Справа № 541/2091/15-а
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2015-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2015 р.Справа № 541/2091/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Катунова В.В.

Суддів: Бершова Г.Є. , Ральченка І.М.

за участю секретаря судового засідання Кудіної Я.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 03.09.2015р. по справі № 541/2091/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Виконавчого комітету Полив'янської сільської ради Миргородського району Полтавської області

про визнання незаконною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1, звернулася до суду з позовом до Виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області, в якому просила постанову № 1 від 04 серпня 2015 року відносно неї, винесену адміністративною комісією при виконавчому комітеті Миргородської міської ради, про накладення адміністративного стягнення за ст. 156 ч.2 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу у розмірі 30 неоподаткованих мінімумів визнати незаконною та скасувати, провадження по справі закрити.

Постановою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 03.09.2015 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Позивач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить суд постанову суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В своїй апеляційній скарзі апелянт, як на підставу для скасування судового рішення посилається на його незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність, а також вважає, що судом неповно з'ясовано не всі обставини, що мають значення для вирішення справи і порушені норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання 27.10.2015 року за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відмовляючи у задоволенні позову судом першої інстанції зроблено висновок, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 відповідачем рішення прийнято обґрунтовано, з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо внаслідок чого було застосовано стягнення у виді штрафу у мінімальному розмірі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду, адміністративною комісією при виконавчому комітеті Поливянської сільської ради Миргородського району постановою № 1 від 04 серпня 2015 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.156 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (а.с. 20).

Зазначена постанова була винесена на підставі протоколу про адміністративне правопорушення серія ПО № 004554 від 10 червня 2015 року, згідно якого 10 червня 2015 року, близько 14-00 години 00 хв в м. Миргороді по вул.Гоголя, 112, офіціант кафе «Оболонь» ОСОБА_1 продала неповнолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, два келихи пива та келих вина(див. а.1-2 адмінматеріалу).

Зважаючи на викладене, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку обґрунтованості позовних вимог, колегія суддів зазначає:

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 138 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Сторони в процесі повинні подати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Колегія суддів зазначає, що в адміністративних справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльність субєкта владних повноважень встановлена презумція його вини. Презумція вини покладає на субєкта владних повноважень обовязок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, позивач відмовилась підписувати документи, які були складені працівниками міліції, фактично відмовившись таким чином і від отримання другого екземпляру протоколу, оскільки ст.254 КУпАП передбачене його вручення під розписку. Таким чином, колегія суддів зазначає, що позивач не був позбавлений права отримати копію протоколу та інших матеріалів справи звернувшись з відповідною заявою до органу, якому вони були направлені на розгляд, що вона і зробила, є вже після розгляду справи адміністративною комісією.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що безпідставним є посилання позивача на те, що вона не була ознайомлена з правами, передбаченими ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, оскільки зазначене спростовується поясненнями позивача, даними під час розгляду справі у суді першої інстанції, де вона стверджувала, що 16 липня 2015 року вона особисто в приміщенні Поливянської сільської ради Миргородського району повністю ознайомилася із усіма матеріалами адміністративної справи, в тому числі і з протоколом про адміністративне правопорушення, в якому письмово (типографським шрифтом) наведені всі права осби, яка притягується до адміністративної відповідальності, в тому числі і права, передбачені ст. 268 КУпАП та 63 Конституції України (див. а.2 протоколу на звороті). Більше того, сама позивачка в своїх клопотаннях, з якими вона зверталася до адмінкомісії (на а. 15-16 адмінматеріалу) від 16.07.2015 року та (на а. 20-22 адмінматеріалу), від 04.08.2015 року, свої права, передбачені згаданими нормами законодавства, сама вже розяснювала їх адмінкомісії, цитуючи їх.

Відповідно до ст.278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує питання, в тому числі, правильності складення протоколу та інших матеріалів справи про адміністративне правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи, значений вище протокол про адміністративне правопорушення серія ПО № 004554 від 10 червня 2015 року складений у відповідності до вимог ст.256 КУпАП, має необхідні відмітки, передбачені ч.ч. 3, 4 цієї статті.

Таким чином, винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 156 КУпАП. на час розгляду справи адміністративною комісією, крім протоколу ПО № 004554 від 10 червня 2015 року підтверджувалась також іншими документами, що містяться в матеріалах справи а саме письмовими поясненнями ОСОБА_4 (а. 5 адмінматеріалу) та ОСОБА_5 (а.6 адмінматеріалу), свідоцтвом про народження ОСОБА_4 (а.с.8), рахунком офіціанта (а. 3 адмінматеріалу), фотоматеріалами (а.13 адмінматеріалу). Також під час розгляду справи судом не було виявлено обставин, які б свідчили про те, що вчинення ОСОБА_1 правопорушення спровоковане працівниками міліції.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач працюючи офіціантом в кафе «Оболонь» за вказаних у оскаржуваній постанові обставин продала неповнолітній особі алкогольний напій.

У відповідності до ч.2 ст. 156 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність у виді штрафу в розмірі тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за продаж працівником підприємства (організації) торгівлі або громадського харчування пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв або тютюнових виробів особі, яка не досягла 18 років.

Відповідно з п. 2 ч. 1 ст. 15-3 Закону «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» забороняється продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів особам, які не досягли 18-ти років.

Відповідно до ч.4 ст. 15-3 зазначеного Закону продавець пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових або тютюнових виробів зобов'язаний отримати у покупця, який купує пиво (крім безалкогольного), алкогольні напої, слабоалкогольні напої, вина столові або тютюнові вироби, паспорт або інші документи, які підтверджують вік такого покупця, якщо у продавця виникли сумніви щодо досягнення покупцем 18-річного віку.

Так, ч. 4 ст. 15-3 зазначеного Закону продавця наділено правом отримати у покупця, який купує пиво (крім безалкогольного), алкогольні, слабоалкогольні напої, вина столові або тютюнові вироби, документи, які підтверджують вік такого покупця, а отже, ця вимога має спонукати суб'єкта і господарювання дотримуватися відповідного рівня обачності, який би унеможливлював порушення чітко визначеної заборони продавати неповнолітній особі зазначену продукцію. Відсутність у продавця сумніву щодо віку покупця та продаж у зв'язку з цим забороненого товару неповнолітній особі не може бути підставою звільнення суб'єкта господарювання від відповідальності.

Таким чином, встановленим є факт продажу позивачем під час роботи офіціантом в кафе «Оболонь» 10 червня 2015 року алкогольного напою особі, яка не досягла 18 років.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржуване рішення прийняте відповідачем обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх положень законодавства, обставин даної справи та на підставі усіх матеріалів, які мають значення для конкретної ситуації, а, отже, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції від 03.09.2015 р. відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони повністю спростовуються матеріалами справи та обставинами, які повно та об'єктивно були встановлені судом першої інстанції при вирішенні спірного питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 03.09.2015р. по справі № 541/2091/15-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Катунов В.В.
Судді Бершов Г.Є. Ральченко І.М.
Повний текст ухвали виготовлений 02.11.2015 р.