Справа № 2а-6390/11/2170
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2015-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2015 року м. Київ К/800/7765/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого суддіБорисенко І.В.
суддів Кошіля В.В.
Моторного О.А.
розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю українсько-грецького сільськогосподарського підприємства «Афіни»
на постанову та ухвалуХерсонського окружного адміністративного суду від 08.02.2013 Одеського апеляційного адміністративного суду від 26.11.2013
у справі № 2а-6390/11/2170
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю українсько-грецького сільськогосподарського підприємства «Афіни»
доІванківського відділення Генічеської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Херсонській області
провизнання недійсними (протиправними) податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю українсько-грецьке сільськогосподарське підприємство «Афіни» звернулось до суду з позовом до Нижньосірогозької міжрайонної державної податкової інспекції Херсонської області, в якому просить визнати нечинними та скасувати податкові повідомлення-рішення №00003/2301/33582550 від 05.10.2011, №, №, №, № від 13.10.2011, №, №, № , № від 07.11.2011.

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 08.02.2012 закрито провадження у справі в частині позовних вимог про визнання недійсним (протиправним) податкового повідомлення-рішення № від 07.11.2011 у зв'язку частковою відмовою позивача від позовних вимог.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 08.02.2013, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 26.11.2013, позов задоволено частково, визнано протиправними податкові повідомлення-рішення № від 13.10.2011, №00003/2301/33582550 від 05.10.2011.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 08.02.2013 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 26.11.2013 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що:

- відповідачем проведена документальна позапланова виїзна перевірка позивача з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за червень-серпень 2011 року, яка виникла за рахунок від'ємного значення з ПДВ, що декларувалось у травні-липні 2011 року, за результатами якої складено акт №16/23/33582550 від 05.10.2011;

- названим актом перевірки встановлено порушення позивачем вимог пп.209.15.1, п.209.15, ст.209, п.198.4, п.198.3. п.198.5, п.198.6 ст.198, п.201.1 ст.201 Податкового Кодексу України, в результаті чого позивачем завищено заявлену суму бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку за червень 2011 року на суму 1 462 грн., за липень 2011 на суму 111 228 грн., за серпень 2011 року на суму 10 915 грн. та занижено податок на додану вартість, який підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету, за червень 2011 року на суму 5 476 грн.;

- на підставі названого акту перевірки відповідачем, зокрема, було прийнято:

1) податкове повідомлення-рішення № від 13.10.2011, яким позивачу зменшено бюджетне відшкодування з ПДВ за червень 2011 року на суму 1 462 грн.;

2) податкове повідомлення-рішення № від 13.10.2011, яким позивачу зменшено бюджетне відшкодування з ПДВ за липень 2011 року на суму 111 228 грн.;

3) податкове повідомлення-рішення № від 13.10.2011, яким позивачу зменшено бюджетне відшкодування з ПДВ за серпень 2011 року на суму 10 915 грн.;

4) податкове повідомлення-рішення № від 07.11.2011, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з ПДВ на суму 5 458 грн. за штрафними санкціями;

5) податкове повідомлення-рішення № від 07.11.2011, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з ПДВ на суму 55 614 грн. за штрафними санкціями;

6) податкове повідомлення-рішення № від 07.11.2011, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з ПДВ за червень 2011 року на суму 5 476 грн. за основним платежем та на суму 2 738 грн. за штрафними санкціями.

Суди попередніх інстанцій задовольнили позов частково, з огляду на те, що відповідачем не надано доказів щодо правомірності прийняття податкових повідомлень-рішень № від 13.10.2011 та №00003/2301/33582550 від 05.10.2011.

Відмовляючи в задоволенні позову в іншій частині позовних вимог, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що відповідачем правомірно зменшено позивачу суму бюджетного відшкодування та збільшено суми грошових зобов'язань за штрафними санкціями, оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження правомірності декларування ним суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість.

Суд касаційної інстанції погоджується з такими висновками судів, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджується, що податкові повідомлення-рішення № від 13.10.2011 та №00003/2301/33582550 від 05.10.2011 прийняті податковим органом помилково, внаслідок невірного розрахунку суми штрафних санкцій.

Враховуючи встановлені судом першої інстанції обставини справи про те, що відповідачем не надано доказів щодо відкликання цих податкових повідомлень-рішень у порядку, визначеному ст.60 Податкового кодексу України, та щодо їх виключення з облікової картки платника податку, колегія суддів касаційної інстанції вважає обґрунтованим висновок судів щодо протиправності податкових повідомлень-рішень № від 13.10.2011 та №00003/2301/33582550 від 05.10.2011.

Щодо висновків судів попередніх інстанцій в частині відмови в задоволенні позову, колегія суддів касаційної інстанції виходить з наступного.

Пунктом 200.1 статті 200 Податкового кодексу України передбачено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно п.200.3 ст.200 Податкового кодексу України при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди ( тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а при відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Таким чином, визначення суми бюджетного відшкодування залежить від правильності визначення платником податку сум податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість.

За змістом п.209.2 ст.209 Податкового кодексу України згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.

