Справа № 31н-15/804/5160/14
Суддя: Віхрова Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2015-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

копія
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2015 р. Справа № 31н-15/804/5160/14

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Віхрова В.С.,

при секретарі судового засідання Драгота С.А.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську заяву Нікопольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Птахокомплекс Дніпровський» до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

10.04.2014 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Птахокомплекс «Дніпровський» (далі позивач) звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, в якому просило скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 27.03.2014 р. №, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 39214,50 грн., з яких за основним платежем - 26143,00 грн. та за штрафними санкціями 13071,50 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.05.2014 р. (суддя Турова О.М.) адміністративний позов задоволено; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області форми «Р» від 27.03.2014 р. №.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28.07.2015 р. апеляційну скаргу Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області залишено без задоволення, постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.05.2014 р. залишено без змін.

14.09.2015 р. відповідачем до суду подано заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, в якій заявник просить (з урахування уточнень від 13.10.2015 р.) переглянути постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.05.2014 р. по справі №804/5160/14, скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.05.2014 р. по справі №804/5160/14 та відмовити у задоволені позовних вимог ТОВ «Птахокомплекс» Дніпровський» у повному обсязі.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.09.2015 р. (суддя Віхрова В.С.) заяву призначено до розгляду у судовому засіданні.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.10.2015 р. замінено відповідача у справі Нікопольську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області на Нікопольську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області (надалі - відповідач).

Заява обґрунтована наявністю вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.02.2015 р. (справа № 185/309/15-к).

Відповідач (заявник) у судовому засіданні підтримав заяву та просив скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.05.2014 р. по справі №804/5160/14 та прийняти нову, якою відмовити у задоволені позовних вимог ТОВ «Птахокомплекс» Дніпровський» у повному обсязі.

Позивач у судовому засіданні заперечив проти заяви про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення. Надав письмові заперечення проти позову, відповідно до яких зазначає, що на судових засіданнях першої та апеляційної інстанції суд неодноразово наголошував увагу відповідача на наданні доказів, в тому числі й вироку суду по даній справі, а здійснення фіктивного підприємництва особою-контрагентом платника податків (ст. 205 КК України) або встановлення факту ухилення нею від сплати податків (ст. 212 КК України) не може бути безумовним підтвердженням нереальності господарських операцій, відображених у податковому обліку добросовісним платником податків. Крім того, зауважував на тому, що будь-яка неправомірна діяльність контрагента (в тому числі фіктивне підприємництво) не може бути визнана беззаперечною підставою для притягнення до відповідальності платника податку.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Птахокомплекс «Дніпровський» () свідоцтво про державну реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності №0000533 від 15.05.2009 р.) перебуває на обліку в Нікопольській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області як платник податків, в тому числі є платником фіксованого сільськогосподарського податку та податку на додану вартість.

На підставі постанови від 05.02.2014 р. старшого слідчого ОВС першого відділу слідчого управління кримінальних розслідувань ГСУ фінансових розслідувань Міндоходів України ОСОБА_3, наказу Нікопольської ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області №312 від 21.02.2014 р. та направлення на перевірку від 21.02.2014 р. №21/22.1 старшим державним ревізором-інспектором відділу організації та супроводження перевірок платників податків цього контролюючого органу ОСОБА_4 було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Птахокомплекс «Дніпровський» з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині повноти нарахування та сплати податку на додану вартість та податку на прибуток по взаємовідносинам з ТОВ «Агрофірма «Сокільське» () за період діяльності з 01.01.2011 р. по 31.12.2013 р., у фактичних періодах їх здійснення.

За результатами означеної перевірки було складено Акт №723/152/36020648 від 06.03.2014 р., яким зафіксовано допущення позивачем порушення приписів п.209.5, п.209.7 ст.209 Податкового кодексу України та п.15 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України, внаслідок чого останнім було завищено від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду (рядок 19 декларації) на загальну суму 26143,00 грн. за березень 2012 р.

Означений висновок Акту перевірки ТОВ «Птахокомплекс «Дніпровський» обґрунтований наступним.

