Справа № 802/663/13-а
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2015-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2015 року м. Київ К/800/21517/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Федорова М.О.

суддів: Веденяпіна О.А.

Степашка О.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Козятинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів і зборів України у Вінницькій області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 21.01.2014 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 25.03.2014

у справі 802/663/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Глуховецький каоліновий

завод»

до Козятинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного

управління Міністерства доходів і зборів України у Вінницькій області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Глуховецький каоліновий завод» звернулось до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Козятинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів і зборів України у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 21.01.2014 позов задоволено.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 25.03.2014 постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 21.01.2014 залишено без змін.

Не погоджуючись з зазначеним рішеннями суду першої та апеляційної інстанції, відповідач оскаржив їх в касаційному порядку. В скарзі просить скасувати оскаржувані рішення, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга вмотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій при вирішення спору по даній справі порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, розглянувши надані письмові докази в їх сукупності, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку по правомірності нарахування позивачем від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту та бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок за липень 2012 року з урахуванням уточнюючих розрахунків податковий зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок поданих до декларацій за жовтень-грудень 2009 року, за результатами якої складено акт № 81/22/30574526 від 25.10.2012 року.

Перевіркою встановлено порушення позивачем п. 198.1, ст. 198, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України.

На підставі вищезазначеного акта відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення № від 28.11.2012 року, яким Позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в сумі 433650 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 216825 грн., податкове повідомлення-рішення № від 28.11.2012 року про відсутність права на отримання бюджетного відшкодування та податкове повідомлення-рішення № від 28.11.2012 року, яким Позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на загальну суму 897330 грн.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (далі - ПК) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.3 цієї ж статті ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів, у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Як вбачається з установлених судами обставин справи, витрати, що понесені позивачем при будівництві туристичного комплексу, були пов'язані з його господарською діяльністю, а тому Товариством правомірно віднесено сплачену постачальникам у складі вартості товарів (робіт, послуг) суми податку на додану вартість до складу податкового кредиту.

Відповідно до пунктів 200.1, 200.2, 200.3 статті 200 ПК сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

За правилами пункту 200.4 статті 200 ПК якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Посилання податкового органу на те, що до моменту введення в експлуатацію споруджуваних основних фондів позивач не має права на бюджетне відшкодування ПДВ, сплаченого контрагентам при будівництві цього об'єкта, обґрунтовано відхилено судами, позаяк в силу вимог пункту 198.3 статті 198 ПК право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Таким чином, податкове законодавство не ставить у залежність право на бюджетне відшкодування ПДВ, сплаченого контрагентам при будівництві основних засобів, з моментом введення в експлуатацію основних засобів.

Стосовно правомірності податкового повідомлення-рішення від 13.02.2013 року № колегія суддів зазначає наступне.

В акті перевірки зазначено порушення п. 198.6 ст. 198 ПК України, а саме завищення податкового кредиту за липень 2012 року на суму 100217 грн. по придбанню товарів/послуг від ТОВ "Скела Терціум", не підтвердженою податковою накладною.

З матеріалів справи вбачається, що в реєстрі отриманих та виданих податкових накладних ТОВ "Глуховецький каоліновий завод" відобразило накладну № 18 від 21.06.2012 року, яка не зареєстрована в Єдиному державному реєстрі податкових накладних. В той же час, позивач отримав від ТОВ "Скела Терціум" податкову накладну за природний газ № 18 від 30.06.2012 року, яка зареєстрована в Єдиному державному реєстрі податкових накладних від 18.07.2012 року.

Відповідно п. 1 Порядку ведення реєстру виданих та отриманих податкових накладних, затвердженого Наказом ДПА України від 24.12.2012 року № 1002 "Про затвердження форми реєстру виданих та отриманих податкових накладних та порядку його ведення", виправлення помилки в Реєстрі здійснюється методом "сторно" за правилами, передбаченими для бухгалтерського обліку, у момент виявлення таких помилок. Коригування помилкових записів у Реєстрі не призводить до потреби формування нових (уточнюючих) реєстрів.

Тому відповідно до вимог законодавства, колегія суддів звертає увагу, що якщо товариство має виписану та зареєстровану належним чином податкову накладну в Єдиному державному реєстрі податкових накладних і в даній податковій накладній не змінювалася сума поставки, така накладна не впливає на показники в декларації, оскільки відповідає вимогам закону.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджує висновок судів про те, що податкове повідомлення-рішення № від 13.02.2013 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Рішення судів попередніх інстанцій постановлені з додержанням норм процесуального та матеріального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги висновок суду не спростовують, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.

Враховуючи вищевикладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про те, що касаційну скаргу Козятинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів і зборів України у Вінницькій області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 21.01.2014 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 25.03.2014 у справі 802/663/13-а слід відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 2201, 221, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Козятинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів і зборів України у Вінницькій області відхилити.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 21.01.2014 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 25.03.2014 у справі 802/663/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-2392 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий М.О. Федоров
Судді О.А. Веденяпін
О.І. Степашко