Зазначені суми податку на додану вартість акумулюються сільськогосподарськими підприємствами на спеціальних рахунках, відкритих в установах банків у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.209.3 ст.209 Податкового кодексу України якщо сума податку на додану вартість, сплачена (нарахована) сільськогосподарським підприємством постачальнику на вартість виробничих факторів, перевищує суму податку, нараховану за операціями з постачання сільськогосподарських товарів/послуг, то різниця між такими сумами не підлягає бюджетному відшкодуванню та зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно п.209.4 ст.209 Податкового кодексу України при вивезенні сільськогосподарських товарів (супутніх послуг) у митному режимі експорту сільськогосподарське підприємство - виробник таких товарів/послуг має право на бюджетне відшкодування податку на додану вартість, сплаченого (нарахованого) постачальникам товарів/послуг, вартість яких включається до складу виробничих факторів. Таке відшкодування здійснюється в загальному порядку.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що внаслідок перенесення зі скороченої декларації з ПДВ за червень 2011 року суми податкового кредиту в розмірі 127 619 грн. до р.16.3 загальної декларації з ПДВ за червень 2011 року позивач визначив у р.17 «усього податкового кредиту» суму 127 619 грн. В р.9 «усього податкових зобов'язань» загальної декларації за червень 2011 року позивачем задекларовано суму 5 476 грн., відповідно у р.19 «від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (р.17 - р.9)» позивач відобразив суму в розмірі 122 143 грн.

Також, суди встановили, що вказана сума від'ємного значення була відображена у рядках 20 (20.2) зарахування від'ємного значення різниці поточного звітного (податкового) періоду: до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 19 - рядок 20.1) (значення цього рядка переноситься до рядка 21.1 декларації наступного звітного (податкового) періоду**).

Згідно загальної декларації з ПДВ за липень 2011 року позивач відобразив показник рядка 20.2 декларації з ПДВ попереднього звітного періоду (червень 2011 року) в розмірі 122 143 грн. в рядку 22 «Залишок від'ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду, за вирахуванням суми податку, яка підлягає сплаті до бюджету за підсумками поточного звітного (податкового) періоду (рядок 21 - рядок 18), розподіливши її до рядків 23 (23.1) «Сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню», у тому числі у рядка 23.1 «на рахунок платника у банку» - 111 228 грн. та до рядку 24 «Залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (значення цього рядка переноситься до рядка 21.1 декларації наступного звітного (податкового) періоду» - 10 915,00 грн. Згідно заяви про повернення суми бюджетного відшкодування (додаток №4 до декларації з ПДВ за липень 2011 року) позивач заявив до бюджетного відшкодування суму 111 228 грн.

Досліджуючи правомірність формування позивачем суми податкового кредиту в розмірі 127 619 грн., суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що наданими позивачем доказами не підтверджуються обставини справи, що понесені позивачем витрати пов'язані саме з вирощуванням гарбузового насіння врожаю 2010 року, експортованого позивачем у червні 2011 року.

З огляду на викладене, колегія суддів касаційної інстанції вважає вірною позицію судів попередніх інстанцій, які, встановивши обставини справи щодо неправомірного коригування позивачем суми податкового кредиту в розмірі 127 619 грн., яка в подальшому вплинула на визначення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за липень 2011 року, серпень 2011 року, дійшли обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для скасування податкових повідомлень-рішень №, № від 13.10.2011 та № від 07.11.2011.

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для скасування податкового повідомлення-рішення № від 13.10.2011, яким позивачу зменшено бюджетне відшкодування з ПДВ за червень 2011 року на суму 1 462 грн., оскільки згідно загальної декларації з ПДВ за червень 2011 року від'ємне значення податку на додану вартість в розмірі 1 462 грн. сформовано в попередніх звітних періодах, зокрема, за загальними деклараціями з ПДВ за березень, квітень, травень 2011 року, у зв'язку з коригуванням сум податкового кредиту внаслідок здійснення експортних операцій, яке згідно судових рішень від 19.10.2011 у адміністративній справі №2а-3666/11/2170 та від 30.10.2012 у адміністративній справі № 2а-4159/11/2170 визнано як таке, що сформовано неправомірно.

Враховуючи встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи щодо правомірності зменшення відповідачем суми бюджетного відшкодування за червень, липень, серпень 2011 року, колегія суддів касаційної інстанції вважає вірним висновки цих судів щодо правомірного застосування до позивача штрафних санкцій податковими повідомленнями-рішеннями № від 07.11.2011 та № та від 07.11.2011.

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, на які посилається позивач у касаційній скарзі, та вважає, що суди попередніх інстанцій повно встановили обставини у справі та надали їм належну правову оцінку на підставі законодавства, що підлягало застосуванню до спірних відносин.

Відповідно до ст.224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин та з урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не знаходить підстав, які могли б призвести до скасування оскаржуваних судових рішень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю українсько-грецького сільськогосподарського підприємства «Афіни» залишити без задоволення.

2. Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 08.02.2013 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 26.11.2013 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В. Борисенко

Судді В.В. Кошіль

О.А. Моторний