Справа № 802/2773/15-а
Суддя: Поліщук Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2015-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

04 листопада 2015 р. Справа № 802/2773/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Поліщук Ірини Миколаївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Дмитрука Михайла Володимировича

представника позивача: ОСОБА_1

представників відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника третьої особи: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Державної фінансової інспекції у Вінницькій області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Комунальна установа "Літинський районний медичний центр первинної медико-санітарної допомоги"

до: Комунальної установи "Територіальний центр соціального обслуговування Літинського району Вінницької області"

про: стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа за позовом Державної фінансової інспекції у Вінницькій області (далі ДФІ у Вінницькій області, позивач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Комунальна установа "Літинський районний медичний центр первинної медико-санітарної допомоги" (далі КУ Літинський районний медичний центр первинної медико-санітарної допомоги", третя особа), до Комунальної установи "Територіальний центр соціального обслуговування Літинського району Вінницької області" (далі КУ "Територіальний центр соціального обслуговування Літинського району Вінницької області", відповідач) про стягнення коштів.

В судовому засіданні суд з власної ініціативи поставив на розгляд питання про закриття провадження у справі, оскільки її не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Представник позивача щодо закриття провадження у справі заперечувала у повному обсязі, зазначивши при цьому, що в даному випадку ДФІ у Вінницькій області є суб`єктом владних повноважень, а відповідач є підконтрольною установою в розумінні ст. 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні". А тому, відсутні підстави для закриття провадження у справі.

Представник третьої особи підтримала позицію представників позивача.

Представники відповідача в судовому засіданні підтримали позицію суду та просили закрити провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, третьої особи та відповідача, оцінивши інші докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження у даній адміністративній справі з таких підстав.

Так, в обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що на виконання пункту 3.3.2.2 Плану контрольно-ревізійної роботи ДФІ у Вінницькій області на І квартал 2015 року проведено ревізію фінансово-господарської діяльності КУ "Літинський районний медичний центр первинної медико-санітарної допомоги" за період з 01.01.2011 року по 01.03.2015 року, якою встановлено ряд порушень та недоліків, що відображені в акті ревізії від 26.06.2015 року № 02-15/10.

Зокрема, в ході ревізії виявлено, що КУ "Літинський районний медичний центр первинної медико-санітарної допомоги", за рахунок коштів загального фонду, покрито комунальні витрати одного з користувачів приміщень (орендаря) - КУ "Територіальний центр соціального обслуговування Літинського району Вінницької області". Вказані дії призвели до завдання збитків (шкоди) КУ "Літинський районний медичний центр первинної медико-санітарної допомоги" на суму 18748,50 грн.

Вимогу ДФІ у Вінницькій області від 10.07.2015 № 02-21/692 про стягнення з КУ "Територіальний центр соціального обслуговування Літинського району Вінницької області" завданих збитків у розмірі 18748,50 грн. підконтрольною установою - КУ "Літинський районний медичний центр первинної медико-санітарної допомоги" - не виконано.

Відтак, оскільки до компетенції органу фінансового контролю належать повноваження щодо стягнення завданих підконтрольній установі збитків, позивач вважає, що такі збитки підлягають стягненню з КУ "Територіальний центр соціального обслуговування Літинського району Вінницької області" в судовому порядку.

За визначеннями, наведеними у пунктах 1, 7 частини 1 статті 3 КАС України, справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень; суб'єкт владних повноважень орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 1 статті 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України.

Позивачем у цій справі є ДФІ у Вінницькій області, тобто орган державної влади, який є суб'єктом владних повноважень в розумінні положень КАС України.

Правовий статус органів державного фінансового контролю в Україні визначається Законом України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" від 26.01.1993 року № 2939-ХІІ (далі Закон) та Положенням про Державну фінансову інспекцію України, яке затверджене Указом Президента України від 23.04.2011 року № 499/2011.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 2939-XII, здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Статтею 2 цього Закону передбачено, що головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні. Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.

В силу вимог ч. 1 ст. 4 Закону № 2939-XII інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.

Відповідно до ст. 10 Закону № 2939-XII органу державного фінансового контролю, серед іншого, надається право: вимагати від керівників підконтрольних установ проведення інвентаризацій основних фондів, товарно-матеріальних цінностей, коштів і розрахунків, у разі відмови у проведенні таких інвентаризацій - звернутися до суду щодо спонукання до проведення таких інвентаризацій; при проведенні ревізій вилучати у підприємств, установ і організацій копії фінансово-господарських та бухгалтерських документів, які свідчать про порушення, а на підставі рішення суду - вилучати до закінчення ревізії оригінали первинних фінансово-господарських та бухгалтерських документів; вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі; у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Аналіз вищенаведених норм чинного законодавства України дає підстави для висновку про те, що орган державного фінансового контролю проводить державний фінансовий контроль щодо підконтрольних установ, його право вимоги, передбачене статтею 10 Закону № 2939-XII, може бути адресоване виключно підконтрольним установам, а звернення до суду в інтересах держави можливе лише у випадку незабезпечення такими установами виконання вимог щодо усунення порушень законодавства з питань збереження і використання активів, виявлених під час здійснення державного фінансового контролю.

