Справа № 804/19241/14
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2015-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

06 жовтня 2015 рокусправа № 804/19241/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючий суддя: Ясенова Т.І.

судді: Головко О.В. Суховаров А.В.

секретар судового засідання: Троянов А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю „НПП Транс-Технологія" на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 січня 2015 року у справі № 804/19241/14 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „НПП Транс-Технологія" до Дніпропетровської митниці ДФС про визнання протиправними дій та скасування податкових повідомлень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „НПП Транс-Технологія" (далі за текстом - ТОВ „НПП Транс-Технологія") звернулось до суду з позовом до Дніпропетровської митниці ДФС, в якому просило:

- визнати протиправними дії відповідача у частині винесення акту перевірки Н81/12/110000000/33858057 від 23.11.2012 року та податкові повідомлення форми „Р" від 14.12.2012 року №243 про стягнення за основним платежем 31944,28 грн., за штрафними санкціями 6421,91 грн.; від 14.12.2012р. № 242 про стягнення за основним платежем 159721,40 грн., за штрафними санкціями 32097,46 грн.;

- скасувати податкові повідомлення-рішення форми „Р" від 14.12.2012 року №243 про стягнення за основним платежем 31944,28 грн., за штрафними санкціями 6421,91 грн.; від 14.12.2012 року № 242 про стягнення за основним платежем 159721,40 грн., за штрафними санкціями 32097,46 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 січня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, що акт перевірки не містить посилань на підстави її проведення, митним органом не надано відомостей щодо експертних досліджень зразків товару, дії, встановлені частиною 4 статті 353 Митного кодексу України під час здійснення перевірки не були проведені, правомірність визначення коду товару позивачем у митних деклараціях підтверджена висновком експерта від 10.12.2012 року щодо аналогічного контракта, підприємство не приймало рішення про визначення коду товару, а проводило митні процедури на підставі того коду товару, що був визначений митним органом та заходи із митного оформлення товару по ВМД є закінченими в межах дії Митного кодексу України 2002р., яким не передбачено можливість зміни коду

класифікації товару після завершення митних процедур та випуску товару у вільний обіг.

В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до частини 4 статті 196,частини 1 статті 41 КАС України судове засідання проведено за відсутності сторін, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що ТОВ „НПП Транс-Технологія" у період з 2009 року - 2012 роках здійснило розмитнення товару за митними деклараціями №№110100000/2012/206309 від 01.03.2012р.;110000012/2010/313378 від 02.06.2010р.; 110100000/2012/223424 від 02.07.2012р.;110000012/2010/328691 від 02.11.2010р.; 110100000/2012/219852 від 06.06.2012р.;110000012/2011/208765 від 07.04.2011р.; 110000012/2011/215561 від 08.06.2011р.;110000012/2010/329772 від 12.11.2010р.; 110000012/2010/305945 від 16.03.2010р.;110000012/2011/223610 від 16.08.2011р.; 110100000/2012/234088 від 18.09.2012р.;110000013/2010/301172 від 22.01.2010р.; 110000012/2011/203925 від 22.02.2011р.;110100000/2012/213691 від 24.04.2012р.; 110000012/2010/321594 від 25.08.2010р.;110000012/2011/239322 від 26.12.2011р.; 110000014/2010/210489 від 27.08.2010р.;110000012/2010/334233 від 27.12.2010р.; 110000012/2010/318990 від 28.07.2010р.;110000012/2010/325062 від 28.09.2010р.; 110000003/2009/330979 від 28.12.2009р. за товарною категорією згідно УКТЗЕД імпорт контакторів (полюсних) електромагнітних, розмикач-перемикач СН 800 120ЕR-N1 Арт. 1-1752-166734, контактор є апаратом дистанційної дії, призначений для цілей високої напруги номінальної 3000В, потужністю 90 Квт, силою струму 30А, призначені для управління в системах кондиціювання повітря у залізничних пасажирських вагонах, торгівельна марка SCHATLBAU GMBH, країна виробництва Німеччина, при цьому, у графах вказаних декларацій позивач самостійно зазначив код товару згідно УКТЗЕД, що передбачає застосування 0% ставки ввізного мита, що підтверджується змістом досліджених судом копій декларацій.

У період з 07.11.2012 року по 14.11.2012 року відповідно до статей 336,351 та 354 Митного кодексу України на підставі наказу Дніпропетровської митниці від 05.11.2012 року №676 посадовими особами митниці проведено невиїзну документальну перевірку стану дотримання законодавства України ТОВ „НПП Транс-Технологія" при митному оформленні високовольтних контакторів.

За результатами проведеної перевірки складено акт №Н81/12/110000000/33858057 від 23.11.2012 року, відповідно до висновків якого позивачем порушено вимоги митного законодавства України в частині класифікації товарів, а саме: позивачем здійснено розмитнення товару за товарною категорією - згідно УКТЗЕД, що передбачає 0% ставку ввізного мита, тоді як вказані вище контактори повинні бути класифіковані у товарній під категорії , якій відповідає назва „інші" до якої застосовується 5% ставка ввізного мита.

На підставі зазначеного акта перевірки відповідачем 14.12.2012 року прийняті податкові повідомлення форми „Р":

-№242, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання за товари, що ввозяться на територію України суб'єктами підприємницької діяльності у загальній суму 191 818 грн. 86 коп., у т.ч. за основним платежем - 159 721,40 грн., за штрафними санкціями - 32097,46 грн.;

-№243, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання за товари, що ввозяться на територію України суб'єктами підприємницької діяльності за основним платежем 31944,28 грн., за штрафними санкціями - 6421,91 грн.

За результатами адміністративного оскарження, скарга позивача залишена без задоволення, а оспорювані податкові повідомлення без змін.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що оскаржувані рішення прийняті відповідачем у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та Митним кодексом України з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Щодо оскарження позивачем дій митного органу в частині складання акту перевірки.

Згідно пункту 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Акт - службовий документ, який стверджує факт проведення перевірки діяльності суб'єкта господарювання і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог митного та іншого законодавства суб'єктами господарювання.

В свою чергу, діяльність із складання актів перевірок є службовою діяльністю працівників митного органу на виконання своїх посадових обов'язків із збирання доказової інформації щодо дотримання суб'єктом господарювання митної дисципліни. Наявність акту перевірки чи включення до його змісту певних висновків самі собою не створюють жодних перешкод для діяльності суб'єкта господарювання.

Виходячи з наведеного, дії митного органу щодо викладення в акті перевірки певних висновків не порушують права чи інтереси особи, не впливають на її суб'єктивні права та обов'язки, а відтак суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що підстави для задоволення таких позовних вимог відсутні.

Щодо позовних вимог про скасування податкових повідомлень №242,№243 від 14.12.2012 року.

Згідно до матеріалів справи, спірні правовідносини між сторонами виникли у 2009-2011р.р. у період дії Митного кодексу України 2002р. та Податкового кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2011 року та у 2012 року у період дії Митного кодексу України від 13.03.2012 року, який набрав чинності з 01.06.2012 року.

Відповідно до пункту 35 статті 1 Митного кодексу України 2002р. було визначено, що пропуск товарів і транспортних засобів через митний кордон України - це дозвіл митного органу на переміщення товарів і транспортних засобів через митний кордон України з урахуванням заявленої мети такого переміщення після проведення митних процедур.

Згідно пункту 19 статті 1 наведеного Митного кодексу України 2002р. митні процедури - це операції, пов'язані зі здійсненням митного контролю за переміщенням товарів і транспортних засобів через митний кордон України, митного оформлення цих товарів і транспортних засобів, а також із справлянням передбачених законом податків і зборів.

У відповідності до пункту 4.3 статті 4 Закону України „Про додану вартість" (чинного до 01.01.2011р.) для товарів, які імпортуються на митну територію України платниками податку, базою оподаткування є договірна (контрактна) вартість таких товарів, але не менша митної вартості, зазначеної у ввізній митній декларації з урахуванням витрат на транспортування, навантаження, розвантаження, перевантаження та страхування до пункту перетину митного кордону України, сплати брокерських, агентських, комісійних та інших видів винагород, пов'язаних з імпортом таких товарів, плати за використання об'єктів інтелектуальної власності, що належать до таких товарів, акцизних зборів, ввізного мита, а також інших податків, зборів (обов'язкових платежів), за винятком податку на додану вартість, що включаються у ціну товарів (робіт, послуг) згідно з законами України з питань оподаткування. Визначена вартість перераховується в українській гривні за валютним (обмінним) курсом НБУ, що діяв на кінець операційного дня, що передує дню, в якому товар (товарна партія) вперше підпадає під режим митного контролю відповідно до митного законодавства.

Підпунктом 2.1.1 пункту 2.1 статті 2 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами"

№2181 (чинного до 01.01.2011р.) встановлено, що контролюючими органами є, зокрема - митні органи - стосовно акцизного збору та податку на додану вартість (з урахуванням випадків, коли законом обов'язок з їх стягнення або контролю покладається на податкові органи), ввізного та вивізного мита, інших податків і зборів (обов'язкових платежів), які відповідно до законів справляються при ввезенні (пересиланні) товарів і предметів на митну територію України або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України.

При цьому, зазначені контролюючі органи (митні органи) мають право здійснювати перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати лише стосовно тих податків і зборів (обов'язкових платежів), які віднесені до їх компетенції цим пунктом - підпункт 2.2.1 пункту 2.2. статті 2 вищевказаного Закону №2181.

Підпунктом 41.1.2 пункту 41.1 статті 41 Податкового кодексу України (в редакції чинній з 01.01.2011р. передбачено, що митні органи - щодо мита, акцизного податку, податку на додану вартість, інших податків, які відповідно до податкового законодавства справляються у разі ввезення (пересилання) товарів і предметів на митну територію України або територію спеціальної митної зони або вивезення (пересилання) товарів і предметів з митної території України або території спеціальної митної зони.

Статтею 4 Закону України №2181 контролюючим органам(митним органам) було надано право визначення податкових зобов'язань.

Аналогічне право було надано митним органам і у відповідності до пункту 54.5 статті 54 Податкового кодексу України (в редакції чинній з 01.01.2011р.).

Згідно статті 265 МК порядок контролю правильності визначення митної вартості товарів після закінчення операції митного контролю, оформлення та пропуску через митний кордон України товарів і транспортних засобів та донарахування обов'язкових платежів визначається Кабінетом Міністрів України.

Статтею 25 Закону України від 5 лютого 1992 року №2097-XII „Про Єдиний митний тариф" встановлено, що мито, несплачене у строки, на які було надано відстрочку та розстрочку сплати, а так само не сплачене в результаті інших дій, що спричинили його недобір, стягується за розпорядженням митних органів України у безспірному порядку.

Враховуючи наведене, за наслідками перевірки правильності визначення митної вартості товарів можуть бути донараховані обов'язкові платежі.

Також і за приписами статті 78 вказаного Митного кодексу 2012р. визначено, що митне оформлення вважається завершеним після виконання митним органом митних процедур, визначених ним на підставі цього Кодексу відповідно до заявленого митного режиму.

Незалежно від закінчення операцій митного контролю, оформлення та пропуску товарів і транспортних засобів митний контроль за ними може здійснюватися, якщо є достатні підстави вважати, що мають місце порушення законодавства України чи міжнародного договору України, укладеного в установленому законом порядку, контроль за виконанням яких покладено законом на митні органи - стаття 69 Митного кодексу України 2012р.

У відповідності до статті 336 Митного кодексу України 2012р. однією із форм митного контролю є проведення митними органами документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

Згідно з частиною 1 статті 345 Митного кодексу України документальна перевірка - це сукупність заходів, за допомогою яких митні органи переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та в достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

Частиною 1 статті 351 Митного кодексу України передбачено, що предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.

Відповідно до пункту 1 частиною статті 352 Митного кодексу України документальна невиїзна перевірка проводиться у разі виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів.

Крім того, можливість здійснення митними органами контролю після здійснення митного оформлення передбачено Міжнародною конвенцією про спрощення і гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України „Про приєднання України до Міжнародної конвенції про спрощення і гармонізацію митних процедур" у зміненій редакції згідно з Додатком 1 до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення і гармонізацію митних процедур від 05.10.2006р. №227.

У Стандартному правилі 6.6 розділу 6 Конвенції встановлено, що система митного контролю містить у собі контроль на основі методів аудиту.

Аналіз наведених норм свідчить про можливість митного контролю після завершення митного оформлення за умови обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України було допущено порушення законодавства України.

Також і у постанові Верховного Суду України від 07.11.2011р. №21-223а11 висловлено правову позицію відповідно до якої наведений випадок (застосування п.п.4.2.1 п.п.4.2 ст.4 Закону №2181) визначення податкових зобов'язань контролюючим органом і, як наслідок, звільнення (у цьому випадку) платника податку від відповідальності за несвоєчасність, недостовірність та неповноту нарахування суми податкового зобов'язання не застосовується для визначення обов'язкових платежів під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України, оскільки митну вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, у більшості випадків визначає декларант, а не контролюючий орган. Якщо митний орган, приймаючи вантажну митну декларацію, самостійно визначає митну вартість товару та пропускає товар на митну територію України (після сплати імпортером передбачених законом податків і зборів), то в подальшому він не має правових підстав для прийняття податкових повідомлень про донарахування податкових зобов'язань, за винятком випадку коли за наслідками службової перевірки або розгляду кримінальної справи встановлено змову між декларантом і митним органом, спрямовану на заниження обов'язкових платежів.

В інших випадках, за умови обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України було допущено порушення законодавства України, митний орган має право продовжити здійснення митного контролю за наслідками якого донараховує обов'язкові платежі, якщо протиправні дії декларанта спричинили їх недобір.

Підставою для проведення перевірки була інформація підрозділу митного аудиту митниці щодо виявленого факту порушення позивачем законодавства з питань митної справи у звязку з чим було прийнято наказ від 05.11.2012р. №676 про проведення перевірки про що було повідомлено позивача листом з повідомленням про вручення від 06.11.2012р.

Судом встановлено, що визначення коду товару згідно УКТЗЕД за товарною позицією - відбулося шляхом зазначення вказаного коду товару у митних деклараціях у графі 33 самостійно позивачем про що свідчить зміст досліджених судом митних декларацій, які наявні в матеріалах справи.

При цьому, митним органом рішення про визначення коду товару згідно УКТЗЕД не приймалось у відповідності до вимог Порядку прийняття рішення про класифікацію комплектного об'єкта згідно з УКТЗЕД затвердженого наказом ДМС України від 12.12.2005р. №1219 та Порядку здійснення митних процедур, пов'язаних зі здійсненням митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України в розібраному та незібраному вигляді затвердженого наказом ДМС України від 31.01.2011р.( чинних на момент виникнення правовідносин), позивачем відповідної заяви про визначення коду товару не подавалось у звязку з тим, що під час здійснення митного контролю не спрацювало жодних ризиків щодо правильності коду товару або митної вартості, а тому посадова особа митниці прийняла зазначені декларантом у графах декларацій відомості.

Враховуючи, що митниця не приймала рішення про визначення коду товару за вище дослідженими митними деклараціями, у митного органу були достатні підстави (за наявності інформація підрозділу митного аудиту митниці щодо виявленого факту порушення позивачем законодавства з питань митної справи) для проведення перевірки позивача у відповідності до вимог як законодавства, чинного у період з 2009 по 2010р., так і у період з 2011р. по 2012р.

Щодо фактів виявлених порушень вимог митного законодавства позивачем під час розмитнення товару та оформлення митних декларацій за вказаний період.

Класифікація товарів для цілей митного оформлення здійснюється з вимогами УКТЗЕД, що є товарною номенклатурою Митного тарифу України, затвердженого Законом України „Про Митний тариф України" з урахуванням Основних правил інтерпретації УКТЗЕД та визначальних для класифікації характеристик товару.

З метою забезпечення єдиного тлумачення і застосування УКТЗЕД в Україні запроваджено Пояснення до УКТЗЕД, затверджені наказом Держмитслужби України від 30.12.2010р. №1561.

За результатами проведеної митницею перевірки згідно акту від 23.11.2012р. та митних декларацій в частині правильності класифікації товару згідно з УКТЗЕД відповідно до заявлених відомостей у графі 31 у вищенаведених ВМД позивачем було задекларовано товар „контактори (полюсні) електромагнітні, розмикач-перемикач СН800 120 ER-N1" за кодом згідно з УКТЗЕД як роз'єднувачі та переривальники для напруги менше як 72,5 кВ за встановленою ставкою ввізного мита 0% від митної вартості товару, тоді як зі змісту митних декларацій видно, що контактори високовольтні електричні, розмикач-перемикач СН800 120 ER-N1, напругою 3000В, потужністю 90кВт.

Відповідно до технічної інформації - контактори являють собою пристрій для замикання і розмикання електричних кіл (електричний апарат - реле, що здійснює комутацію), якими проходить великий номінальний струм, або напруга. Також, контактор має електричний привід, що забезпечує рух робочого елементу, який в свою чергу у подальшому здійснює комутацію електричного ланцюга. Тобто функцією контактора є забезпечення зєднання електричного кола (створення контакту між його елементами).

Відповідно до пояснень до товарної позиції 8535 (пояснень до УКТЗЕД), до неї включається електрична апаратура, використовувана зазвичай в системах розподілу енергії. Положення пояснень до товарної позиції 8536 залишаються чинними з внесенням відповідних змін щодо технічних характеристик і функціонування апаратури для комутації або захисту електричних кіл або для приєднання до електричних кіл або в електричних колах. До цієї товарної позиції входить апаратура видів, описаних у поясненнях до товарної позиції 8536 на напругу понад 1000В.

Згідно з пунктом (С) (2) пояснень до товарної позиції 8536 контактори, що також розглядаються як реле, є пристроями для замикання і розмикання електричних кіл, які автоматично відключаються без механічного замикаючого пристрою або ручної операції. Зазвичай, вони спрацьовують і підтримуються в активному стані за допомогою електричного струму.

За технологічною побудовою та призначенням контактори не можуть розглядатись як роз'єднувачі та перебивальники з наступних причин.

У відповідності до пункту (В) пояснень до товарної позиції 8535 переривальники призначені для кіл високої напруги. Зазвичай, вони мають складну і тверду конструкцію зі спеціальними пристроями для гасіння дуги, можуть мати різну кількість контактів або мати дистанційне керування за допомогою різних засобів (наприклад, важелів, сервомоторів). Ці перемикачі часто виконуються у вигляді закритих камер з металевого чи ізоляційного матеріалу, заповнюваних ізоляційною рідиною (наприклад, оливою) чи газом, або в них створюється вакуум.

Відповідно до пункту (Е) пояснень до товарної позиції 8535 роз'єднувачі використовуються для відключення ділянок лінії; вони являють собою пристрої, що забезпечують видимий розрив струмоведучих елементів за умови повільної розбіжності контактів; зазвичай, на відміну від перебивальників, вони не призначені для використання у випадку, коли коло навантажене.

З огляду на те, що функція замикання електричних кіл в роз'єднувачах та переривальниках не обумовлена, відповідно до положень УКТЗЕД контактори, якщо вони призначені для напруги понад 1000В, повинні класифікуватися у товарній під категорії згідно УКТЗЕД, якій відповідає назва - „інші".

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідно до Правил 1 та 6 Основних правил інтерпретації УКТЗЕД товар „контактори (полюсні) електромагнітні, розмикач-перемикач СН800 120 ER-N1" класифікується у товарній під категорії згідно УКТЗЕД як „інша електрична апаратура для комутації або захисту електричних кіл чи для приєднання до електричних кіл або в електричних колах, для напруги понад 1000В" (ставка ввізного мита 5% від митної вартості товару).

Крім того, судо обґрунтовано зазначено, що саме позивачем були допущені порушення вимог статтей 81,88 Митного кодексу України 2002р. та статтей 257,266 Митного кодексу України 2012р., Закону України „Про Митний тариф в Україні" (який діяв на момент митного оформлення) у частині правильності класифікації товарів й визначення податкових зобов'язань по миту та Закону України „Про податок на додану вартість" (який діяв на момент митного оформлення) і Податкового кодексу України в частині визначення бази оподаткування податком на додану вартість виходячи з того, що рішення про визначення коду товару митним органом не приймалося та у відповідності до наведених вище статей встановлений обов'язок декларанта здійснити декларування товарів і транспортних засобів відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом та сплати податків і зборів.

Підприємство- декларант самостійно вносить необхідні дані до граф ВМД, у тому числі і до графи 33, в якій зазначається код товару згідно з УКТЗЕД та до графи 47, в якій наводяться розрахунки необхідних до сплати мита та інших податків, які справляються з товарів, що ввозяться на митну територію України, та несе відповідальність за всі відомості, зазначені в ній.

Враховуючи, що позивачем при декларуванні товарів самостійно внесено відомості до відповідних граф ВМД, таким чином саме позивач несе юридичну відповідальність за дані, наведені в них у відповідності до вимог частини 4 статті 86 Митного кодексу України 2002р. та частини 8 статті 264 Митного кодексу України 2012р.

Згідно до статті 36 Податкового кодексу України платник податків повинен самостійно обчислити, задекларувати та сплатити суму податку у порядку та строки, визначені цим Кодексом та законами з питань митної справи. Податковий обов'язок є безумовним.

Водночас, відповідно до статті289 Митного кодексу України 2012р. податковий обов'язок після завершення митного оформлення товарів та їх випуску, виникає якщо внаслідок перевірки митної декларації чи за результатами документальної перевірки митний орган самостійно визначає платнику податків додаткові податкові зобов'язання.

Отже, право на нарахування податкових зобов'язань після завершення митного оформлення товарів та їх випуску у митного органу виникає за результатами проведеної перевірки та у відповідності до повноважень митного органу, визначених як Законом України №2181 (чинним до 01.01.2011р.), так і нормами Податкового кодексу України (чинних з 01.01.2011р.) та у відповідності до вимог Митного кодексу України 2002р. та норм Митного кодексу України 2012р.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.ст.200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „НПП Транс-Технологія" - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 січня 2015 року у справі № 804/19241/14 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: Т.І. Ясенова

Суддя: О.В. Головко

Суддя: А.В. Суховаров