Справа № 202/4244/15-а
Суддя: Волошин Є. В.
Дата ухвалення: 2015-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 202/4244/15-а
Провадження № 2-а/202/96/2015
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - Волошина Є.В.

за участю секретаря - Величко А.А.

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Лєнкової І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська із адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська, в якому просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не призначення йому пенсії за віком та зобов'язати відповідача призначити виплату пенсії за віком з 26 березня 2015 року. В обґрунтування таких позовних вимог зазначив, що до лютого 1997 року він проживав в Індустріальному районі міста Дніпропетровська по АДРЕСА_1, надалі виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю. 26 березня 2015 року його представник звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком та надав всі необхідні для призначення пенсії оригінали документів та їх копії, але відповідачем виплату пенсії поновлено не було. Відмовляючи у призначенні пенсії відповідач послався на те, що на дату звернення її представника між Україною та Державою Ізраїль договір з питань пенсійного забезпечення не укладено, тому підстав для виплати пенсії немає. Вважає, що відповідач не призначивши пенсію допустив протиправну бездіяльність.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі обґрунтовуючи їх тим, що ОСОБА_3 перебуває на консульському обліку посольства України в державі Ізраїль, будучи при цьому громадянином України. Останнім зареєстрованим місце проживання в Україні була адреса: АДРЕСА_1. На даний час він, постійно проживаючи в Ізраїлі, досяг пенсійного віку і звернувся через представника до відповідача із заявою про призначення йому пенсійних виплат. Відповідачем йому було відмовлено у задоволенні вказаної заяви. Відповідно до норм чинного законодавства, право громадян на призначення йому пенсії не може бути пов'язане з такою умовою, як постійне проживання в Україні. Оскільки рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком вмотивоване відсутністю документів, які підтверджують факт проживання на території України, вважає його протиправним та таким, що порушує права позивача на пенсійне забезпечення.

Представник відповідача у задоволенні позову просила відмовити в повному обсязі посилаючись на те, що позивач був знятий з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1. Відповідно до Закону України « Про пенсійне забезпечення» визначено право громадян, які проживають за межами України, на державне пенсійне забезпечення, а саме, пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами. Проте станом на день подання заяви про призначення пенсії між Україною та державою Ізраїль, у сфері пенсійного забезпечення громадян України, які прийняті на консульський облік в консульському відділі посольства України в державі Ізраїль не укладались. Згідно ч. 1 ст. 92 Закону України «Про пенсійне забезпечення, громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон, пенсії не призначаються. Крім того зазначила, що при поданні заяви про призначення пенсії, представником позивача в супереч п.2.9 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії надано копію паспорта позивача а не оригінал.

Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто, протягом розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, ОСОБА_3 до лютого 1997 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1. Після чого позивач, який є громадянином України, виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю та на даний час перебуває на консульському обліку посольства України в державі Ізраїль, що підтверджується копією паспорту для виїзду за кордон. Проживаючи постійно в Ізраїлі, позивач досяг пенсійного віку. Копією трудової книжки позивача підтверджується наявність трудового стажу, необхідного для призначення пенсії. Частиною 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено що, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

З дослідженої в судовому засіданні пенсійної справи позивача вбачається, що ОСОБА_3 має достатній стаж для призначення пенсії відповідно до вимог ст.26 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», що в судовому засіданні було підтверджено сторонами.

Письмовими доказами підтверджується, що 26 березня 2015 року представник позивача за нотаріально посвідченою довіреністю ОСОБА_1 звернувся до УПФ України в Індустріальному районні м. Дніпропетровська із заявою встановленого зразка про призначення ОСОБА_3 пенсії за віком. До заяви представником були додані документи, необхідні для вирішення питання про призначення пенсії, а саме: нотаріально посвідчена копія паспорту позивача; нотаріально посвідчена довіреність на ім'я представника позивача; трудова книжка, картка платника податків, оригінал заяви з банку, копія паспорта представника.

Однак, відповідач листом від 03 квітня 2015 року №3549/05/40 відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком у зв'язку зі відсутністю документів, що підтверджують факт проживання (реєстрації місця проживання) в Україні та надання представником позивача копії паспорту а не його оригінал.

Суд вважає відмову відповідача в у призначенні пенсії ОСОБА_3 протиправним, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Статтею 24 Конституції України закріплено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Частиною ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» закріплено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року визначено, що закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення ст.. 24 Конституції України. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадян на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватись із такою умовою, як постійне проживання в Україні. Держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа. Крім того, Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами (частина третя статті 25 Конституції України).

Відповідно до ст.. 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється в тому числі за принципами: законодавчого визначення умов і порядку здійснення загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування; державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом; гласності, прозорості та доступності діяльності Пенсійного фонду; обов'язковості фінансування за рахунок коштів Пенсійного фонду витрат, пов'язаних з виплатою пенсій та наданням соціальних послуг, в обсягах, передбачених цим Законом.

Як вказувалося вище, позивач є громадянином України та постійно проживає у державі Ізраїль, з якою відсутні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, щодо виплати пенсій громадянам України, які постійно проживають в Ізраїлі.

Таким чином, проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України, позивач має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання. Обґрунтування відповідачем відмови у призначенні позивачу пенсії за віком з мотивів відсутності у нього реєстрації проживання в Україні є таким, що суперечить вимогам законодавства та порушує права позивача на пенсійне забезпечення.

Згідно ст.44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Згідно з п.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління ПФ України 25.11.2005 року, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім'ї у зв'язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Пунктом 38 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до ЗУ, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію: а) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; б) здійснює попередню правову експертизу змісту і належного оформлення представлених документів; в) перевіряє правильність копій відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розходження.

Подання представником позивача всіх документів, крім тих, що підтверджують факт проживання в Україні, в порядку та у спосіб, визначеному Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а також подання ним нотаріально завіреної копії паспорта громадянина України, який постійно проживає за кордоном, серії НОМЕР_1, а так само наявність у нього права на призначення пенсії за умови постійного проживання в Україні, представником відповідача не оспорюється.

Отже, відповідач повинен був призначити позивачу пенсію за віком, починаючи з 26 березня 2015 року, тобто з дня звернення, а тому відмова УПФ України в Індустріальному районні м.Дніпропетровська від 03 квітня 2015 року №3549/05/40слід визнати протиправною та зобов'язати відповідача призначити і сплачувати позивачу пенсію за віком.

Згідно п.3 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 року, основними завданнями Пенсійного фонду України є в тому числі: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій.

Оскільки на час виїзду на постійне місце проживання за межі України позивач проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, суд визнає вірним звернення його до УПФ в Індустріальному районні м.Дніпропетровська з вимогою про призначення пенсії.

Посилання представника відповідача на той факт, що всупереч п.2.9 Порядку представником позивача було надано нотаріально завірену копію паспорту позивача а не його оригінал також є безпідставним.

Згідно з пунктами 2.9, 2.23 цього Порядку, особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік). Документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.

Згідно ст. 162 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову в тому числі про: визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень; зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

За викладених обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.9, 11, 12, 71, 86, 94, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправним рішення Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська щодо не призначення пенсії за віком ОСОБА_3.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська призначити пенсію за віком ОСОБА_3 з 26 березня 2015 року.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом 10 днів з дня її проголошення. Якщо постанову було проголошено у відсутності особи, яка бере участь у справі, то строк подання заяви про апеляційне оскарження обчислюється з дня отримання нею копії постанови.

Суддя Волошин Є.В.