Отже, здійснення органом державного фінансового контролю своїх повноважень обумовлює виникнення правовідносин із підконтрольною установою, які мають публічно-правовий характер. Відтак, є достатні підстави вважати, що в силу положень ч. 1 ст. 17 КАС України на такі правовідносини юрисдикція адміністративних судів поширюється.

Водночас законом не передбачено повноважень органу державного фінансового контролю щодо направлення вимоги про усунення виявлених ревізією порушень до інших третіх осіб, навіть якщо вони формально наділені ознаками підконтрольної установи.

Підсумовуючи, суд приходить до наступних висновків.

В силу положень ст. 10 Закону № 2939-XII необхідною умовою для звернення до суду органу державного фінансового контролю в інтересах держави є незабезпечення підконтрольною установою виконання вимоги щодо усунення порушень законодавства, виявлених під час здійснення державного фінансового контролю.

Проте повноваженнями щодо направлення таких вимог не до підконтрольних установ відповідний орган не наділений.

Відтак, звернення органу фінансового контролю до суду з позовними вимогами про відшкодування третіми особами завданих державі збитків хоча й охоплюється компетенцією цього органу державної влади, однак не може відбуватись шляхом подання адміністративного позову, оскільки у такому разі не може йти мова про наявність публічно-правових відносин між відповідним органом державної влади, як суб'єктом владних повноважень, і третьою особою, щодо якої такий суб'єкт не здійснював жодних владних управлінських функцій.

Таким чином, на переконання суду, відшкодування іншими (непідконтрольними) особами збитків, що завдані державі чи об'єкту контролю та були виявлені в ході інспектування, має відбуватись за загальними правилами відшкодування шкоди (збитків), визначеними цивільним законодавством.

Під час судового розгляду справи встановлено, що позивачем ДФІ у Вінницькій області проведено фінансово-господарської діяльності КУ "Літинський районний медичний центр первинної медико-санітарної допомоги" за період з 01.01.2011 року по 01.03.2015 року, за результатами якої складено акт від 26.06.2015 року № 02-15/10.

10.07.2015 року на адресу КУ "Літинський районний медичний центр первинної медико-санітарної допомоги" направлено лист-вимогу № 02-21/692 про усунення виявлених ревізією порушень в строк до 10.08.2015 року, пунктом 2 якої запропоновано стягнути з КУ "Територіальний центр соціального обслуговування Літинського району Вінницької області" 18748,50 грн. збитків завданих внаслідок зайво сплачених коштів за відшкодування комунальних послуг.

Отже, у даному випадку публічно-правові відносини виникли між ДФІ у Вінницькій області та КУ "Літинський районний медичний центр первинної медико-санітарної допомоги" як підконтрольною установою, ревізію якої було проведено позивачем.

Водночас позовні вимоги про стягнення завданих бюджету третьої особи збитків в сумі 18748,50 грн. звернуті не до вищевказаної установи, яка не забезпечила виконання вимог органу державного фінансового контролю, а до іншої особи КУ "Територіальний центр соціального обслуговування Літинського району Вінницької області", з вини якої, на думку позивача, було заподіяно такі збитки.

Наведене засвідчує, що у спірних правовідносинах позивач не здійснює відносно відповідача владних управлінських функцій, оскільки не наділений законом правом вимоги до цієї особи про усунення виявлених ревізією порушень.

З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що даний спір не є публічно-правовим і не підпадає під визначення справи адміністративної юрисдикції, а тому компетенція адміністративного суду на цей спір не поширюється.

Відтак, провадження у цій адміністративній справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини 1 статті 157 КАС України.

Водночас суд вважає необхідним роз'яснити позивачу його право на звернення до суду в порядку господарського судочинства, враховуючи суб'єктний склад сторін і те, що спір пов'язаний з відшкодуванням шкоди (збитків).

Керуючись ст.ст. 157, 165, 186, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження в адміністративній справі за позовом Державної фінансової інспекції у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Комунальна установа "Літинський районний медичний центр первинної медико-санітарної допомоги", до Комунальної установи "Територіальний центр соціального обслуговування Літинського району Вінницької області" про стягнення коштів.

Роз'яснити позивачу можливість звернення з відповідними позовними вимогами до Господарського суду Вінницької області за правилами господарського судочинства.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України. Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії ухвали суду безпосередньо в суді, то п'ятиденний строк на апеляційне оскарження ухвали суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії ухвали суду.

Суддя Поліщук Ірина Миколаївна