Перевіркою контрагента позивача ТОВ «Агрофірма «Сокільське» було встановлено, що документальне підтвердження того, що реалізована цим підприємством сільськогосподарська продукція, в тому числі соняшник, є вирощеною на власних (орендованих) виробничих потужностях відсутнє. ТОВ «Агрофірма «Сокільське» не має документального підтвердження факту виробництва, збирання, оприбуткування та зберігання продукції рослинництва власного виробництва, виробленої на власних або орендованих потужностях, врожаю 2010-2013 років. Разом з тим, ТОВ «Агрофірма «Сокільське» відображало у податковому обліку та звітності вищеозначені господарські операції, а також операції з реалізації цієї продукції. При цьому договори оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення (ріллі), укладені ТОВ «Агрофірма «Сокільське» з фізичними особами - власниками земельних ділянок та з Юр'ївською райдержадміністрацією Дніпропетровської області, у 2011 році не були зареєстровані у Державному підприємстві «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», що, в свою чергу, свідчить про те, що означені договори є неукладеними і не набрали чинності. Отже, у такого орендаря - сільськогосподарського підприємства (сільськогосподарського товаровиробника) не виникло право оренди вказаних земельних ділянок і він не має законних підстав віднести вказані земельні ділянки до категорії орендованих земель, тобто до орендованих виробничих потужностей. Таким чином, вироблена сільськогосподарська продукція зазначеним вище товаровиробником на вказаних вище земельних ділянках, є вироблено не на орендованих виробничих потужностях, а, отже, не може вважатися власно вирощеною з метою застосування спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість. Крім того, перевіркою ТОВ «Агрофірма «Сокільське» було встановлено, що означеним підприємством було задокументовано придбання сільськогосподарської продукції невласного виробництва (у тому числі насіння соняшнику) без податку на додану вартість, та задокументовано реалізацію вказаної сільськогосподарської продукції невласного виробництва суб'єктам господарювання - покупцям із нарахуванням податку на додану вартість на обсяги постачання (базу оподаткування). Одним із контрагентів ТОВ «Агрофірма «Сокільське» у схемі постачання є ТОВ «Птахокомплекс «Дніпровський», яке у березні 2012 року за договором поставки отримало від ТОВ «Агрофірма «Сокільське» соняшник на загальну суму 156860,56грн., в тому числі податок на додану вартість 26143,43грн. Вказана сума податку на додану вартість була віднесена позивачем до податкового кредиту березня 2012 року. Проте, ТОВ «Птахокомплекс «Дніпровський», відповідно до п.15 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України, не мав права на формування такого податкового кредиту, оскільки згідно наведеної норми закону господарська операція з постачання сільськогосподарської продукції - насіння соняшника (товарна позиція 1206 згідно з УКТ ЗЕД) тимчасово до 01.01.2014 р. звільняється від оподаткування податком на додану вартість, якщо це не є першим постачанням такої технічної культури сільськогосподарськими підприємствами - виробниками та підприємствами, які безпосередньо придбали такі технічні культури у сільськогосподарських підприємств - виробників. Зважаючи на те, що ТОВ «Агрофірма «Сокільське», за вищенаведених обставин, не є виробником та першим постачальником сільськогосподарської продукції, неправомірно виписувало податкові накладні за господарською операцією з постачання соняшника позивачу, у останнього право на формування податкового кредиту на підставі таких податкових накладних не виникало. Також в акті перевірки значиться, що свідоцтво ТОВ «Агрофірма «Сокільське» про реєстрацію сільськогосподарського підприємства як суб'єкта спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість від 17.01.2013 р. №200104163 анульоване 05.07.2013 р. у зв'язку із тим, що питома вага несільськогосподарських товарів (послуг) перевищила 25% вартості всіх поставлених цим підприємством товарів (послуг). Крім того в акті вказувалося на те, що в ході проведення досудового розслідування по матеріалам кримінального провадження №0000009, порушеного за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.205, ч.ч.1,3 ст.212 КК України, було встановлено, що в порушення вимог п.15 підрозділу 2 розділу ХХ ПК України ТОВ «Агрофірма «Сокільське» безпідставно нарахувало та відобразило у податкових деклараціях з податку на додану вартість (скорочених) податкові зобов'язання на обсяги постачання (базу оподаткування) зернових культур товарних позицій 1001-1008 згідно з УКТ ЗЕД та технічних культур товарних позицій 1205 та 1206 згідно з УКТ ЗЕД за період з 01.01.2011 р. по 30.06.2013 р., а також, не будучи виробником та першим постачальником сільськогосподарської продукції, неправомірно виписувало покупцям такої продукції податкові накладні. Наведене також підтверджує неправомірність формування ТОВ «Птахокомплекс «Дніпровський» податкового кредиту на підставі податкових накладних, виписаних ТОВ «Агрофірма «Сокільське».

