан шляхом знесення самочинно збудованих диспетчерського пункту та добудови спостережного посту №2.

Державний виконавець Першого Суворовського ВДВС Одеського МУЮ Коритний B.C. 12 грудня 2012 року відкрив виконавче провадження по примусовому виконанню наказу господарського суду Одеської області від 15 листопада 2012 року №5017/783/2012 та запропонував боржнику - ОСОБА_2 самостійно виконати вимоги виконавчого документа у строк до 7 днів, а саме до 19 грудня 2012 року.

Постановою Начальника управління державної виконавчої служби ГУЮ в Одеській області Полякова В.В. від 21 грудня 2012 року про передачу виконавчого провадження по виконанню вищезазначеного виконавчого документу, виконавче провадження передане на виконання до відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ в Одеській області на підставі, п.п.6.1-6.3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 2 квітня 2012 року.

24 грудня 2012 року головний державний виконавець Козюк О.М. відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГУЮ в Одеській області прийняв до свого провадження виконавче провадження по виконанню наказу господарського суду Одеської області від 15 листопада 2012 року №5017/783/2012.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що співробітниками Управління капітального будівництва Одеської міської ради неправомірно та всупереч тому, що дана юридична особа не була залучена до участі у виконавчому провадженні, не являється стягувачем чи іншою особою, залученою державним виконавцем для здійснення примусових виконавчих дій, була нанесена значна матеріальна та моральна шкода, яка підтверджується наявними доказами, що містяться в матеріалах справи.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та приймаючи нову про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що виконання судового рішення здійснювалось Одеською міською радою, а Управління капітального будівництва є одним з її виконавчих органів. Крім того, в матеріалах справи не міститься належних доказів завдання позивачеві моральної та матеріальної шкоди.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками суду апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 5 Закону України „Про виконавче провадження" підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, зокрема, накази господарських судів.

Судами встановлено, що 15 листопада 2012 року господарським судом Одеської області виданий наказ про примусове виконання рішення №5017/783/2012, яким зобов'язано фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 повернути земельну ділянку загальною площею 1,02 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 Одеській міській раді та зобов'язано привести земельну ділянку у попередній стан шляхом знесення самочинно збудованих диспетчерського пункту та добудови спостережного посту №2.

Постановою ВП №3566612 грудня 2012 року було відкрите виконавче провадження з виконання наказу господарського суду Одеської області №5017/783/2012 від 15 листопада 2012 року та запропоновано боржнику самостійно виконати вимоги виконавчого документа у строк до 7 днів з моменту винесення зазначеної постанови, про що повідомити державного виконавця, проте в добровільному порядку у встановлений строк позивач не виконав вимоги самостійно.

Згідно ч.1 ст. 27 Закону України „Про виконавче провадження" - у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

В примусовому порядку 28 грудня 2012 року виконано наказ господарського суду №5017/783/201, від 15 листопада 2012 року із залученням стягувача, понятих та працівника органів внутрішніх справ, що підтверджується актом державного виконавця.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо визнання неправомірними дій Управління капітального будівництва Одеської міської ради під час примусового виконання наказу Господарського суду Одеської області №5017/783/2012 від 15 листопада 2012 року, судом апеляційної інстанції вірно зазначено, що ухвалою господарського суду Одеської області від 13 травня 2013 року, яка залишена без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 05 червня 2013 року та постановою Вищого господарського суду України від 19 серпня 2013 року, встановлено, що доводи позивача щодо незаконної участі у виконавчому провадженні представника апелянта є безпідставними, оскільки виконання судового рішення здійснювалось силами Одеської міської ради, а саме сторони виконавчого провадження, одним з виконавчих органів якої є саме Управління капітального будівництва.

Щодо позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди, судом апеляційної інстанції зроблено вірний висновок про відсутність підстав для їх задоволення виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на час проведення примусових виконавчих дій у приміщеннях диспетчерського пункту та спостережного посту №2 знаходилося наступне майно: Закон України „Про захист прав споживачів", книга скарг та пропозицій, правила зберігання транспортних засобів на автомобільних стоянках №115, журнал обліку транспортних засобів тривалого зберігання, журнал обліку транспортних засобів тимчасового зберігання, журнал обліку транспортних засобів щоденного та одноразового зберігання, журнал обліку пошкоджених та некомплектних транспортних засобів, розрахункові книжки, журнал інструктажу з техніки безпеки та протипожежної безпеки та надання першої медичної допомоги, журнали перевірок органами МВС та ДПІ, накази, об'яви, поточна інформація для членів автостоянки та органів, уповноважених здійснювати перевірки, облікові картки членів автостоянки (у ящиках), частина договорів із членами автостоянки та їх пропуски, календар, контейнер для сміття, що належить сміттєзбиральній компанії, масляна батарея, кушетка медична з матрацем та ковдрою, аптечка медична, тумби меблеві 3 шт., столи письмові 2 шт., стіл шкільний 1 шт., сейфи 2 шт., стільці 3шт., годинник настінний, канцелярські предмети, калькулятор, інструменти у складі шурупів, цвяхів та ін., лампи денного світла 3 шт., дошка для наказів та об'яв, армійський переговорний пристрій, холодильник „Мінськ"-11, електрична шафа з автоматами, електронний електричний лічильник, особисті речі охоронців, продукти, електричний чайник, віконні штори з карнизами, садові інструменти у складі грабель, лопат, віників, фарба блакитного кольору 2 банки, ключі від комір та ключі деяких членів автомобільної стоянки від автомобілів, люмінесцентні лампи 10 шт., вогнегасники 3 шт., пожежний щит з інвентарем, бочки з піском 3 шт., стіл зварний металевий.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 Цивільного кодексу України - майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1173 Цивільного Кодексу України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Частинами 1 та 2 ст. 22 Цивільного Кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків (майнової шкоди) у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

В свою чергу, судом апеляційної інстанції вірно зазначено, що матеріали справи взагалі не містять доказів, які б підтверджували вивезення майна чи наявність спірного майна вартістю, яка вказана позивачем (1 158 333 грн.) і яке б належало на праві власності саме фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2, у зв'язку з чим, у суду відсутні підстави для задоволення вимог стосовно поновлення права позивача шляхом повернення майна вивезеного 28 грудня 2012 року Управлінням капітального будівництва Одеської міської ради та стягнення з Управління капітального будівництва Одеської міської ради на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 1 158 333 грн.

Судами також встановлено, що при новому розгляді справи, рішенням господарського суду Одеської області від 8 грудня 2010 року, яке залишене без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 22 березня 2011 року та постановою Вищого господарського суду України від 4 серпня 2011 року у задоволенні позову суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_2 про визнання права власності на автостоянку „Відродження", що розташована по вул. Дніпропетровська дорога, між вулицями Заболотного та Висоцького відмовлено, що свідчить в свою чергу про відсутність будь-яких майнових прав позивача на автомобільну стоянку за адресою: АДРЕСА_1 та на об'єкти, що розташовані на ній.

Щодо позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом статей 23 та 1167 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок душевних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п.п.2 ч.3 ст. 23 Цивільного кодексу України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Виходячи з вищенаведених норм матеріального права, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про безпідставність таких вимог, оскільки докази на підтвердження завдання апелянтом позивачу моральної шкоди, яка полягала у фізичному або душевному стражданні, погіршення здібностей позивача або позбавлення його можливості їх реалізації, в матеріалах справи відсутні та не надані відповідні докази позивачем ні під час судового розгляду в суді першої інстанції, ані під час апеляційного розгляду даної справи.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов до вірного висновку про відсутність підстав задоволення позовних вимог.

Згідно ч.3 ст.220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судом апеляційної інстанції винесене законне і обґрунтоване рішення, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 відхилити.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: