Справа № 2а-2342/10/1970
Суддя: Сорока М.О.
Дата ухвалення: 2015-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

04 листопада 2015 року м. Київ К/800/42150/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Сороки М.О.,
Смоковича М.І.,
Чумаченко Т.А.,

провівши попередній розгляд адміністративної справи за позовом Тернопільського обласного центру зайнятості до ТОВ «В-4» про стягнення штрафу, за касаційною скаргою ТОВ «В-4» на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 5 червня 2013 року, -

в с т а н о в и в:

У червні 2010 року Тернопільський обласний центр зайнятості звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з ТОВ «В-4» на його користь штраф в сумі 17680,00 грн.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 1 лютого 2012 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 5 червня 2013 року постанову суду першої інстанції скасовано. Прийнято нову постанову про задоволення позову. Стягнуто з ТОВ «В-4» на користь Тернопільського обласного центру зайнятості 17680,00 грн. штрафу.

У касаційній скарзі ТОВ «В-4», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить Вищий адміністративний суд України скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

У запереченні на касаційну скаргу Тернопільський обласний центр зайнятості, посилаючись на законність постанови суду апеляційної інстанції, просить залишити її без змін.

З`ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні касаційної скарги з таких підстав.

Встановлено, що 17.10.2007 відповідно до дозволу № 294 Державного центру зайнятості громадянину Італії ОСОБА_1 надано право на працевлаштування на посаді налагоджувальника деревообробного устаткування.

17.10.2009 між ТОВ «В-4» та ОСОБА_1 укладено контракт про прийняття останнього на посаду налагоджувальника деревообробного устаткування.

27.04.2010 в результаті проведення перевірки щодо додержання відповідачем вимог статті 8 Закону України «Про зайнятість населення», інспекцією Тернопільського обласного центру зайнятості було встановлено факт використання праці громадянина Італії ОСОБА_1 на посаді генерального директора без належного дозволу державної служби зайнятості, про що складено акт перевірки, і запропоновано сплати штраф у сумі 17680,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з наявності судового рішення, яке набрало законної сили, про скасування наказу Тернопільського обласного центру зайнятості № 99 «Д» від 05.05.2010, яким анульовано дозвіл № 294, виданий громадянину Італії ОСОБА_1 щодо працевлаштування на посаді налагоджувальника деревообробного устаткування.

За таких обставин суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог в зв'язку з доведеними обставинами, встановленими судовим рішенням, як того вимагає частина 1 статті 72 КАС України, про безпідставність висновків вказаної перевірки, за результатом якої застосовані штрафні санкції.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив з наступного.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Законом України від 1 березня 1991 року № 803-XII «Про зайнятість населення», чинного на час виникнення спору, (далі - Закон № 803-XII).

Відповідно до частини 1 статті 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Нормами статті 8 Закону № 803-XII встановлено, що роботодавці мають право на використання праці іноземців та осіб без громадянства на умовах трудового договору лише за наявності виданого роботодавцю державною службою зайнятості дозволу на використання праці іноземців та осіб без громадянства, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Порядок видачі, продовження терміну дії та анулювання дозволів на використання праці іноземців та осіб без громадянства визначається Кабінетом Міністрів України.

У разі використання роботодавцем праці іноземців або осіб без громадянства на умовах трудового договору без дозволу на використання праці іноземців та осіб без громадянства державна служба зайнятості стягує з роботодавця штраф за кожну таку особу у двадцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом.

У разі несплати (або відмови від сплати) протягом місяця у добровільному порядку зазначеного штрафу його стягнення провадиться в установленому законом порядку. Кошти від стягнутих штрафів спрямовуються до Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Процедура видачі, продовження строку дії та анулювання дозволів на використання праці іноземців та осіб без громадянства визначається Порядком видачі, продовження строку дії та анулювання дозволів на використання праці іноземців та осіб без громадянства, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 квітня 2009 року № 322 (далі - Порядок), чинного на час виникнення спору.

Відповідно до частини 2 Порядку дозвіл на використання праці іноземця та особи без громадянства, що надає право роботодавцю тимчасово використовувати працю іноземця на конкретному робочому місці або певній посаді, видається роботодавцю у разі відсутності в країні (регіоні) працівників, спроможних виконувати відповідні роботи, або наявності достатніх обґрунтувань доцільності використання праці іноземця, якщо інше не передбачене міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Аналізуючи вказані норми, апеляційний суд прийшов до висновку, що дозвіл на працевлаштування не є загальним документом, який надає роботодавцю право на використання праці іноземця на будь-якій посаді за фахом, а є дозволом на працевлаштування іноземця на конкретне робоче місце, на певну посаду, що прямо передбачено умовами договору (контракту).

Враховуючи факт несплати відповідачем у добровільному порядку штрафу за порушення вимог статті 8 Закону № 803-XII, яке виразилося у працевлаштуванні громадянина Італії ОСОБА_1 без одержання належного дозволу на зайняття посади генерального директора, апеляційний суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, оскільки оскаржуване судове рішення постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими.

Відповідно до частини 3 статті 220-1 Кодексу адміністративного суду України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 КАС України, суд, -

ухвалив:

Касаційну скаргу ТОВ «В-4» відхилити, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 5 червня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених ст.ст. 235-244-2 КАС України.

Судді: