Справа № 815/5876/15
Суддя: Андрухів В. В.
Дата ухвалення: 2015-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/5876/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Андрухіва В.В.

при секретарі Рижук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання неправомірним та скасування наказу, зобов'язання прийняти рішення, -

ВСТАНОВИВ:

28 вересня 2015 року до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання неправомірним та скасування наказу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 31 серпня 2015 року № 161 про відмову ОСОБА_1 ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_1 в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та зобовязання Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області повторно розглянути питання про оформлення документів для вирішення питання про визнання ОСОБА_1 ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у 2015 році звернувся до ГУ ДМС України в Одеській області із заявою про надання захисту в Україні. Наказом ГУ ДМС України в Одеській області від 31.08.2015 року № 161 позивачу було відмовлено в оформленні документів. 21.09.2015 року позивач отримав повідомлення № 5/1-372 від 31.08.2015 року про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Також позивач повідомив, що він є громадянином ОСОБА_3. Через погрози і примушення до співпраці з рухом «Талібан», він був вимушений залишити країну походження у пошуках притулку, і з цією метою він поїхав до Великобританії. Не отримавши статус біженця, позивач повернувся до ОСОБА_3. Через сукупність факторів як то проживання протягом пяти років у Великобританії, виїзд його рідного брата до США, контакти керівника позивача з іноземцями, люди з угрупування Маршала Фахіма запідозрили позивача у шпіонажі, через що позивач зазнав переслідувань на батьківщині, йому погрожували і на нього було здійснено напад. Через побоювання за своє життя позивач був вимушений покинути країну походження. Позивач не погоджується з висновком відповідача, що його заява є очевидно необґрунтованою.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов з наведених вище підстав.

Представник відповідача позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов. У своїх запереченнях відповідач зазначив, що співробітниками міграційної служби було проведено аналіз відповідності підстав, викладених в заяві-анкеті про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту вимогам п.1 ч.1 ст.1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" та встановлено, що позивач не має обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань. Перевіркою ГУ ДМС України в Одеській області підтверджено відсутність умов передбачених п. 13 ч. 1 статті 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", які можуть бути розглянуті в контексті надання позивачу додаткового захисту через недоведеність фактів побоювання застосування до нього смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання. Крім того відповідач зазначив, що позивач звернувся за захистом через 27 днів після потрапляння на територію України, правдоподібність наданих елементів клопотання щодо переслідування позивача представниками угрупування Маршала Фахіма не приймається міграційною службою, до потрапляння на територію України позивач знаходився в третій безпечній країні, позивач звернувся не з метою отримання міжнародного захисту, а виключно в пошуках шляхів легалізації, заявником не повно доведено достовірність своїх тверджень і точність фактів, а також заявлена позивачем інформація носить загальний характер і не містить відомостей про події переслідувань та утисків на батьківщині його особисто або членів його сімї за політичною, релігійною чи іншими ознаками.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Суд встановив, що ОСОБА_3 ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином ОСОБА_3, уродженцем провінції Панджшер, село Ханіз. За національністю таджик, за віросповіданням мусульманин-суніт. Рідна мова дарі, також володіє англійською. За сімейним станом одружений на громадянці ОСОБА_3 ОСОБА_1 Зінат ОСОБА_4, з якою має неповнолітнього сина ОСОБА_1 Баграм ОСОБА_1 Саме ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають в ОСОБА_3 у м. Мазарі-Шаріф. Позивач має неповну вищу освіту.

Позивач вибув з країни громадянської належності 20.07.2015 року авіарейсом: Кабул (ОСОБА_3) Дубай (ОАЕ) Москва (Російська Федерація). На територію України потрапив 24.07.2015 року нелегально.

20.08.2015 року ОСОБА_3 ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_1 звернувся до Управління у справах біженців та осіб без громадянства ГУДМС України в Одеській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

За результатами розгляду особової справи № 2015OD0252 громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_1, Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області на підставі п.6 ст.8 Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту дійшло до висновку щодо відмови громадянину ОСОБА_3 ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_1 в оформленні документів для вирішення питання про надання статусу біженця.

