Справа № 2а-6813/11/1815
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2015-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2015 року м. Київ К/9991/41340/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Амєліна С.Є.,
Бутенка В.І., -

розглянувши в касаційній інстанції в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_4 до Роменської виправної колонії № 56 Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Сумській області про визнання дій неправомірними та стягнення моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Роменського міськрайонного суду Сумської області від 1 грудня 2011 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 4 квітня 2012 року,-

встановив:

У березні 2008 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом, у якому просив визнати неправомірними дії Роменської виправної колонії № 56 Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Сумській області (далі - Роменська виправна колонія № 56) та стягнути моральну шкоду в сумі 50000 гривень.

Постановою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 1 грудня 2011 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 4 квітня 2012 року постанову Роменського міськрайонного суду Сумської області від 1 грудня 2011 року скасовано, прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм права, просить скасувати постанову Роменського міськрайонного суду Сумської області від 1 грудня 2011 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 4 квітня 2012 року і прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За змістом частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 засуджений Апеляційним судом Черкаської області до довічного позбавлення волі і відбуває покарання в Роменській виправній колонії № 56.

Відповідачем 29 червня 2005 року на адресу Європейського суду з прав людини направлено лист засудженого ОСОБА_4 з додатками на 8 аркушах, що підтверджується супровідним листом № 1771.

Відповідно до довідки про перелік документів, які підтверджують відправку звернень засудженого ОСОБА_4 і знаходяться в його особовій справі, за період відбуття покарання в Роменській виправній колонії № 56, 29 червня 2005 року за вихідним № 1771 його звернення направлено до Європейського суду з прав людини.

Листом Європейського суду з прав людини від 11 січня 2008 року ОСОБА_4 повідомлено про те, що суд не отримував його листа від 29 червня 2005 року.

Позивач, вважаючи, що Роменська виправна колонія № 56 порушила вимоги закону, оскільки не повідомила його під розпис про відправку звернення до Європейського суду з прав людини і не вручила фіскальний чек про відправлення такого звернення рекомендованим листом, звернувся до суду з данним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що дії відповідача по відправленню звернення засудженого до Європейського суду з прав людини є правомірними, такими, що вчинені в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції апеляційний суд виходив з того, що даний спір вирішений з порушенням правил предметної підсудності, однак приймаючи нову постанову погодився з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно частини 4 статті 113 Кримінально-виконавчого кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) пропозиції, заяви і скарги адресовані Уповноваженому Верховної ради України з прав людини, Європейському суду з прав людини, а також іншим відповідним органам міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, уповноваженим особам таких міжнародних організацій, переглядові не підлягають і не пізніше як у добовий строк надсилаються за належністю.

За змістом пункту 43 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 25 грудня 2003 року № 275 (чинних на час виникнення спірних правовідносин), відправлення засудженими листів і звернень проводиться тільки через адміністрацію установ виконання покарань. Засуджені, які тримаються в камерах, передають листи для відправлення представникам адміністрації. Пропозиції, заяви і скарги адресовані в Європейський суд з прав людини, переглядові не підлягають і не пізніш як у добовий строк надсилаються за належністю.

Відповідно до частин 8-10 пункту 45 вищевказаних Правил звернення, подані в письмовому вигляді, реєструються у канцелярії установи і не пізніше як у триденний строк направляються адресатам. Відповіді про наслідки розгляду звернень оголошуються засудженим під розпис при надходженні, але не пізніше як в триденний строк і долучаються до особових справ засуджених. Відшкодування витрат за пересилання звернень проводиться з коштів, які є на особових рахунках засуджених. У разі відсутності таких коштів пересилання звернень проводиться за рахунок коштів, передбачених кошторисом на утримання установ виконання покарань.

Враховуючи викладене, суди попередніх інстанцій обґрунтовано не прийняли до уваги доводи позивача щодо неповідомлення його під розпис про відправлення звернення, оскільки такі дії не передбачені нормативними актами, які регулюють діяльність установи при відправленні листів засуджених.

Щодо твердження позивача про відправку звернення до Європейського суду з прав людини рекомендованим листом за власні кошти, то суди попередніх інстанцій встановили, що дані обставини не знайшли свого підтвердження і спростовуються інформацією з картки руху особистих коштів засудженого, у зв'язку з чим дійшли висновку щодо необґрунтованості вимог ОСОБА_4 про зобов'язання відповідача вручити йому квитанції про витрати на відправлення звернення.

Як вбачається з матеріалів справи, в журналі обліку вихідних документів 29 червня 2005 року зареєстровано звернення ОСОБА_4 до Європейського суду з прав людини під № 1771. Журнал пронумерований, прошитий і скріплений печаткою установи, запис під № 1771 відповідає порядковому номеру. Реєстрація передачі Роменською виправною колонією № 56 простих відправлень засуджених поштовому відділенню не передбачена.

Отже, висновок судів попередніх інстанцій у справі, що розглядається, про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, є обґрунтованим.

Згідно частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки постанова Харківського апеляційного адміністративного суду від 4 квітня 2012 року, якою скасовано постанову Роменського міськрайонного суду Сумської області від 1 грудня 2011 року, прийнята з додержанням норм права, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 4 квітня 2012 року, якою скасовано постанову Роменського міськрайонного суду Сумської області від 1 грудня 2011 року, у справі за позовом ОСОБА_4 до Роменської виправної колонії № 56 Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Сумській області про визнання дій неправомірними та стягнення моральної шкоди - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Амєлін С.Є.

Бутенко В.І.