Справа № 802/3800/15-а
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2015-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2015 р. м. Вінниця Справа № 802/3800/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Воробйової Інни Анатоліївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Арутюнян З.С.

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до: Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області

про: визнання протиправним та скасування наказу

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1, позивач) з адміністративним позовом до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області (далі Департамент, відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу №33 від 10.04.2015 року "Про скасування декларації про початок виконання будівельних робіт".

На обгрунтовання позовних вимог зазначино, що 07.04.2010 року ФОП ОСОБА_1 отримала дозвіл Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області на виконання будівельних робіт з будівництва кафе по 3-му пров. Гніванського шосе с. Бохонники Вінницького району.

В подальшому, у зв'язку із зміною виконроба та начальника відділу технічного нагляду, позивач у відповідності до частини 6 статті 36 ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності", звернулась до відповідача про реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт, що й останнім було зроблено 10.04.2012 року.

10.04.2015 року наказом Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області №33 скасовано декларацію про початок виконання будівельних робіт, зареєстровану Інспекцією ДАБК у Вінницькій області 12.04.2012 року за №ВН 7 на об'єкт будівництва кафе по по 3-му пров. Гніванського шосе с. Бохоники Вінницького району, оскільки на момент подачі замовником вказаної декларації архітектурно-планувальне завдання №16 від 04.12.2009 року втратило чинність.

На думку позивача, архітектурно-планувальне завдання №16, зазначене у декларації про початок виконання будівельних робіт від 10.04.2012 року, є чинним, оскільки дозвіл на виконання будівельних робіт на об'єктах, будівництво на яких розпочато, є чинним до завершення будівництва об'єкта, а тому наказ №33 від 10.04.2015 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовільнити.

Представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити, вказуючи на правомірність прийняття оскаржуваного наказу.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши думку осіб, що беруть участь у справі, суд встановив наступне.

10 квітня 2012 року ФОП ОСОБА_1 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області подано декларацію про початок виконання будівельних робіт, яку зареєстровано 12.04.2012 р. Інспекцією ДАБК у Вінницькій області (далі - декларація).

10 квітня 2015 року Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області прийнято наказ №33 про скасування вказаної декларації. Підставою для його прийняття стали доповідна записка №1002-10-421 від 10.04.2012 р. та пункт 14 Порядку виконання будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 р. №466.

Так, у доповідній записці, зокрема, вказано, що в ході аналізу декларації про початок виконання будівельних робіт, зареєстрованої Інспекцією ДАБК у Вінницькій області 12.04.2012 р. за №ВН 7, на об'єкт "Будівництво кафе по 3-му пров. Гніванського шосе с.Бохоники Вінницького району" було встановлено, що на момент подачі замовником вказаної декларації, зазначене у пункті 13 архітектурно-планувальне завдання № 16 від 4.12.2009 р., втратило чинність (термін дії до березня 2012 р.). Також з посиланням на положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння будівництву" зазначено, що максимальний термін дії архітектурно-планувальних завдань, виданих для обєктів, не розпочатих будівництвом - 14.10.2010 р. При цьому, датою початку будівництва слід вважати дату отримання документа, що дає право на виконання будівельних робіт.

Вважаючи, що ФОП ОСОБА_1 порушено законодавство в сфері містобудівної діяльності, завідувач сектору по роботі з дозвільними документами Департаменту ДАБКІ у Вінницькій області рекомендував директору Департаменту скасувати реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт та виключити записи про його реєстрацію з єдиного реєстру. Наслідком чого й стало прийняття оскаржуваного рішення.

Оцінюючи доводи викладені у доповідній записці, аналізуючи норми, якими керувався відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення, та з урахуванням законодавства, чинного на час виникнення відповідних правовідносин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову виходячи з наступного.

Правові та організаційні засади функціонування дозвільної системи у сфері господарської діяльності і встановлення порядку діяльності дозвільних органів, уповноважених видавати документи дозвільного характеру, та державних адміністраторів визначає Закон України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" (далі - Закон № 2806-IV) (в редакції чинній на момент подачі декларації).

Відповідно до частини четвертої статті 3 Закону № 2806-IV, суб'єкт господарювання має право на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності на підставі подання декларації без отримання документа дозвільного характеру, за винятком тих видів господарської діяльності, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно пунктів 7, 8 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. № 466 (в редакції чинній на момент подання декларації), реєстрація декларації про початок виконання підготовчих робіт (далі - декларація) здійснюється з дотриманням вимог Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності". Декларація приймається в дозвільному центрі за місцезнаходженням об'єкта та реєструється Інспекцією за місцезнаходженням об'єкта на безоплатній основі.

Замовник (його уповноважена особа) заповнює і подає особисто або надсилає рекомендованим листом з описом вкладення до Інспекції два примірники декларації, один із яких після проведення реєстрації повертається замовнику, другий - залишається в Інспекції, яка її зареєструвала.

Замовник згідно із законом відповідає за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації.

Як встановлено судом, при заповнені декларації, позивач у пункті 13 "Інформація про містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки" послалась на архітектурно-планувальне завдання № 16 від 4.12.2009 р., дата видачі " 3/22 2009 р.".

Єдина процедура розроблення і надання замовникам архітектурно-планувального завдання та технічних умов щодо інженерного забезпечення об'єкта архітектури (далі - технічні умови), склад вихідних даних на проектування (далі - вихідні дані), зміст, визначення розміру плати за їх видачу визначалась Порядком надання архітектурно-планувального завдання та технічних умов щодо інженерного забезпечення об'єкта архітектури і визначення розміру плати за їх видачу, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 2328 від 20 грудня 1999 р. (період дії з 20.12.1999 р. по 29.05.2009 р.) (далі - Порядок №2328).

Згідно визначення, наведеного у пункті 13 Порядку № 2328 (в редакції чинній на момент формування, затвердження та видачі архітектурно-планувального завдання № 16), архітектурно-планувальне завдання - це комплекс містобудівних та архітектурних вимог і особливих умов проектування і будівництва об'єкта архітектури, що випливають з положень затвердженої містобудівної документації, державних будівельних норм, місцевих правил забудови населених пунктів, відповідних рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, включаючи вимоги і умови щодо охорони пам'яток історії та культури, довкілля, законних прав і інтересів фізичних та юридичних осіб при розташуванні об'єкта архітектури на конкретній земельній ділянці.

Архітектурно-планувальне завдання надавалось на проектування об'єктів архітектури (будинків і споруд житлово-цивільного, комунального, промислового та іншого призначення, їх комплексів, об'єктів благоустрою, садово-паркової та ландшафтної архітектури, монументального і монументально-декоративного мистецтва) для нового будівництва, розширення, реконструкції, реставрації (крім пам'яток історії та культури), капітального ремонту (п.14 Порядку № 2328).

Відповідно до пунктів 5, 20, 21 Порядку № 2328, замовник звертався за наданням архітектурно-планувального завдання та технічних умов до місцевого органу містобудування та архітектури.

Архітектурно-планувальне завдання розроблялось, затверджувалось та видавалось замовнику місцевим органом містобудування та архітектури у місячний термін за умови надання всіх необхідних матеріалів, зазначених у пунктах 26 і 27 цього Порядку.

При цьому, архітектурно-планувальне завдання та технічні умови діяли протягом нормативного терміну проектування і будівництва об'єкта архітектури, але в будь-якому випадку не менше двох років з дати видачі вихідних даних. Після закінчення терміну дії архітектурно-планувальне завдання підлягало перереєстрації та продовженню в місцевому органі містобудування та архітектури, який його видав, а технічні умови - в організаціях, які їх надали.

Як видно з архітектурно-планувального завдання № 16 від 13.04.2009 року (далі - АПЗ №16) датою його затвердження є 13.04.2009 р., термін дії встановлений до березня 2012 р.

Разом з тим, 16 вересня 2008 року прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння будівництву" (далі Закон №509), який, відповідно до пункту 1 його Прикінцевих положень, набрав чинність з дня його опублікування, крім: підпунктів 2, 4 пункту 4, абзаців третього та четвертого підпункту 1 та підпункту 2 пункту 7, підпунктів 1-4 та абзацу п'ятого підпункту 6 пункту 9, абзаців сьомого та восьмого підпункту 2, підпунктів 5, 10, 11, 13, 16, 17, 20 пункту 10 розділу I цього Закону, які набирали чинності через шість місяців з дня набрання чинності цим Законом.

У другому речені цього ж пункту вказано, що дозвіл на будівництво об'єкта містобудування, вихідні дані (архітектурно-планувальне завдання та технічні умови щодо інженерного забезпечення) та дозвіл на виконання будівельних робіт, отримані до набрання чинності підпунктів, вказаних у першому реченні цього пункту, зберігають чинність протягом двох років з дня набрання чинності цим Законом, а щодо об'єктів містобудування, будівництво яких розпочато, - до завершення їх будівництва.

Слід зазначити, що вказаний закон набрав чинності 14.10.2008 р., а дозвільні документи про які йдеться у другому реченні отримувались до 14.04.2009 р.

Таким чином, АПЗ №16 підпадає під дію цих норм як таке, що отримане до 14.04.2009 р. та зберігало чинність протягом двох років з дня набрання чинності Законом № 509, тобто до 14.10.2010 р.

При цьому, на думку суду, до АПЗ №16 не застосовується аналізуєма норма в частині збереження його чинності до "завершення будівництва", оскільки таке будівництво, як свідчить акт перевірки №120 ПП від 2.06.2010 р. та підтверджено позивачем в ході розгляду справи по суті, розпочато лише у 2010 році на підставі дозволу на виконання будівельних робіт № 26/А-Цр від 7.04.2010 р., тобто після 14.04.2009 року.

Таким чином, з урахуванням наведених вище норм, законодавець встановив термін дії, в цьому випадку АПЗ № 16 у два роки.

Отже, висновки відповідача щодо посилання у декларації на документ, який, на момент її заповнення, втратив чинність відповідають дійсності.

Відповідно до пункту 14 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. № 466 (в редакції чинній на момент винесення оскаржуваного наказу), у разі виявлення Інспекцією недостовірних даних (встановлення факту, що на дату реєстрації декларації інформація, яка зазначалася в ній, не відповідала дійсності, та/або виявлення розбіжностей між даними, зазначеними у декларації), наведених у зареєстрованій декларації, які є підставою вважати обєкт самочинним будівництвом, зокрема, якщо він збудований або будується без документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, реєстрація такої декларації підлягає скасуванню Інспекцією.

З наведеної норми видно, що декларація підлягає скасуванню у разі зазначення у ній недостовірних даних, які, в свою чергу, є підставою вважати обєкт самочинним будівництвом. Щодо останньої (підстави), то суд зазначає про таке.

Відповідно до частин першої-третьої, восьмої статті 29 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (в редакції чинній на момент подання декларації) фізична або юридична особа, яка подала до виконавчого органу сільської, селищної, міської ради заяву про намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати вихідні дані для проектування об'єкта будівництва.

Вихідні дані повинні міститися у повному обсязі в загальнодоступній містобудівній документації на місцевому рівні.

Серед основних складових вихідних даних є містобудівні умови та обмеження.

Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними спеціально уповноваженими органами містобудування та архітектури на безоплатній основі.

Вихідні дані є чинними до завершення будівництва об'єкта. Зміни до вихідних даних можуть вноситися тільки за згодою замовника.

Отже з аналізу наведених норм видно, що станом на день подачі декларації законодавець вимагав від особи отримання та зазначення в декларації вихідних даних, зокрема, містобудівні умови та обмеження, що позивачем не зроблено.

Окрім того, при вирішені цього спору суд також враховує, що правові та організаційні основи планування, забудови та іншого використання територій, встановлював Закон України "Про планування і забудову територій" № 1699-III прийнятиій 20 квітня 2000 року, втратив чинність 12.03.2011 р. (далі - Закон № 1699-III).

Так, відповідно до положень статей 27, 29 цього Закону (в редакції чинній на момент видачі дозволу на виконання будівельних робіт № 26/А-Цр від 7.04.2010 р.), фізична чи юридична особа, яка подала заяву (клопотання) про намір забудови на земельній ділянці, що перебуває у її власності або користуванні, має право на одержання вихідних даних для проектування об'єкта містобудування, основними складовими яких, серед іншого, є містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки. Вихідні дані об'єкта містобудування є чинними до завершення будівництва цього об'єкта, але не менше двох і не більше п'яти років.

Відповідно до статті 29 цього Закону (в редакції чинній на момент видачі дозволу на виконання будівельних робіт № 26/А-Цр від 7.04.2010 р.), дозвіл на виконання будівельних робіт - це документ, що засвідчує право замовника та підрядника на виконання підготовчих (якщо підготовчі роботи не були виконані раніше відповідно до дозволу на виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт, підключення об'єкта будівництва до інженерних мереж та споруд.

Дозвіл на виконання будівельних робіт надавався на нормативний строк будівництва об'єкта або на строк дії договору (контракту) підряду на будівництво об'єкта.

Дія дозволу може бути продовжена за зверненням замовника на строк не більше одного року.

Як видно з наданого позивачем дозволу, термін його дії встановлено до 2.04.2012 р. Доказів про продовження такого терміну суду не надано.

При цьому, суд окремо зазначає, що положення пунтку 1 Прикінцевих положень Закону №509, щодо чинності дозвільних документів, на дозвіл на виконання будівельних робіт № 26/А-Цр від 7.04.2010 р. не розповсюджується, оскільки такий видано після набрання цим Законом чинності.

Отже, на день (10.04.2012 р.) подачі декларації дозвільний документ втратив дію.

Наведені обставини, а саме: втрата чинності АПЗ №16, дозволу № 26/А-Цр від 7.04.2010 р., відсутність вихідних даних (містобудівних умов та обмежень) дали підстави відповідачу вважати обєкт самочинним будівництвом, наслідком чого стало винесення оскаржуваного рішення.

При вирішенні питання щодо преюдиції встановлених судовим рішенням у справі №2а/0270/4811/12 обставин, суд враховує наступне.

Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, передбачене частиною першою статті 72 КАС України, варто розуміти так, що учасники адміністративного процесу не зобов'язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

При цьому, вимоги частини першої статті 72 КАС України на відміну від вимог частини четвертої вказаної статті не є для суду імперативними.

Частина перша статті 11 КАС України встановлює, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

На цій підставі суд надає особі можливість подати докази та підтвердити або спростувати відповідні обставини.

Отже, за змістом частини першої статті 72 КАС України учасники адміністративного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи. Натомість такі учасники мають право посилатися на зміст судового рішення у відповідних справах, що набрало законної сили, в якому відповідні обставини зазначені як установлені.

Водночас, передбачене частиною першої статті 72 КАС України звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судом як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Адміністративні суди не повинні сприймати як обов'язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних чи господарських справ.

Для спростування преюдиційних обставин, передбачених частиною першою статті 72 КАС України, учасник адміністративного процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами статті 86 КАС України.

При цьому, слід враховувати вимоги частин четвертої та п'ятої статті 11 КАС України щодо необхідності офіційного з'ясування всіх обставин справи і у відповідних випадках витребувати ті докази, яких, на думку суду, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі ВАСУ № К/8009773/14 від 12.10.2015 р.

На думку суду, викладені у цій справі обставини, з посиланням на відповідні НПА спростовують висновки, зазначені у справі № 2а/0270/4811/12 щодо чинності АПЗ№16. Окрім того, до АПЗ№16, виданого 13.04.2009 р. не можуть застосовуватись положення частини десятої статті 29 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" щодо чинності вихідних даних, оскільки, поперше, вказане АПЗ № 16 видано до набрання ним чинності. По-друге, в розумінні цього ж Закону, вихідними даними, серед іншого є містобудівні умови, якими АПЗ № 16 не являється.

Більш того, частина 6 статті 36 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (в редакції чинній на момент подачі декларації) зобовязує замовника протягом трьох робочих днів саме повідомити інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю, яка зареєструвала декларацію про початок виконання будівельних робіт про зміну замовника або генерального підрядника чи підрядника, а не подавати декларацію про початок виконання будівельних робіт. Адже повідомлення та декларація не є документами з тотожними за змістом.

Відповідно до статей. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

В той же час згідно частини 2 статті 71 цього Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач довів правомірність прийнятого рішення, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини 2 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Зважаючи на відсутність в матеріалах справи документів на підтвердження відповідних судових витрат, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна