Справа № 2а-12061/11/0170/12
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2015-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2015 року м. Київ К/9991/24573/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Амєліна С.Є.,
Бутенка В.І., -

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд справи за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в місті Ялта Автономної Республіки Крим про визнання протиправними та скасування рішень, за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в місті Ялта Автономної Республіки Крим на постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 17 листопада 2011 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2012 року, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2011 року фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до Управління Пенсійного фонду України в місті Ялта Автономної Республіки Крим про визнання протиправними та скасування рішень.

На обґрунтування позовних вимог позивач послалася на те, що норми закону, які були застосовані відповідачем при прийнятті оспорюваних рішень, а саме пункт 5 частини 9 статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), втратили чинність 1 січня 2011 року, тому на момент винесення рішень не могли бути застосовані, у зв'язку з чим прийняті рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Постановою Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 17 листопада 2011 року, залишеною без змін ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2012 року, позовні вимоги задоволено. Визнано протиправними та скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України в місті Ялта Автономної Республіки Крим про застосування фінансових санкцій: від 10 серпня 2011 року № 1589 на суму 21796 гривень; від 10 серпня 2011 року № 1588 на суму 19677,56 гривень; від 10 серпня 2011 року № 1587 на суму 12428,64 гривень; від 10 серпня 2011 року № 1592 на суму 2280,96 гривень; від 10 серпня 2011 року № 1593 на суму 2238,72 гривень; від 10 серпня 2011 року № 1594 на суму 2196,48 гривень; від 10 серпня 2011 року № 1595 на суму 2261,85 гривень; від 10 серпня 2011 року № 1596 на суму 2217,50 гривень; від 10 серпня 2011 року № 1597 на суму 2173,15 гривень; від 10 серпня 2011 року № 1598 на суму 2230,08 гривень; від 10 серпня 2011 року № 1599 на суму 2183,62 гривень; від 10 серпня 2011 року № 1600 на суму 2137,16 гривень; від 10 серпня 2011 року № 1601 на суму 2186,10 гривень; від 10 серпня 2011 року № 1602 на суму 2137,52 гривень; від 10 серпня 2011 року № 1603 на суму 2088,94 гривень; від 10 серпня 2011 року № 1604 на суму 2439,36 гривень; від 10 серпня 2011 року № 1605 на суму 2381,28 гривень; від 10 серпня 2011 року № 1606 на суму 2323,20 гривень; від 11 серпня 2011 року № 1608 на суму 2265,12 гривень; від 12 серпня 2011 року № 1655 на суму 2207,04 гривень; від 11 серпня 2011 року № 1609 на суму 2148,96 гривень; від 11 серпня 2011 року № 1610 на суму 2090,88 гривень; від 11 серпня 2011 року № 1611 на суму 2032,80 гривень; від 11 серпня 2011 року № 1612 на суму 1974,72 гривень; від 11 серпня 2011 року № 1613 на суму 1916,64 гривень; від 11 серпня 2011 року № 1614 на суму 1858,56 гривень; від 11 серпня 2011 року № 1615 на суму 1980,59 гривень; від 11 серпня 2011 року № 1616 на суму 1916,70 гривень; від 11 серпня 2011 року № 1617 на суму 1852,81 гривень; від 11 серпня 2011 року № 1618 на суму 1788,92 гривень; від 11 серпня 2011 року № 1619 на суму 1734,48 гривень; від 11 серпня 2011 року № 1633 на суму 1670,24 гривень; від 11 серпня 2011 року № 1634 на суму 1606 гривень; від 11 серпня 2011 року № 1635 на суму 1647,36 гривень; від 11 серпня 2011 року № 1636 на суму 1578,72 гривень; від 11 серпня 2011 року № 1637 на суму 1510,08 гривень; від 11 серпня 2011 року № 1638 на суму 1441,44 гривень; від 11 серпня 2011 року № 1639 на суму 1178,60 гривень; від 11 серпня 2011 року № 1640 на суму 1119,67 гривень; від 11 серпня 2011 року № 1641 на суму 1009,44 гривень; від 11 серпня 2011 року № 1642 на суму 953,36 гривень; від 11 серпня 2011 року № 1643 на суму 897,28 гривень; від 11 серпня 2011 року № 1644 на суму 1555,80 гривень; від 11 серпня 2011 року № 1645 на суму 1452,08 гривень; від 11 серпня 2011 року № 1646 на суму 1348,36 гривень; від 11 серпня 2011 року № 1647 на суму 1875,48 гривень; від 11 серпня 2011 року № 1648 на суму 1719,19 гривень; від 11 серпня 2011 року № 1649 на суму 1562,90 гривень; від 11 серпня 2011 року № 1650 на суму 871,56 гривень; від 11 серпня 2011 року

