Справа № 2а-19348/11/2670
Суддя: Дегтярьова О.В.
Дата ухвалення: 2011-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

28 грудня 2011 року № 2а-19348/11/2670

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Дегтярьова О.В., ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами

Адвоката ОСОБА_1, захисника підсудного ОСОБА_2
до 1. Адміністрації Київського слідчого ізолятору № 13 Державної пенітенціарної служби України, 2. Заступника начальника Київського слідчого ізолятору № 13 Державної пенітенціарної служби України ОСОБА_3
про скасування постанови від 07 грудня 2011 року, визнання неправомірними та незаконними дій, зобовязання вчинити певні дії, стягнення компенсації за моральну шкоду, -
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся Адвокат ОСОБА_1, захисник підсудного ОСОБА_2 з позовом до Адміністрації Київського слідчого ізолятору № 13 Державної пенітенціарної служби України, Заступника начальника Київського слідчого ізолятору № 13 Державної пенітенціарної служби України ОСОБА_3 про скасування постанови заступника начальника Київського слідчого ізолятору № 13 ОСОБА_3 від 07 грудня 2011 року про накладення стягнення на ОСОБА_2 у вигляді поміщення в карцер, як незаконну, визнання неправомірними дії заступника начальника Київського слідчого ізолятору № 13 Державної пенітенціарної служби України ОСОБА_3 в частині не оголошення підсудному постанови про накладення стягнення у вигляді поміщення до карцеру, визнання незаконними дії Адміністрації Київського слідчого ізолятору № 13 Державної пенітенціарної служби України щодо незабезпечення належних умов утримання позивача у карцері, зобовязати Адміністрації Київського слідчого ізолятору № 13 Державної пенітенціарної служби України видати копії постанов про накладення стягнення у вигляді поміщення позивача до карцеру та витравити умови утримання вязнів у карцері, стягнення з Адміністрації Київського слідчого ізолятору № 13 Державної пенітенціарної служби України компенсації за моральну шкоду у розмірі 1 грн.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 107 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви зясовує, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов - звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. У свою чергу п. 2 ч. 3 цієї статті передбачено, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи, що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

При визначенні юрисдикції справи, необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суб'єктного складу сторін, предмету спірних правовідносин.

З аналізу вказаних норм вбачається, що публічно-правовим спором за Кодексом адміністративного судочинства України є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

Як вбачається із матеріалів адміністративного позову, захисник підсудного ОСОБА_2 ОСОБА_1 оскаржує дії Київського слідчого ізолятору № 13 Державної пенітенціарної служби України, повязані з виконанням постанови заступника начальника Київського слідчого ізолятору № 13 ОСОБА_3 від 07 грудня 2011 року про накладення стягнення на ОСОБА_2 у вигляді поміщення в карцер, а тому діяльність відповідача не належить до сфери управлінської діяльності та не може бути предметом оскарження в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Даний спір не є публічно-правовим і не підпадає під визначення справи адміністративної юрисдикції, наведене у п. 1 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України, та не містить ознак адміністративного позову, а тому в порядку адміністративного судочинства розгляду не підлягає, оскільки юрисдикція адміністративних судів, встановлена ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України, на цей спір не поширюється.

Суд звертає увагу позивача на те, що кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Завданнями кримінально-виконавчого законодавства України є визначення принципів виконання кримінальних покарань, правового статусу засуджених, гарантій захисту їхніх прав, законних інтересів та обов'язків; порядку застосування до них заходів впливу з метою виправлення і профілактики асоціальної поведінки; системи органів і установ виконання покарань, їх функцій та порядку діяльності; нагляду і контролю за виконанням кримінальних покарань, участі громадськості в цьому процесі; а також регламентація порядку і умов виконання та відбування кримінальних покарань; звільнення від відбування покарання, допомоги особам, звільненим від покарання, контролю і нагляду за ними.

Крім того, як зазначено в рішенні Конституційного Суду України №6-рп/2001 від 23.05.2001р., кримінальне судочинство - це врегульований нормами Кримінально-процесуального кодексу України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів.

При цьому скарги на акти та дії службових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури в частині провадження у кримінальній справі розглядаються судом в порядку, визначеному нормами Кримінально-процесуального кодексу України.

Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Але таке оскарження може здійснюватись у порядку, встановленому Кримінально-процесуальним кодексом України, оскільки процесуальна діяльність оперуповноваженого, слідчого, прокурора має свої особливості.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 109, ст. 160, ст. 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя -

У Х В А Л И В:

1. Відмовити Адвокату ОСОБА_1, захиснику підсудного ОСОБА_2 у відкритті провадження в адміністративній справі.

2. Копію ухвали про відмову у відкритті провадженні в адміністративній справі невідкладно надіслати особі, яка її подала.

3. Попередити позивача, що позовні матеріали будуть йому надіслані супровідним листом рекомендованим поштовим відправленням із зворотною розпискою про їх одержання після спливу терміну для оскарження ухвали про відмову у відкритті провадженні в адміністративній справі.

4. У випадку оскарження ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі позовні матеріали будуть скеровані до апеляційної інстанції разом з апеляційною скаргою.

5. Розяснити позивачу, що повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала набирає законної сили та може бути оскаржена у порядку, встановленому в ст. 254 та ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя О.В. Дегтярьова