Справа № 824/1149/15-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2015-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 р. м. Чернівці Справа № 824/1149/15-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Левицького В.К.

за участю секретаря судового засідання Жураковської Ю.М.

сторін:

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях

до комунального підприємства "Чернівецьке тролейбусне управління"

про стягнення заборгованості.

В С Т А Н О В И В:

Управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях (далі - позивач) звернулося до суду із вказаним адміністративним позовом, в якому просило стягнути з комунального підприємства "Чернівецьке тролейбусне управління" (далі - відповідач) заборгованість в сумі 193128,72 грн.

Позов мотивовано тим, що за відповідачем рахується заборгованість по платежах до Пенсійного фонду України, а саме по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій призначених відповідно до пунктів "а", "б"-"з" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" за квітень-травень 2015 р. в сумі 193128,72 грн. Оскільки, заборгованість в добровільному порядку відповідачем не сплачена, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення вказаної заборгованості в судовому порядку.

У звязку з частковою сплатою відповідачем заборгованості, позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача заборгованість за квітень-травень 2015 р. в сумі 72400,98 грн

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю та посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просив суд задовольнити позовні вимоги.

Представником відповідача в судовому засіданні подано до суду заяву про часткове визнання позову, згідно якої позов визнає в частині сплати коштів в сумі 10991,15 грн. При цьому, заборгованість в сумі 61409,83 грн. представник відповідач не визнав, оскільки за період квітень-травень 2015 р. вже сплачено 156070,45 грн., що підтверджується платіжними дорученнями. Також представник відповідача зазначав, що в суму заборгованості 61409,83 грн. входить заборгованість по 12 особах щодо яких заборгованість не визнається в сумі 26067,12 грн., оскільки позивач вказаним особам безпідставно збільшив пенсійний вік.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, встановивши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Комунальне підприємство Чернівецьке тролейбусне управління (58029, м. Чернівці, проспект Незалежності, будинок 129, ) зареєстроване як юридична особа 02.09.1992 р. та взяте на облік органах Пенсійного фонду України (а.с. 28 - 29).

Як видно із матеріалів справи, управлінням Пенсійного фонду України колишнім працівникам відповідача призначено пенсії за віком на пільгових умовах на підставі п. "а" та п.п. "б"-"з" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а саме: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50, ОСОБА_51, ОСОБА_52, ОСОБА_53, ОСОБА_54, ОСОБА_55, ОСОБА_56, ОСОБА_57, ОСОБА_58, ОСОБА_59, ОСОБА_60, ОСОБА_61, ОСОБА_62, ОСОБА_63, ОСОБА_64, ОСОБА_65, ОСОБА_66, ОСОБА_67, ОСОБА_68, ОСОБА_69, ОСОБА_70, ОСОБА_71, ОСОБА_72, ОСОБА_73, ОСОБА_74, ОСОБА_75.

Вказана обставина підтверджується копіями трудових книжок останніх, поданням на оформлення пенсії, а також іншими письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 67 Конституції роботодавець зобов'язаний своєчасно та в повному розмірі сплачувати належні йому страхові внески.

Згідно ст. 1 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" від 26.06.1997 р. № 400/97-ВР (далі Закон № 400/97-ВР) відповідач взятий на облік в органах Пенсійного фонду України та є платником збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону № 400/97-ВР платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є суб'єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об'єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об'єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників.

Згідно п. 2 розділу XV Перехідних положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону.

Виплата пенсій особам, які були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників, за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та особам, пенсії яким призначені відповідно до пунктів "в" - "е" та "ж" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", здійснюється до 1 січня 2005 року за рахунок коштів Пенсійного фонду, а з 1 січня 2005 року - за рахунок коштів Державного бюджету України до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Згідно пункту а ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 р. № 1788-XII (в редакції чинній на час розгляду справи, далі Закон № 1788-XII) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідно до п. 1 ст. 2 Закону №400/97-ВР для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону, крім тих, які є платниками фіксованого сільськогосподарського податку, об'єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів "б" - "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до п. 6.4, 6.5 та 6.7 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правлінням Пенсійного фонду України № 21-1 від 19.12.2003 р., зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.01.2004 р. за № 64/8663 (далі - Інструкція № 21-1), розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається органами Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону (згідно з додатками 6 та 7), які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом 10 днів з новопризначених (перерахованих) пенсій. Розрахунки складаються на підставі відомостей відділів з призначення пенсій органів Пенсійного фонду України, які подаються згідно з додатком 8 та додатком 8а до 1 січня поточного року та протягом 10 днів з дня прийняття рішення про призначення нової пенсії. Підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в розрахунку місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

У відповідності до п. 6.8 цієї Інструкції у разі призначення пенсій на пільгових умовах особам, які мають необхідний стаж роботи не за місцем призначення цієї пенсії, орган Пенсійного фонду за місцем призначення пенсії надсилає розрахунок згідно з додатками, зазначеними у пункті 6.4 цієї глави для зазначених підприємств, у двох примірниках через орган Пенсійного фонду за місцезнаходженням цього підприємства (крім підприємств, місцезнаходженням яких є вільна економічна зона "Крим"). Відшкодування сум фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, у таких випадках здійснюється підприємством на рахунки органу Пенсійного фонду за місцезнаходженням підприємства.

Як слідує із матеріалів справи, управлінням Пенсійного фонду України в м. Чернівцях листами № 7146/03 від 24.04.2015 р., №7766/03 від 06.05.2015 р., №7765/03 від 06.05.2015 р., 6958/03 від 22.04.2015 р., №3067/03 від 17.02.2015 р., №4848/03 від 17.03.2015 р. на адресу відповідача надіслало розрахунки фактичних витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до ч. 2 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообовязкове пенсійне страхування в частині пенсій, призначених відповідно до п. а ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення за квітень-травень 2015 р. на загальну суму 3511,96 грн.. та п. п. б - з ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення за квітень - травень 2015 р. на загальну суму 189616,76 грн., всього на загальну суму 193128,72 грн.

Вказані розрахунки отримані відповідачем, що підтверджується матеріалами справи та не заперечувалося представником відповідача в судовому засіданні.

Відповідачем зазначені в розрахунках суми фактичних витрат на виплату та доставку пенсій за квітень-травень 2015 р. сплачено частково в сумі 156070,45 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №658 від 29.05.2015 р. на суму 76017,58 грн., №913 від 30.07.2015 р. на суму 74095,36 грн. та №1060 від 03.09.2015 р. на суму 5957,51 грн.

Дослідженням вказаних платіжних доручень встановлено, що в графі призначення платежу вказано "пільгова пенсія за квітень, травень, червень 2015 р. згідно ЗУ "Про пенсійне забезпечення" крім 12 осіб, по яким є рішення суду у справі № 824/124/15-а".

Дана обставина підтверджується карткою особового рахунку платника (відповідача), з якої вбачається, що частину коштів у сумі 35342,71 грн. спрямовано позивачем в рахунок погашення заборгованості по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій призначених відповідно до пунктів "а", "б"-"з" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у порядку календарної черговості їх виникнення.

Доводи представника позивача щодо правомірності спрямування управлінням Пенсійного фонду частини сплаченої відповідачем заборгованості у сумі 35342,71 грн. у порядку календарної черговості їх виникнення суд вважає необґрунтованими з наступних підстав.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначено Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 р. № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI).

За правилами п. 1 ч. 2 ст. 6 цього Закону платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

У разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів (ч.2, 3 ст. 25 Закону № 2464-VI).

При цьому за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення (ч.6 ст.25 Закону № 2464-VI).

Відповідно до ст. 13 Закону № 1788-XII на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Згідно з п. 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом № 1788-XII. У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до ст. 27 та з урахуванням норм ст. 28 цього Закону.

При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Як зазначалося вище, порядок відшкодування фактичних витрат з виплати та доставки пенсій врегульовано Інструкцією № 21-1, пунктом 6 якої передбачено, що відшкодуванню підлягають витрати Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до п.2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV.

Підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в розрахунку місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах (п. 6.7 Інструкції № 21-1).

За правилами п 6.8 Інструкції № 21-1 відшкодування сум і фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, здійснюється підприємством на рахунки органу Пенсійного фонду за місцем його реєстрації.

Аналіз наведених положень законів №№ 788-XII, 2464-VI, 1058-IV та Інструкції № 21-1 дає підстави дійти висновку, що право спрямовувати суми на погашення заборгованості в порядку календарної черговості її виникнення надано управлінню Пенсійного фонду України лише щодо недоїмки, пені та фінансових санкцій. Водночас суми, які підлягають сплаті страхувальниками в рахунок відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, не є страховими внесками, недоїмкою, штрафними санкціями чи пенею.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 02.06.2015 р. у справі № 21-166а15.

Оскільки відповідачем зазначені в розрахунках суми фактичних витрат на виплату та доставку пенсій за квітень-травень 2015 р. сплачені частково в сумі 156070,45 грн., а позивачем безпідставно частину коштів у сумі 35342,71 грн. спрямовано в рахунок погашення заборгованості у порядку календарної черговості їх виникнення, тому суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості з відповідача у сумі 35342,71 грн. є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Стосовно доводів позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості з виплати та доставки пільгових пенсій колишнім працівникам підприємства ОСОБА_8, ОСОБА_19, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_31, ОСОБА_56 та ОСОБА_57, яким призначено пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в сумі 26067,12 грн. суд зазначає наступне.

Пільгові пенсії підлягають відшкодуванню підприємствами на яких ці особи отримали відповідний стаж. При цьому кінцевою датою такого відшкодування є момент досягнення працівниками пенсійного віку передбаченого ст. 26 Закону №1058-IV.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону №1058-IV (у редакції станом до 31.09.2011 р.) жінки мали право на призначення пенсії за віком після досягнення ними 55 років та наявності страхового стажу не менше п'яти років.

Протягом цих 5 років у роботодавців існував обовязок відшкодовувати пенсійному органу витрати на виплату пенсії відповідним працівникам.

Водночас на підставі Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 р. № 3668-VI (далі - Закон № 3668-VI) відбулося збільшення пенсійного віку.

Зокрема, відповідно до ч.1 ст.26 Закону №1058-IV (в редакції після 01.10.2011 р.) право на пенсію за віком мають особи після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки ІНФОРМАЦІЯ_1 і старші після досягнення ними такого віку:

55 років - які народилися до 30 вересня 1956 року включно;

55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року;

56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року;

56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року;

57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року;

57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року;

58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року;

58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року;

59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року;

59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року;

60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

Відповідно до загальнотеоретичних правил правозастосування, правовідносини між особами врегульовуються тієї нормою матеріального права, яка діє на момент виникнення, припинення, зміни цих правовідносин, якщо інше не передбачено законом.

Призначення пільгової пенсії ОСОБА_8, ОСОБА_19, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_31, ОСОБА_56 та ОСОБА_57 було здійснено у відповідності до Законів № 1058-IV та № 400/97-ВР в редакціях чинних на момент призначення пенсій та які передбачали право жінок на призначення пенсії за віком після досягнення ними 55-річного віку.

Проте, зазначена норма не може бути застосована до правовідносин, які виникли до набрання чинності Закону № 3668-VI.

Відповідності до ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення. Тобто встановлено, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно - правовий акт, під час якого вони настали або мали місце.

У рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Президента України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" 05.04.2001 р. № 3-рп/2001, зокрема зазначено, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Закріплення принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є гарантією безпеки людини і громадянина, довіри до держави. Винятки з цього конституційного принципу, тобто надання закону або іншому нормативно-правовому акту зворотної сили, передбачено частиною першою статті 58 Конституції України, а саме: коли закони або інші нормативно-правові акти пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Отже враховуючи зазначене вище, положення Закону № 3668-VI, яким до ст.26 Закону №1058-IV внесено зміни, не можуть бути застосовані до правовідносин, які виникли до 01.10.2011 р. (дата набрання чинності Закону № 3668-VI) між позивачем та відповідачем щодо відшкодування витрат пов'язаних із виплатою та доставкою пільгової пенсії ОСОБА_8, ОСОБА_19, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_31, ОСОБА_56 та ОСОБА_57, оскільки на той час вони були врегульовані іншими нормативно-правовим актами (Законами № 1058-IV та № 400/97-ВР та Інструкцією №21-1, в редакціях чинних на той час).

Закон № 3668-VI не містить норм, які передбачають його зворотну дію в часі.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач не мав права на збільшення строку відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій таким особам, як ОСОБА_8, ОСОБА_19, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_31, ОСОБА_56 та ОСОБА_57 Демянівнідо досягнення ними пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону №1058 (зі змінами та доповненнями після 01.10.20111 р.), оскільки дані особи вийшли на пенсію до прийняття Закону № 3668-VI та на них не розповсюджується його дія. Включення їх до розрахунків фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за квітнень травень 2015 р. на суму 26067,12 грн. у даному разі є неправомірним, а тому у цій частині у задоволенні позову необхідно відмовити.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Вінницького апеляційного адміністративного суду від 28.05.2015 р. у справі 824/124/15-а та ухвалі Вищого адміністративного суду України від 31.03.2015 р. № К/800/5101/15.

Щодо визнання відповідачем частково позову в сумі 10991,15 грн. суд зазначає наступне.

Статтею 112 КАС України передбачено, що позивач може відмовитися від адміністративного позову повністю або частково, а відповідач - визнати адміністративний позов повністю або частково. У разі часткового визнання адміністративного позову відповідачем і прийняття його судом може бути прийнята постанова суду про задоволення визнаних відповідачем позовних вимог відповідно до статті 164 цього Кодексу. У разі повного визнання відповідачем адміністративного позову і прийняття його судом приймається постанова суду про задоволення адміністративного позову. Суд не приймає відмови від адміністративного позову, визнання адміністративного позову і продовжує розгляд адміністративної справи, якщо ці дії позивача або відповідача суперечать закону чи порушують чиї-небудь права, свободи або інтереси.

Відповідно до ст. 136 КАС України, позивач може відмовитися від адміністративного позову, а відповідач - визнати адміністративний позов протягом всього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову від адміністративного позову чи визнання адміністративного позову викладено в адресованій суду письмовій заяві, ця заява приєднується до справи.

Під час судового розгляду справи представник відповідача визнав позов частково в сумі 10991,15 грн.

За наведених вище обставин, суд приймає часткове визнання адміністративного позову відповідачем, оскільки ці дії відповідача не суперечать закону та не порушують чиї-небудь права, свободи чи інтереси.

На підставі викладеного та керуючись статтями 11, 70, 71, 86, 94, 112, 136, 158-163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Стягнути з комунального підприємства "Чернівецьке тролейбусне управління" на користь управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях заборгованість в сумі 10991,15 грн.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Порядок та строки набрання постановою законної сили та оскарження.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 254 КАС України постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова, згідно ст. 186 КАС України, може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання в десятиденний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 02 листопада 2015 р.

Суддя В.К. Левицький