Справа № 127/14349/15-а
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2015-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/14349/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Ан О. В.

Суддя-доповідач: Граб Л.С.

29 жовтня 2015 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Боровицького О. А. Сапальової Т.В.

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренко С.А.,

позивача: ОСОБА_2,

представника позивача: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу управління Пенсійного Фонду України у м. Вінниці на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 01 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного Фонду України у м. Вінниці, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ПАТ "Івано-Франківськ "Вінницям'ясо" про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В червні 2015 року ОСОБА_2 звернулася з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці, в якому просила визнати протиправними дії щодо відмови у призначенні їй пенсії за віком згідно ст.. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; скасувати рішення комісії по розгляду спірних питань, пов'язаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсій відповідно до чинного законодавства України від 20.02.2015 року №15 про відмову в призначенні їй пенсії; зобов'язати УПФУ в м. Вінниці призначити їй пенсію з моменту звернення за призначенням пенсії - 23.12.2014 року відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зарахувавши до пільгового стажу роботи по Списку №1 на АТ «Вінницям'ясо», реорганізованого в ПАТ «Івано-Франківськ «Вінницям'ясо» з 30.05.1989 року по 01.05.2001 року.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 01 липня 2015 року визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України в м.Вінниці щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_2; зобов'язано управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці призначити ОСОБА_2 пенсію згідно з п. «А» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 23.12.2014 року, зарахувавши до пільгового стажу Списку № 1 період роботи з 30.05.1989 року по 01.05.2001 року.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом при ухваленні рішення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2015 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ПАТ «Івано-Франківськ «Вінницям'ясо»

В судовому засіданні позивачка та її представник заперечили стосовно задоволення апеляційної скарги та просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач та третя особа, будучи належним чином повідомленими про час, дату та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, давши правову оцінку обставинам справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 01 липня 2015 року - скасувати, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.12.2014 року ОСОБА_2 звернулася до управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, за професією «апаратник по виробництву пепсидилу», однак рішенням комісії по розгляду спірних питань, пов'язаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсій відповідно до чинного законодавства України від 20.02.2015 року № 15, відмовлено ОСОБА_2 в призначенні пенсії за вислугу років по Списку № 1, в звязку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи 4 роки, оскільки у ОСОБА_2, наявний стаж 3 роки 2 місяці і 22 дні.

Не погодившись з вказаною відмовою, ОСОБА_2 звернулась з вказаним позовом до суду.

Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог, однак суд апеляційної інстанції, не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка працювала на посаді апаратника по виробництву пепсидилу з 30.05.1989 року по 01.05.2001 року.

Згідно п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» ( в редакції, чинній на момент спірних правовідносин), право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: жінки після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого ст. 12 цього Закону, на 1 рік і 4 місяці жінкам.

Статтею 62 Закону № 1788-ХІІ передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів.

Відповідно до пункту 4.5 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчислені стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383, якщо ж атестація з 21 серпня 1992 року не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21 серпня 1997 року, право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21 серпня 1992 року включно, тобто до набуття чинності Порядком проведення атестації робочих місць. У такому ж порядку зараховується пільговий стаж, якщо за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року, право на пільгове пенсійне забезпечення не підтвердилось.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком та розробленими на виконання постанови №442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 1 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).

Зважаючи на зазначені нормативні акти основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Виходячи із положень Порядку відомості про результати атестації робочих місць заносяться до картки умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров'я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Комплексний аналіз норм Закону № 1788-ХІІ та Порядку дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту "а" статті 13 Закону № 1788-ХІІ є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списку № 1, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Таким чином, відсутність підтвердження вищезгаданих обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 10 вересня 2013 року та 25 листопада 2014 року , від 17 березня 2015 року (№№ 21-183а13, 21-519а14, №21-585а14 відповідно).

З документів наданих ПАТ ««Івано-Франківськ «Вінницям'ясо» слідує, що згідно наказу №437 від 20.10.1994 року та наказу №89 від 02.04.1999 року у 1994 р. та 1999 р. відповідно проводилась атестація робочих місць, за результатами якої право на пенсію за Списком №1 не підтвердилось.

Згідно висновку №09-02-163 від 13.04.2009 року за результатами експертизи якості проведення атестації робочого місця апаратника виробництва ферментів заводу медпрепаратів за умовами праці та правильності віднесення їх до категорії із шкідливими і важкими умовами праці у ВАТ «Івано-Франківськ «Вінницям'ясо» атестаційна комісія підприємства на робочому місці апаратника ферментів не підтвердила права на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1.

З відповіді Головного управління праці та соціального захисту населення від 28.03.2012 року №09-994 на звернення ПАТ «Івано-Франківськ «Вінницям'ясо» від 28.02.2012 року №1/23 щодо проведення повторної експертизи слідує, що за результатами дослідження та оцінки експертами наданих ПАТ «Івано-Франківськ «Вінницям'ясо» матеріалів атестації встановлено, що вони такі ж, які були надані при написанні висновку №09-02-163 від 13.04.2009 року. Нових матеріалів, які б засвідчували зміну характеру умов праці на робочому місці апаратника виробництва ферментів заводу медпрепаратів і впливали б на результати висновку не виявлено.

Зробивши системний аналіз норм чинного законодавства, враховуючи обставини справи, а також непідтвердження за результатами проведеної атестації робочого місця позивачки права на пільгове забезпечення за Списком №1, колегія суддів вважає вірним висновок УПФУ в м. Вінниці про можливість зарахування позивачці лише період її роботи з 30.05.1989 року по 21.08.1992 року та відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, у зв'язку з відсутністю необхідного пільгового стажу по Списку№1.

Зважаючи на вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що висновок суду першої інстанції про неправомірність дій УПФУ у м. Вінниці та зобов"язання вчинити дії є помилковим, у зв'язку з чим рішення Вінницького міського суду підлягає скасуванню.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що відповідачем надано суду достатньо належних доказів, які свідчать про неправомірність заявлених позовних вимог, а доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції та застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. 2 ст. 159 КАС України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм адміністративного процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Згідно п.1, п.4 ч.1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення не повно з'ясував обставини справи та порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу управління Пенсійного Фонду України у м. Вінниці задовольнити повністю.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 01 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного Фонду України у м. Вінниці, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ПАТ "Івано-Франківськ "Вінницям'ясо" про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії скасувати.

Прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 03 листопада 2015 року.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Боровицький О. А.

Сапальова Т.В.