Рішенням Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, оформленим наказом № 161 від 31.08.2015 року, позивачу було відмовлено в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту на підставі п.6 ст.8 Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, як особі, стосовно якої встановлено, що умови, передбачені п.1 та п.13 ч.1 ст. 1 Закону, - відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" (далі за текстом - Закон) біженець - це особа, яка не є громадянином України і внаслідок цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону додатковий захист - форма захисту, що надається в Україні на індивідуальній основі іноземцям та особам без громадянства, які прибули в Україну або перебувають в Україні і не можуть або не бажають повернутися в країну громадянської належності або країну попереднього постійного проживання внаслідок обставин, зазначених у пункті 13 частини першої цієї статті.

Відповідно до пункту 13 ст.1 Закону особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Частиною 1 ст.7 Закону встановлено, що оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника.

Відповідно до ч.4 ст.8 Закону, рішення про оформлення або відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається на підставі письмового висновку працівника, який веде справу, і оформлюється наказом уповноваженої посадової особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту.

Згідно вимог ч.6 ст.8 Закону, рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, а також якщо заяви носять характер зловживання: якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв'язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач при зверненні до міграційного органу у заяві анкеті зазначив, що є громадянином ОСОБА_3, а також був змушений залишити ОСОБА_3 через переслідування з боку людей колишнього президента, які обвинуватили позивача, що він є англійським шпигуном, оскільки позивач проживав 6,5 років в Англії.

З огляду на зміст заяви позивача про звернення за захистом в Україні, суд дійшов висновку, що висновок ГУ ДМС України в Одеській області, яким відповідач вважає, що викладені в заяві-анкеті обставини про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту не відповідають умовам п.1 ч.1 та п.13 ч.1 Закону, - є передчасним, а наказ від 31 серпня 2015 року № 161 про відмову ОСОБА_3 ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_1 в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту є необґрунтованим та неправомірним.

Відповідно до Керівництва УВКБ ООН з оцінки потреб у міжнародному захисті шукачів притулку з ОСОБА_3 (Управління Верховного комісара ООН у справах біженців (УВКБ ООН) 06 серпня 2013 року), конфлікт і відсутність безпеки залишаються головними факторами переміщень в ОСОБА_3, зачіпаючи всі регіони країни. До кінця 2012 року у зв'язку з конфліктом були переміщені 486000 афганців, що на 7% більше, ніж у 2011 році. В цілому, в 2012 році кількість осіб, переміщених у зв'язку з конфліктом, склало 94000. До кінця червня 2013 року загальна кількість внутрішньо переміщених у зв'язку з конфліктом осіб (ВПО) збільшилася до 574 327. Проте вважається, що офіційні дані не відображають справжніх масштабів переміщення в ОСОБА_3, оскільки в них не включені відомості про осіб, розосереджених в міських і напівміських регіонах, а також про осіб, переміщених в сільських районах поза досяжністю гуманітарних організацій.

Також УВКБ ООН вважає, що, залежно від обставин у кожному окремо взятому випадку, чоловіки і хлопчики боєздатного віку, що проживають в районах, що знаходяться під контролем антиурядових елементів, або на територіях, де між урядовими силами і антиурядовими формуваннями ведеться боротьба за владу, можуть потребувати міжнародного захисту з причини їх належності до певної соціальної групи. Залежно від конкретних обставин справи, чоловіки і хлопчики боєздатного віку, що проживають в районах, де командири АМП володіють достатньою владою, щоб здійснювати примусовий набір членів громад до лав АМП, можуть також потребуватиме міжнародної захисту з причини їх належності до певної соціальної групи. Чоловіки і хлопчики, які надають опір примусового набору на військову службу, також можуть потребувати міжнародного захисту з причини їх (приписуваних їм) політичних поглядів. Залежно від обставин в кожному окремо взятому випадку, члени сімей чоловіків і хлопчиків даної групи ризику також можуть потребувати міжнародного захисту з причини їх зв'язки з особами з групи ризику.

(http://www.refworld.org.ru/country,,UNHCR,,AFG,,526787a84,0.html)

Таким чином, звернення позивача до органів ДМС не можна вважати очевидно необгрунтованим, що підтверджується інформацією по країні його громадянської належності.

Правила розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 N 649 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 5 жовтня 2011 р. за N 1146/19884, визначають процедуру розгляду в Україні заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату, позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Згідно п.1.2. Правил, інформація про країну походження - інформаційні звіти про становище в країнах походження біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, підготовлені Міністерством закордонних справ України, Державною міграційною службою України, Управлінням Верховного Комісара ООН у справах біженців, національними та міжнародними організаціями, що спеціалізуються на зборі та виданні такої інформації або звітів.

Таким чином, з огляду на загальнодоступну інформацію, оприлюднену Управлінням Верховного Комісара ООН у справах біженців щодо країни походження позивача, суд вважає що відповідач передчасно прийняв наказ від 31 серпня 2015 року № 161 про відмову ОСОБА_3 ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_1 в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Згідно з ч.5 ст.10 Закону, за результатами всебічного вивчення і оцінки всіх документів та матеріалів, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань міграції приймає рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Виходячи зі змісту п.6.1. Правил, у разі надходження до Державної міграційної служби України особової справи заявника та письмового висновку територіального органу ДМС протягом місяця здійснюються всебічне вивчення та оцінка всіх документів та матеріалів, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Таким чином, позивач фактично був позбавлений права на всебічне вивчення його особової справи.

Суд також бере до уваги, посилання позивача на інформацію по країні походження, якою зазначено наступне.

Між 16 листопада 2014 і 15 лютого 2015 року, 5075 інцидентів пов'язані з безпекою інциденти були зафіксовані по всій країні Організацією Об'єднаних Націй. Це являє собою відсоткове збільшення 10,6 в порівнянні з аналогічним періодом 2013-2014 і 33,2 відсотка більше порівняно з аналогічним періодом в 2012-2013 рр. Триваючий високий рівень інцидентів, частково пояснюється збільшенням в антиурядових елементів діяльності, особливо під час листопад і грудень 2014 період. Місяць грудень 2014 року і січень 2015 також стали свідками найбільшу кількість інцидентів, в порівнянні з тим же періодом щороку з 2001 року, що приписується частково відносно м'якою зимою, що дозволило всім сторонам у конфлікті продовжувати проводити операції.

(http://www.ecoi.net/news/188769::afghanistan/101.general-security-situation-in-afghanistan-and-ivents-in-kabul.htm).

Тому, обставини, які повідомив позивач, підлягають повній та всебічній перевірці і їх не можна вважати очевидно необгрунтованими.

Згідно п.10 Постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року N 1 про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні (далі Постанова Пленуму ВАСУ), частиною сьомою статті 7 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" передбачено, що до заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, додаються документи, що посвідчують особу заявника, а також документи та матеріали, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, однак цією нормою не встановлено обов'язковості подання таких документів, як умови прийняття заяви.

Ненадання документального доказу усних тверджень не повинно бути перешкодою в прийнятті заяви чи прийнятті об'єктивного рішення щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, з урахуванням принципу офіційності, якщо такі твердження збігаються з відомими фактами та загальна правдоподібність яких є достатньою.

За таких обставин, суд дійшов висновку щодо неправомірності наказу Головного управління ДМС України в Одеській області від 31 серпня 2015 року № 161 про відмову ОСОБА_1 ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_1 в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а тому він підлягає скасуванню.

Оскільки вирішення питання щодо оформлення документів є компетенцією органів міграційної служби, суд вважає, що в задоволенні вимоги про зобов'язання відповідача прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання про визнання позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту - належить відмовити. При цьому, належить зобов'язати відповідача повторно розглянути питання про оформлення документів для вирішення питання про визнання ОСОБА_1 ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, з урахуванням встановлених судом обставин.

За таких обставин, позов ОСОБА_1 ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 6-9, 11, 71, 86, 159-163 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірним та скасувати наказ Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 31 серпня 2015 року № 161 про відмову ОСОБА_1 ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_1 в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Зобовязати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області повторно розглянути питання про оформлення документів для вирішення питання про визнання ОСОБА_1 ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції - протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили у разі неподання апеляційної скарги у 10-денний строк з дня отримання копії постанови. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст постанови суду виготовлено 02.11.2015 року.

Суддя: В.В.Андрухів