№ 1651 на суму 774,72 гривень; від 11 серпня 2011 року № 1652 на суму 677,88 гривень.

У касаційній скарзі Управління Пенсійного фонду України в місті Ялта Автономної Республіки Крим, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить Вищий адміністративний суд України скасувати постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 17 листопада 2011 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2012 року і прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Позивач подала письмове заперечення на зазначену касаційну скаргу, просить таку залишити без задоволення.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 зареєстрована як фізична особа-підприємець виконавчим комітетом Ялтинської міської ради Автономної Республіки Крим 3 липня 1996 року, перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в місті Ялта Автономної Республіки Крим.

Управління Пенсійного фонду України в місті Ялта Автономної Республіки Крим 10 серпня 2011 року, 11 серпня 2011 року та 12 серпня 2011 року на підставі пункту 5 частини 9 статті 106 Закону № 1058-IV прийняло рішення про застосування до позивача фінансових санкцій за неподання та несвоєчасне подання відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку та іншої звітності, передбаченої законодавством, до територіальних органів Пенсійного фонду, за 2007-2010 роки.

Так, за період до 1 січня 2011 року відносини, що виникали між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, регулювалися Законом № 1058-IV. Зазначеним Законом визначалися платники страхових внесків, порядок їх нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, стягнення заборгованості за цими внесками.

Пунктом 5 частини 9 статті 106 Закону № 1058-IV, який діяв до 1 січня 2011 року, було встановлено, що за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою або подання недостовірних відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку та іншої звітності, передбаченої законодавством, до територіальних органів Пенсійного фонду накладається штраф у розмірі 10 відсотків суми страхових внесків, які були сплачені або підлягали сплаті за відповідний звітний період, за кожний повний або неповний місяць затримки подання відомостей, звітності, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а в разі повторного протягом року такого порушення - у розмірі 20 відсотків зазначених сум та не менше 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Із набранням чинності з 1 січня 2011 року Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI) наведена вище норма матеріального права була виключена.

У той же час згідно з абзацом п'ятим пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій. Погашення заборгованості з використанням коштів, що надходять у рахунок сплати єдиного внеску, забороняється.

Абзацом шостим цього ж пункту Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI встановлено, що на період до повного стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом.

Наведене правило щодо збереження порядку стягнення та контрольних функцій фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, передбачених законодавством, чинним до 1 січня 2011 року, поширюється лише на заборгованість зі сплати страхових внесків та сум штрафних санкцій, які були нараховані та/або не сплачені до зазначеної дати.

Питання ж відповідальності страховиків, не пов'язані із такою заборгованістю, знаходяться поза межами регулювання Закону № 1058-ІV і абзаців п'ятого, шостого пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що Управління Пенсійного фонду України в місті Ялта Автономної Республіки Крим протиправно винесло оспорювані рішення від 10 серпня 2011 року, від 11 серпня 2011 року і від 12 серпня 2011 року про застосування до позивача фінансових санкцій за неподання та несвоєчасне подання відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку та іншої звітності, передбаченої законодавством, до територіальних органів Пенсійного фонду, на підставі пункту 5 частини 9 статті 106 Закону № 1058-IV, оскільки зазначена норма Закону втратила чинність з 1 січня 2011 року згідно із Законом № 2464-VI і не діяла на дату прийняття відповідачем оспорюваних рішень.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують встановлених судами обставин справи та їх висновку про задоволення позовних вимог, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.

Відповідно до частини 3 статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Ялта Автономної Республіки Крим - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 17 листопада 2011 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2012 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в місті Ялта Автономної Республіки Крим про визнання протиправними та скасування рішень - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає, може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Амєлін С.Є.

Бутенко В.І.