На підставі Акту перевірки №723/8 від 06.03.2014 р. Нікопольською ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області 27.03.2014 р. було винесено податкове повідомлення-рішення форми «Р» №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 39214,50 грн., з яких: за основним платежем - 26143,00 грн. та за штрафними санкціями 13071,50 грн.

Підставою для постановлення судового рішення про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області форми «Р» від 27.03.2014 р. № було таке.

На підставі пояснень та дослідження первинних бухгалтерських документів, копії яких містяться в матеріалах справи, а саме: договір поставки та специфікація до нього, рахунки на оплату, видаткові та податкові накладні, товарно-транспортні накладні, картки аналізу зерна, тощо, судом було встановлено факт реальності господарської операції позивача з контрагентом ТОВ «Агрофірма «Сокільське».

Враховуючи цю обставину, суд спростував висновок податкового органу про те, що позивач неправомірно сформував податковий кредит у березні 2012 р. на підставі податкових накладних, виписаних його контрагентом ТОВ «Агрофірма «Сокільське» за господарською операцією з постачання ТОВ «Птахокомплекс «Дніпровський» сільськогосподарської продукції - насіння соняшника (товарна позиція 1206 згідно з УКТ ЗЕД), оскільки, відповідно до п.15 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України, така господарська операція тимчасово до 01.01.2014 р. звільняється від оподаткування податком на додану вартість, тому що вказана технічна культура була поставлена позивачу ТОВ «Агрофірма «Сокільське», яке, згідно висновків акту перевірки цього підприємства, отриманого відповідачем від Західно-Донбаської ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області, не є сільськогосподарським товаровиробником, так як документальне підтвердження того, що реалізована цим підприємством сільськогосподарська продукція, в тому числі і насіння соняшнику, є вирощеною на власних (орендованих) виробничих потужностях відсутнє, а схема придбання соняшника виглядає наступним чином: невстановлений контрагент - ТОВ «Агрофірма «Сокільське» - ТОВ «Птахокомплекс «Дніпровський».

При цьому у постанові суд зазначив, що станом на час розгляду справи остаточного рішення у кримінальному провадженні №0000009, порушеному за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.205, ч.ч.1,3 ст.212 КК України, в діяльності ТОВ «Агрофірма «Сокільське» не прийнято.

19.08.2015 р. на адресу ГУ ДФС у Дніпропетровській області надійшов вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.02.2015 р. по кримінальній справі №185/309/15-к.

Зазначеним вироком визнано директора ТОВ «Агрофірма Сокільське» ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч.3 ст. 212 КК України «Ухилення від сплати податків, зборів (обов'язкових платежів)».

У вироку встановлено, що з рахунків підприємств - контрагентів ТОВ «Агрофірма Сокільське» у період з 03.11.2011 р. - 23.05.2013 р. перераховані кошти за сільськогосподарську продукцію, ніби-то вирощену ТОВ «Агрофірма Сокільське». Також у вироку зазначено про те, що хоча фактично товариство не здійснювало виробництво продукції, ТОВ «Агрофірма Сокільське» безпідставно склало та видало первинні документи: договори, акти приймання-передавання товару, рахунки-фактури, товарно-транспортні накладні, податкові накладні про продаж сільськогосподарської продукції власного виробництва.

У період з 01.11.2011 р. по 30.06.2013 р., перебуваючи на території України у невстановлених слідством місцях, зокрема на території Дніпропетровської області, директор ТОВ «Агрофірма Сокільське» ОСОБА_5Д, спільно із ОСОБА_6, маючи єдиний злочинний намір, спрямований на пособництво гр. ОСОБА_6 в ухиленні від сплати податків в особливо великих розмірах, шляхом зловживання ОСОБА_5Д, своїм службовим становищем, за не встановлених слідством обставин документально оформили реалізацію ТОВ «Агрофірма Сокільське» сільськогосподарських товарів, соняшнику, кукурудзи, пшениці та незначної кількості іншої сільськогосподарської продукції, як вироблених ним (товариством) на власних або орендованих основних фондах, а також на давальницьких умовах, хоча фактично товариство не здійснювало виробництва, безпідставно склавши та видавши первинні документи: договори, акти приймання-передавання зерна, видаткові накладні, акти приймання-передавання товару, рахунки-фактури, товарно-транспортні накладні та податкові накладні про продаж ТОВ «Агрофірма Сокільське» сільськогосподарської продукції власного виробництва у тому числі ТОВ «Птахокомплекс «Дніпровський», на загальну суму 223535900,00 грн., в т.ч. ПДВ 37255983,00 грн.

Надалі ОСОБА_5, як директором ТОВ «Агрофірма Сокільське», безпідставно отримано на свої банківські рахунки від контрагентів платежі, які складалися з оплати вартості поставлених сільськогосподарських товарів і сум податку на додану вартість, а саме: з 15.10.2012 р. по 30.04.2013 р. на поточний рахунок ТОВ «Агрофірма Сокільське» № 0641, відкритий 10.10.2012 р. у відділенні № 3 ПАТ «ІнтерКредитБанк», МФО 307424 у м. Дніпропетровську, з поточних рахунків у тому числі від ТОВ «Птахокомплекс «Дніпровський» надійшли грошові кошти за соняшник та незначна сума грошових коштів за кукурудзу, пшеницю, сою, нібито вирощені ТОВ «Агрофірма Сокільське» та виконання сільгоспробіт на загальну суму 124661888,75 грн., у т.ч. ПДВ 20776981,46 грн.

З метою приховання своїх злочинних дій, спрямованих на пособництво в ухиленні від сплати податків та надання їм видимості законних ОСОБА_5, як директор ТОВ «Агрофірма Сокільське», діючи за вказівками ОСОБА_6 з 20.12.2012 р. по 17.07.2013 р., подав до Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів і зборів України у Дніпропетровській області за адресою: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Верстатобудівників, 14 а, податкову звітність про діяльність товариства із внесеними в облікову та звітну документацію неправдивими даними з метою отримання податкової пільги, передбаченої положеннями ст. 209 Податкового кодексу України, в якій визначається:

- п.209.1. Резидент, який провадить підприємницьку діяльність у сфері сільського і лісового господарства та рибальства та відповідає критеріям, встановленим у пункті 209.6 цієї статті (далі - сільськогосподарське підприємство), може обрати спеціальний режим оподаткування;

- п.209.2. Згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до і бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей. Зазначені суми податку на додану вартість акумулюються сільськогосподарськими підприємствами на спеціальних рахунках, відкритих в установах банків та/або в органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України;

- п.209.6. Сільськогосподарським вважається підприємство, основною діяльністю якого є постачання вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих основних фондах, а також на давальницьких умовах, в якій питома вага вартості сільськогосподарських товарів/послуг становить не менш як 75 відсотків вартості всіх товарів/послуг, поставлених протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно;

- п.209.11. Якщо суб'єкт спеціального режиму оподаткування поставляє протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно несільськогосподарські товари/послуги, питома вага яких перевищує 25 відсотків вартості всіх поставлених товарів/послуг, то:

а) на таке підприємство не поширюється спеціальний режим оподаткування, встановлений цією статтею. Таке підприємство зобов'язане визначити податкове зобов'язання з цього податку за підсумками звітного податкового періоду, в якому було допущено таке перевищення, і сплатити податок до бюджету в загальному порядку;

б) контролюючий орган виключає таке підприємство з реєстру суб'єктів спеціального режиму оподаткування та може повторно включити його до такого реєстру після закінчення наступних 12 послідовних звітних податкових періодів за наявності підстав, визначених цією статтею;

в) таке підприємство вважається платником зазначеного податку на загальних підставах з першого числа місяця, в якому було допущено таке перевищення.

Отримавши на її підставі таку пільгу та дозвіл використати отримані суми податку на додану вартість, нарахованих ТОВ «Агрофірма Сокільське» на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не сплачувати до бюджету та повністю залишити в розпорядженні підприємства для відшкодування суми податку, сплачені постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.

Так, за вищенаведених обставин, у період з 03.11.2011 р. по 23.05.2013 р. на поточні рахунки ТОВ «Агрофірма Сокільське» у тому числі ТОВ «Птахокомплекс «Дніпровський», зараховано грошові кошти за сільськогосподарську продукцію, нібито вирощену ТОВ «Агрофірма Сокільське» та послуги в сумі 178264407,00 грн.

У 2011 - 2013 рр. ТОВ «Агрофірма Сокільське» податкові декларації з податку на прибуток підприємства не складалися і до податкового органу не подавалися, натомість підприємство сплачувало фіксований сільськогосподарський податок.

Директор ТОВ «Агрофірма Сокільське» у період з 01.11.2011 р. по 30.06.2013 р., усвідомлюючи, що ТОВ «Агрофірма Сокільське» не здійснювало виробництво сільськогосподарської продукції, не нарахував податок на прибуток підприємств від операцій з отримання безповоротної фінансової допомоги у вигляді надходження на поточні рахунки підприємства грошових коштів з поточних рахунків.

Своїми умисними діями, які виразилися у наданні засобів чи знарядь, усуненням перешкод для умисного ухилення від сплати податків, що входять в систему оподаткування, введених в установленому законом порядку, вчиненому особою, яка зобовязана їх сплачувати, і які призвели до фактичного ненадходження до бюджету коштів в особливо великих розмірах ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 5 ст. 27. ч.3 ст. 212 КК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області набрав законної сили 07.04.2015 р., а тому є обовязковим для суду, адже вироком встановлено, що контрагент позивача ТОВ «Агрофірма Сокільське» не здійснювало виробництво сільськогосподарської продукції, не передавало її ТОВ «Птахокомплекс «Дніпровський», що має суттєве значення для вирішення цієї справи по суті.

Крім того, відповідно до Акту позапланової документальної виїзної перевірки ТОВ «Агрофірма Сокільське» з питань дотримання вимог податкового законодавства з 01.01.2010 р. по 30.06.2013 р. валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2010 р. по 30.06.2013 р. № 34/223-32685222 від 09.09.2013 р. встановлено, що ТОВ «Агрофірма Сокільське» у порушення вимог та норм пп. 16.1.2. п.16.1. ст. 16, п. 44.1 та п. 44.3 ст. 44 Податкового кодексу України, ч.ч. 1, 2, 3, 4, 5, 7 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року № 996-XIV, розділів 2, 3, 6 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, не маючи первинних документів, які підтверджують факт виробництва, збирання, оприбуткування та зберігання продукції рослинництва власного виробництва, виробленої на власних або орендованих виробничих потужностях, врожаю 2010 - 2013 років безпосередньо сільськогосподарським підприємством (товаровиробником) - ТОВ «Агрофірма Сокільське» та не маючи належним чином оформлених облікових регістрів у вигляді відомостей, ордерів, книг, журналів, машинограм тощо, призначених для хронологічного, систематичного або комбінованого нагромадження, групування та узагальнення інформації з первинних документів, що прийняті до обліку, неправомірно відобразило у податковому обліку та звітності результати господарських операцій з виробництва, оприбуткування, зберігання та реалізації продукції рослинництва власного виробництва врожаю 2010 - 2013 рр., а також результати господарських операцій з придбання та подальшої реалізації сільськогосподарської продукції.

Перевіркою встановлено, що ТОВ «Агрофірма Сокільське» у порушення вимог ст.ст. 209, 301 та 309 Податкового кодексу України неправомірно використовувало статус платника фіксованого сільськогосподарського податку у 2011 році та статус платника спеціального режиму оподаткування діяльності у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства, починаючи з грудня 2010 року.

Податковий орган зазначає, що грошові кошти отримані ТОВ «Агрофірма Сокільське» у 2011-2013 рр. на поточні рахунки підприємства від продажу сільськогосподарської продукції, яка фактично ТОВ «Агрофірма Сокільське» не вирощувалася, відповідно до пп. 14.1.262 п. 14.1 ст. 14, п. п. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135 Податкового кодексу України є безповоротною фінансовою допомогою.

Відповідно до пп. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України сільськогосподарським є підприємство, яке займається вирощуванням сільськогосподарської продукції та її переробкою на власних чи орендованих потужностях.

Статтею 14 Податкового кодексу України визначено поняття: податку на додану вартість - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу (пп.14.1.178 п.14.1); податкове зобов'язання для цілей розділу V цього Кодексу - загальна сума податку на додану вартість, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді (пп.14.1.179 п.14.1).

Згідно з ч. 3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі І здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платником податку, зокрема, є будь-яка особа, що провадить господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному статтею 183 цього розділу.

Згідно з п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 ст. 198 цього Кодексу передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Не відносяться до податкового кредиту, згідно з пунктом 198.6. цієї статті, суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Відповідно до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011пр. за № 742/11/13-11: «Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.199р. № 996-XIV визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

З аналізу норм чинного законодавства, які регулюють виникнення у платника податків права на податковий кредит вбачається, що підставою виникнення у платника такого права є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку (зокрема, податковими накладними), що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Слід зазначити, що обов'язок підтвердити правомірність та обґрунтованість сформованого податкового кредиту належними документами первинного обліку покладається на платника-покупця товарів (робіт, послуг), позаяк саме він є суб'єктом, який зменшує суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість, що підлягає перерахуванню до бюджету, на суму податкового кредиту, визначеного постачальником.

Відмова в отриманні податкової вигоди за наявності у документах платника недостовірних та суперечливих відомостей є його податковим ризиком. З ціллю підтвердження обґрунтованості заявленої податкової вигоди необхідно встановити їх об'єктивний предметний зв'язок з фактами та результатами реальної підприємницької або іншої економічної діяльності, що слугує підставою для висновку про достовірність представлених первинних документів, у тому числі щодо відомостей про учасників та умови господарських операцій.

Доводи позивача стосовно того, що реальність виконання поставок з боку спірного постачальника в адресу платника підтверджується необхідними первинними документами (договором, податковими накладними, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними та іншими документами), що містять необхідні для цілей оподаткування відомості про господарські операції та підтверджують факт їх реального виконання не приймаються судом до уваги в звязку з тим, що позивачем не доведено прояву в необхідному обсязі розумної обережності при укладенні договору зі спірним постачальником. Адже за звичаями ділового обороту при здійсненні такого вибору суб'єктами господарювання оцінюються не лише умови угоди та їх комерційна привабливість, але і ділова репутація, платоспроможність контрагента, ризики невиконання зобов'язань та надання гарантій їх виконання, наявність у контрагента необхідних ресурсів (виробничих потужностей, технологічного обладнання, кваліфікованого персоналу) та відповідного досвіду.

При цьому свідоцтво про державну реєстрацію та наявність реєстрації постачальника в органах податкової служби не характеризують підприємство як добросовісного платника, що має ділову репутацію, як конкурентноспроможну особу на ринку, що гарантує виконання своїх зобов'язань через уповноважених представників. А відтак доказами прояву розумної обережності слугують не лише установчі документи та витяги з Єдиного державного реєстру, але й обґрунтування мотивів вибору контрагента, обставин укладення та виконання договорів, перевірка ділової репутації контрагента, повноважень осіб, що діють від імені підприємства.

І хоча з огляду на принцип індивідуальної відповідальності платника у сфері податкових правовідносин платник не є відповідальним за протиправні дії третіх осіб, що перебувають поза межами його впливу та контролю, однак несприятливі наслідки недостатньої обережності у підприємницькій діяльності мають покладатися на особу, якою були укладені відповідні правочини, та не можуть бути перенесені на бюджет шляхом зменшення податкових зобов'язань та здійснення необґрунтованих виплат з бюджету. У разі недобросовісності контрагентів покупець несе певний ризик не лише невиконання цивільно-правового договору, але й в рамках податкових правовідносин, позаяк в силу вимог податкового законодавства позбавляється можливості скористатися правом на податковий кредит в силу відсутності документів, що мають силу первинних документів.

Крім того, відповідно до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 р. за № 742/11/13-11 «за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів. Судам належить звертати особливу увагу на дослідження обставин реальності здійснення господарських операцій платника податку, на підставі яких таким платником були сформовані дані податкового обліку. При цьому приймати на підтвердження даних податкового обліку можна лише достовірні первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції».

З урахуванням вищевикладеного, а також обставин, встановлених вироком, фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні надані позивачем первинні бухгалтерські документи на підтвердження факту реальності здійснення господарських відносин з ТОВ «Агрофірма Сокільське» за період діяльності з 01.01.2011 р. по 31.12.2013 р. не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку, що в свою чергу виключає обґрунтованість віднесення на їх основі до податкового кредиту позивача суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням у ТОВ «Агрофірма Сокільське» за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2013 р. товарів.

Окремо слід зазначити, що в обвинувальній частині вироку Павлоградського міскрайонного суду Дніпропетровської області від 03.02.2015 р. у справі №185/309/15-к вказано: «затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 11.12.2014 р. між прокурором Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 та підозрюваним ОСОБА_5».

Суд відзначає, що належними та допустимими в розумінні ст.124 Конституції України, ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись (нереальних правочинів), можуть бути: - або обвинувальний вирок суду по кримінальній справі (бо діяння платника податків по протиправному заволодінню майном іншої особи або ухиленню від сплати податків, тобто вчинення нікчемного правочину, є об'єктивною стороною злочинів, передбачених ст.191 КК України та ст.212 КК України); - або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином (бо наслідком вчинення платником податків нікчемного правочину відповідно до ст.ст. 207, 208, 250 Господарського кодексу України є застосування конфіскаційного заходу у вигляді стягнення одержаного за нікчемним правочином); - або рішення суду про визнання правочину недійсним (бо відповідно до ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України вчинення платником податків правочину, котрий суперечить інтересам держави та суспільства, є підставою для звернення до суду з вимогою про визнання такого правочину недійсним).

Отже, висновки суду по справі №804/5160/14 спростовуються вказаними обставинами, що, на думку суду, є нововиявленими для цієї справи, при цьому, такі обставини є істотними для справи та не були і не могли бути відомі заявникові на час розгляду даної справи з причин, вказаних вище, а також, спростовують доводи, які були покладені в основу рішення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, що набрала законної сили, може бути переглянута у зв'язку з нововиявленими обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, зокрема, є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Згідно з ч. 1 ст. 253 Кодексу адміністративного судочинства України суд може скасувати постанову чи ухвалу у справі і прийняти нову постанову чи ухвалу або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без задоволення. При ухваленні нового судового рішення суд користується повноваженнями суду відповідної інстанції.

За наведених обставин у сукупності, враховуючи положення наведених вище правових норм, виходячи з аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов до висновку, що наведені заявником обставини є істотними, мали б значення при прийнятті постанови суду, а отже постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.05.2014 р. підлягає скасуванню з прийняттям нової, відповідно до якої у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 160, 165, 245-253 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву Нікопольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Птахокомплекс Дніпровський» до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення-рішення, - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.05.2014 р. в адміністративній справі №804/5160/14 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Птахокомплекс «Дніпровський» до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення-рішення, - скасувати.

В задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Птахокомплекс «Дніпровський» до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення-рішення, - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі її апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд у десятиденний строк з дня отримання копії постанови, виготовленої у повному обсязі.

Повний текст постанови складено 19 жовтня 2015 року.

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили 19.10.15 Суддя З оригіналом згідно Помічник судді ОСОБА_8 ОСОБА_8 ОСОБА_9