Справа № 802/2731/15-а
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2015-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/2731/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Бошкова Ю.М.

Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В.

27 жовтня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Сторчака В. Ю. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Сокольвак Ю.В.,

представника позивача: Шарлай Т.О.

представника відповідача: Кучабської В.В.

представника відповідача: Пристайчук Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Вінницької обласної дитячої клінічної лікарні на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 08 вересня 2015 року у справі за адміністративним позовом Вінницької обласної дитячої клінічної лікарні (далі - позивач) до Державної фінансової інспекції у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача в якому просив: визнати протиправною та скасувати п. 2 Вимоги відповідача "Про усунення виявлених порушень" № 02-04-28-14/3902 від 03.07.2015 в частині: зобов'язання позивача ініціювати перед головним розпорядником коштів - Департаментом охорони здоров'я та курортів скорочення зайво виділених на 2015 рік асигнувань на оплату праці, а саме: щодо виділених асигнувань на виплату надбавок обласним спеціалістам у сумі 119 000, 00 грн., внаслідок необґрунтованого завищення потреби в коштах; зобов'язання позивача при формуванні дохідної частини спеціалізованого фонду кошторису доходів та видатків дотримуватися вимог ч. 4 ст. 13 Бюджетного кодексу України, в частині планування надходжень від надання платних послуг; зобов'язання позивача при проведенні закупівлі товарів, робіт та послуг за державні кошти дотримуватися вимог чинного законодавства.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 08.09.2015 в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення в частині відмови в задоволенні позовної вимоги щодо визнання протиправною та скасувати п. 2 Вимоги відповідача "Про усунення виявлених порушень" № 02-04-28-14/3902 від 03.07.2015 в частині зобов'язання позивача ініціювати перед головним розпорядником коштів - Департаментом охорони здоров'я та курортів скорочення зайво виділених на 2015 рік асигнувань на оплату праці, а саме: щодо виділених асигнувань на виплату надбавок обласним спеціалістам у сумі 119 000, 00 грн., внаслідок необґрунтованого завищення потреби в коштах та прийняти в цій частині нове рішення, яким вказану позовну вимогу задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримала в повному обсязі та просила колегію суддів її задовольнити.

Представники відповідача заперечили проти апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно п. 1.3.2.1 плану контрольно - ревізійної роботи Державної фінансової інспекції у Вінницькій області на 1 квартал 2015 року, на підставі направлень від 02.03.2015 за № 209, 210, 211 від 27.02.2015, № 254 від 13.03.2015, №284 від 18.03.2015, №444, 445 від 06.05.2015, виданих начальником ДФІ у Вінницькій області ОСОБА_5, посадовими особами відповідача проведено планову ревізію фінансово - господарської діяльності Вінницької обласної дитячої клінічної лікарні за період з 01.02.2012 по 01.03.2015.

Результати вказаної ревізії знайшли своє відображення в акті ревізії від 27.05.2015 № 04-13/4.

При цьому оскільки в ході контрольного заходу виявлені порушення не були усунуті, відповідачем на адресу позивача направлено лист-вимогу від 03.07.2015 №02-04-28-14/3902, де повідомлялися обов'язкові для виконання вимоги про усунення порушень виявлених під час ревізії та надано позивачу строк до 25.07.2015 для надання інформації щодо вжитих заходів.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання.

Водночас правомірність виставлених ДФІ вимог може оцінюватись лише під час вирішення справи за позовом органів ДФІ до підконтрольного суб'єкта про зобов'язання виконати ті чи інші вимоги контролюючого органу. В цьому випадку суд зобов'язаний перевірити, чи є вимоги ДФІ обґрунтованими та чи вірно встановлений розмір збитків, які підлягають відшкодуванню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з таких підстав.

За приписами ч. 1 ст. 1 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" № 2939-ХІІ від 26.01.1993 (далі - Закон № 2939-ХІІ), здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 2939-ХІІ головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за рішенням суду, винесеним на підставі подання прокурора або слідчого для забезпечення розслідування кримінальної справи.

Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23.04.2011 № 499/2011 (далі - Положення), визначено, що Державна фінансова інспекція України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція України здійснює свої повноваження безпосередньо та через територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах або міжрайонні, об'єднані в районах та містах територіальні органи, головних інспекторів у районах та містах (пункт 7 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема: пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства (підпункт 15); у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства (підпункт 18); при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України (підпункт 21).

Згідно п. п. 4 п. 4 Положення Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб і, у разі якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми узгоджуються з положеннями ст. 10 Закону № 2939-ХІІ, якою визначено права органу державного фінансового контролю. Зокрема, п. 7 передбачено право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Згідно з п. 10 ст. 10 Закону № 2939-ХІІ органу державного фінансового контролю надано право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а відповідно до пункту 13 цієї норми - при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону № 2939-ХІІ законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Таким чином, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного і місцевих бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства має право пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

У разі виявлення збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Така ж правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 15.04.2014 (справи №21-40а14, 21-63а14), 13.05.2014 (справа №21-89а14), 20.05.2014 (справа №21-93а14), 28.10.2014 (справа №21-462а14), 20.01.2015 (справа №21-603а14).

Відповідно до ст. 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Так, у справі, що розглядається, Держфінінспекція зазначила про виявлені збитки і порушення та вимагає від Вінницької обласної дитячої клінічної лікарні дотримуватись в подальшому норм чинного законодавства.

Таким чином колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Оскільки доводи апеляційної скарги відповідача не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Вінницької обласної дитячої клінічної лікарні залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 08 вересня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 03 листопада 2015 року.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Мельник-Томенко Ж. М.

Сторчак В. Ю.