Справа № 760/6703/14
Суддя: Буша Н. Д.
Дата ухвалення: 2014-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/394/14
Справа №760/6703/14
ПОСТАНОВА

Іменем України

29.10.2014 року Деснянський районний суд міста Києва у складі:

головуючого суддіБуша Н.Д.
за участю секретаряМоскович В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Солом'янського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві до громадянина Палестини ОСОБА_4 про примусове видворення іноземного громадянина з України, -

В С Т А Н О В И В:

Солом'янське районне управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві звернувся до суду з позовом до громадянина Палестини ОСОБА_4 з вимогами про примусове видворення.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.05.2010 року, позов задоволено та винесено рішення про примусове видворення відповідача. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2012 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.05.2010 року залишеною без змін. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03.10.2013 року касаційну скаргу відповідача задоволено частково, вищезазначені постанова та ухвала судів скасовані, справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

Окружним адміністративним судом міста Києва під час розгляду справи ухвалою від 31.10.2013 року замінено Солом'янське районне управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві на належного позивача - Солом'янський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.11.2013 року позовні вимоги Солом'янського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві задоволено частково. Постановлено примусово видворити з території України відповідача та зобов'язано його добровільно повернутися в країну походження протягом 30 днів з дня набрання рішенням законної сили.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.11.2013 року за результатами розгляду апеляційної скарги відповідача на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.11.2013 року вирішено його примусово видворити з території України, розмістити в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, на строк, необхідний для виконання рішення суду про примусове видворення, але не більш як дванадцять місяців.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06.02.2014 року касаційна скарга відповідача задоволена - постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.11.2013 року та постанова Київського апеляційного адміністративного суд від 26.11.2013 року скасовані, а справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.03.2014 року вирішено передати адміністративну справу №2а-7605/10/2670а до Солом'янського районного суду міста Києва.

Ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 28.04.2014 року вказана справа передана за підсудністю до Деснянського районного суду міста Києва.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 23.05.2014 року справа прийнята до свого провадження.

Позивач звернувся до суду з позовом до громадянина Палестини ОСОБА_4 з вимогами про його примусове видворення та просив прийняти рішення про поміщення іноземця до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства при УВМС України в Чернігівській області на період, необхідний для підготовки його видворення за межі України у примусовому порядку, оскільки є обґрунтовані підстави вважати, що відповідач буде ухилятися від виїзду з України.

В судовому засіданні 07.07.2014 року під час нового розгляду справи представник позивача Губіна Т.Б. підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила суд позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

В судові засідання, які відбулися 16.09.2014 року, 01.10.2014 року позивач до суду не з'явився. В судове засідання на 29.10.2014 року позивачем до суду було направлено лист з проханням розглянути справу без присутності їх представника.

Відповідач та представник відповідача - ОСОБА_6 в судовому засіданні проти позову заперечували. В судове засідання на 29.10.2014 року також надали заяву про розгляд справи без їх присутності. Свої заперечення обґрунтовували тим, що в березні 2010 року відповідач отримав новий паспорт та звернувся за продовженням реєстрації. При продовженні реєстрації було виявлено, що відповідач прострочив термін звернення за продовженням реєстрації. Відповідач був направлений в Голосіївський РУ ГУ МВС України для складення протоколу, де йому повідомили, що після сплати штрафу ВГІРФО

ГУ МВС України в м. Києві продовжить йому реєстрацію. Відповідачу видали тимчасовий документ про вилучення паспортного документа. 11.03.2010 року його затримали співробітники ВГІРФО Солом'янського РУ ГУ МВС України з метою перевірки документів. Відповідач пред'явив дійсну на той момент довідку про вилучення документа і пояснив, що його документи знаходяться в Голосіївському РУ ГУ МВС України. Співробітники ВГІРФО Солом'янського РУ ГУ МВС України відібрали у відповідача пояснення та попросили підписати папери, зміст яких він не розумів. Після цього відповідно до постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 10.03.2010 по справі №3-2863/10 він сплатив штраф у розмірі 340 грн. Після сплати штрафу Голосіївським РУ ГУ ГУМВС України в м. Києві відповідачу був повернутий його паспорт та ВГІРФО ГУ МВС України в м. Києві продовжило реєстрацію до 16.09.2011 року. В останній день дії реєстрації відповідач був затриманий працівниками ВГІРФО Солом'янського РУ ГУ МВС України, які повідомили йому, що є рішення суду про примусове видворення з території України. Також, стороною відповідача зазначено, що у разі задоволення позовних вимог та прийняття рішення про видворення відповідача за межі України, буде порушено норми міжнародних договорів, які є обов'язковими для виконання Україною, оскільки вона їх ратифікувала. Крім того, в судовому засіданні сторона відповідача повідомила, що до Європейського Суду з прав людини було подано позов на підставі ст. 8 Європейської конвенції з прав людини, яка гарантує право на повагу до сімейного життя.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України суд визнав за можливе винести постанову на підставі наявних матеріалів справи та поданих сторонами доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст. 70 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В судовому засіданні було встановлено наступні обставини.

Відповідач є громадянином Палестини. З 16.12.2000 року залишив територію Палестини та прибув до України.

Відповідно до копії диплому НОМЕР_1, виданого Національним технічним університетом України «Київський політехнічний інститут» ОСОБА_4 в 1993 році вступив в університет, у 1999 році отримав кваліфікацію магістра електроніки та рішенням Державної екзаменаційної комісії йому присвоєна ступінь магістра наук.

Згідно копії картки фізичної особи - платника податків ДПА у м. Києві від 27.05.2010 року ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 присвоєно ідентифікаційний номер.

11 березня 2010 року ДІМ Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві відносно відповідача складено протокол про адміністративне правопорушення № 121358, згідно якого громадянин Палестини ОСОБА_4 11 березня 2010 року знаходився в м. Києві без документів, які посвідчують особу та реєстрації ВГІРФО.

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 10.03.2010 року у справі № 3-2863/10 ОСОБА_4 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративне правопорушення та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.

Постановою Солом'янського районного суду міста Києва від 12.03.2010 року у справі № 3-2351/10 застосовано до ОСОБА_4 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. на користь держави за порушення ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

17.03.2010 року Солом'янським РУ ГУ МВС України в м. Києві прийнято рішення про видворення Громадянина Палестини ОСОБА_4 з території України та заборонено подальший в'їзд до України протягом наступних п'яти років до 12.03.2015 року.

Вказаним рішенням було встановлено, що після закінчення терміну перебування на території України іноземець не виїхав та перейшов на нелегальне становище. З приводу оформлення продовження терміну перебування на території України іноземець до органів внутрішніх справ не звертався. Близьких та рідних в Україні не має. Дозволу на працевлаштування в Україні не має. Проживає за рахунок коштів, які він заробляє працюючи на ринку "Азнаур". Зважаючи на те, що громадянин Палестини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав без документів на право проживання в Україні та ухилявся від виїзду з України після закінчення терміну перебування та станом на 12.05.2010 року з України не виїхав, позивач звернувся до суду з позовом про негайне примусове видворення відповідача, а також просив суд прийняти рішення про поміщення іноземця до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства при УМВС України на період, необхідний для підготовки його видворення за межі України.

Частиною першою статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їхні дії

порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади,

що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час

спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України.

Але при винесені рішення про видворення не були враховані положення Постанови пленуму Вищого адміністративного суду України №1 від 25.06.2009 року «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні», відповідно до яких зазначено, що рішення про видворення повинно прийматися після того, як органи влади розглянули всю належну інформацію, яка їм доступна, та переконалися, що виконання рішення про видворення не буде означати для іноземця чи особи без громадянства реальної загрози бути страченим або підданим катуванню, чи нелюдському або принизливому поводженню чи покаранню, бути вбитим або підданим нелюдському чи принизливому поводженню з боку недержавних суб'єктів, якщо влада країни, куди вони видворяються, партії чи організації, які контролюють цю державу або значну територію цієї держави, включаючи міжнародні організації не можуть або не бажають забезпечувати належний та ефективний захист чи виникнення інших ситуацій, які б могли відповідно до міжнародного права або національного законодавства бути підставою для надання міжнародного захисту.

Підставою для прийняття рішення про видворення відповідача від 17.03.2010 року були вищезазначені постанови судів про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Але, слід зазначити, що необхідно враховувати вимоги ст. 39 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якою визначено строк, після закінчення якого особа вважається такою, що не була піддана адміністративному стягненню, а саме, якщо особа, піддана адміністративному стягненню, протягом року з дня закінчення виконання стягнення не вчинила нового адміністративного правопорушення, то ця особа вважається такою, що не була піддана адміністративному стягненню.

Таким чином, на час нового розгляду справи відповідач вважається таким, що не піддавався адміністративному стягненню, тому вказані постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 не можуть братись судом до уваги як належні докази підтвердження порушення відповідачем правил перебування в Україні

Крім того, примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

На час розгляду справи судом було встановлено, що відповідач перебуває на території України на підставі довідки про звернення за захистом в Україні за №005131, виданою управлінням у справах біженців Головного управління Державної міграційної служби України від 23.07.2014 року.

Слід зазначити, що довідка про звернення за захистом в України є документом, який засвідчує законність перебування особи на території України на період, що розпочинається з моменту звернення особи з відповідною заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту і є дійсною для реалізації прав і виконання обов'язків, передбачених Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» до остаточного визначення статусу такої особи чи залишення нею території України ( ч. 3 ст. 4 вказаного Закону).

Відповідно до ч. 2 ст. 72 КАС України, обставини, визнані судом загальновідомими, не потрібно доказувати.

Так, на час розгляду справи, в Секторі Газа проводились військові дії зі сторони Ізраїлю, в результаті яких загинуло більш ніж 1300 палестинців.

Під час вирішення питання про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства суду слід врахувати, що особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн:

- де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;

- де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;

- де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;

- де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Положення ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню, має абсолютний характер. Заборона також означає, що держава не має права піддавати особу загрозі застосування катувань або нелюдському поводженню в інших країнах, заборону видворення особи в країни, в яких є загроза застосування до них катувань або інших видів жорстокого поводження.

З огляду на зазначене, при виконані примусового видворення відповідача до країни походження, його життю та безпеці реально загрожує небезпека внаслідок внутрішнього збройного конфлікту між Палестиною та Ізраїлем, що може призвести до порушення Україною зобов'язань за статтями 3,5 Конвенції про захист прав людини та і основоположних свобод.

Крім того, судом було встановлено наявність соціальних зв'язків відповідача, що склалися у нього на території України та допитано в якості свідка його дружину - ОСОБА_10, яка зазначала про наявність між нею та відповідачем сімейних стосунків. Свідок ОСОБА_10 пояснила суду, що її чоловік - відповідач по справі, порядна, хороша людина, він забезпечує сім'ю, оплачує всі витрати та їх подружжя має намір народити дитину, але судовий розгляд ніяк не завершується.

Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає право особи на повагу до приватного і сімейного життя, відповідно до положень якої кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Отже, видворення особи з країни, де проживають його близькі члени родини може призвести до порушення його права на повагу до сімейного життя, яке гарантується положеннями зазначеної вище статті Конвенції, що порушує пропорційність видворення відповідача переслідуваній меті відповідно до вимог Конвенції про захист прав людини.

Частиною першою статті 26 Конституції України зазначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

З огляду на зазначене, відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо примусового видворення відповідача з території України.

Керуючись ст. 26 Конституцією України, ст.ст. 3, 5, 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 4 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», ст. ст. 26, 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст. 39 КУпАП, ст.ст.2, 6, 9, 11, 49, 65, 69, 70, 71, 77, 128, 159 - 163 КАС України, Постанови пленуму Вищого адміністративного суду України №1 від 25.06.2009 року «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні», -

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву Солом'янського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві до громадянина Палестини ОСОБА_4 про примусове видворення іноземного громадянина з України залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя