Справа № 0540/5068/12 (2а/261/14/13)
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2015-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" жовтня 2015 р. м. Київ К/800/34696/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Петровському районі м. Донецька про визнання незаконним та скасування рішення, стягнення коштів, за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Петровському районі м. Донецька на постанову Петровського районного суду м. Донецька від 17 квітня 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 7 червня 2013 року, -

у с т а н о в и л а :

У жовтні 2012 року ОСОБА_4 звернулася з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Петровському районі м. Донецька (далі - УПФУ) в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила: визнати незаконним та скасувати рішення відповідача від 21 червня 2012 року № 20 про утримання з її пенсії переплати у розмірі 1062,31 гривень (далі - спірне рішення); стягнути з УПФУ на її користь утриману з її пенсії суму у розмірі 1062, 31 гривень (далі - спірні кошти).

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що перебуваючи на пенсійному обліку в УПФУ підприємницьку діяльність не здійснювала, оскільки така припинена за рішенням суду, отже рішення УПФУ не ґрунтується на вимогах закону, а тому просила про задоволення позову.

Постановою Петровського районного суду м. Донецька від 17 квітня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 7 червня 2013 року позов задоволено, визнано незаконним та скасовано спірне рішення відповідача та стягнуто з відповідача на користь позивача спірні кошти.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить ухвалені ними судові рішення скасувати та відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення скарги з таких підстав.

Задовольняючи позов суди виходили з того, що позивач, як на час звернення до УПФУ за призначенням пенсійних виплат, так і протягом усього часу перебування на обліку у відповідача, підприємницьку діяльність не здійснював і не мав статусу фізичної особи - підприємця, оскільки державна реєстрація ОСОБА_4, як фізичної особи - підприємця, була припинена рішенням Господарського суду Донецької області від 21 січня 2003 року.

Проте, до такого висновку суди дійшли без з'ясування дійсних прав та обов'язків сторін і обставин справи, в порушення норм матеріального і процесуального права, з таких підстав.

У відповідності зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом цієї норми процесуального права у мотивувальній частині рішення суд зобов'язаний навести дані про встановлені обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У мотивувальній частині кожного рішення має бути наведено також посилання на закон та інші нормативно-правові акти матеріального права (назва, стаття, її частина, абзац, пункт, підпункт закону), у відповідних випадках - на норми Конституції України, на підставі яких визначено права та обов'язки сторін у спірних правовідносинах, а в разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду з прав людини які згідно із Законом України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права та підлягають застосуванню в даній справі.

Судами встановлено, що позивач з 10 червня 2004 року знаходиться на обліку у відповідача та одержує пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

У період з 1 квітня 2009 року по 30 червня 2012 року позивачу призначена і нараховувалась доплата до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру.

При зверненні до відповідача з заявою про призначення пенсії позивач вказала, що не працює.

В подальшому, спірним рішенням УПФУ виплату вищезазначеної доплати припинено і утримано з пенсії позивача переплату у зв'язку з тим, що вона, починаючи з 6 березня 1997 року, зареєстрована як фізична особа - підприємець, а інформація про наявність рішення про припинення такої діяльності, оформленого згідно вимог чинного законодавства, із внесенням відповідного запису до Єдиного державного реєстру відсутня.

Спірне рішення прийнято на підставі списку суб'єктів підприємницької діяльності - фізичних осіб, наданого відділом персоніфікованого обліку, інформаційних систем та мереж.

Так, відповідно до частини 1 статті 50 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV, в редакції, чинній на день прийняття спірного рішення) суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Водночас, підпунктом «б» пункту 3 статті 1 Закону України від 1 березня 1991 року № 803-XII «Про зайнятість населення» (чинного у період спірних правовідносин, далі - Закон № 803-XII) визначено, що в Україні до зайнятого населення належать, зокрема, громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців.

Як встановлено судами, позивач 6 березня 1997 року була зареєстрована як фізична особа - підприємець, а рішенням Господарського суду Донецької області від 21 січня 2003 року (далі - судове рішення) державна реєстрація приватного підприємця ОСОБА_4 скасована.

При цьому, суди дійшли висновку про те, що перебування позивача, станом на момент винесення спірного рішення УПФУ, на реєстраційному обліку як приватного підприємця є суто формальною обставиною і не впливає на факт скасування державної реєстрації ОСОБА_5, як суб'єкта підприємницької діяльності.

Однак, такий висновок суду є помилковим з огляду на наступне.

На момент ухвалення вищевказаного судового рішення, діяв Закон України від 7 лютого 1991 року № 698-ХІІ «Про підприємництво» (далі - Закон № 698-ХІІ), який визначав загальні правові, економічні та соціальні засади здійснення підприємницької діяльності (підприємництва) громадянами та юридичними особами на території України, встановлює гарантії свободи підприємництва та його державної підтримки.

В свою чергу, за змістом частин 18-21 статті 8 цього Закону, скасування державної реєстрації здійснюється за заявою власника (власників) або уповноважених ним (ними) органів чи за особистою заявою підприємця-громадянина, а також на підставі рішення суду (арбітражного суду) в разі, зокрема, неподання протягом року до органів державної податкової служби податкових декларацій, документів фінансової звітності згідно з законодавством.

Скасування державної реєстрації суб'єкта підприємницької діяльності здійснюється органом державної реєстрації за наявності ліквідаційного балансу, складеного і затвердженого згідно з законодавством, та інших документів, що підтверджують проведення заходів щодо ліквідації суб'єкта підприємницької діяльності як юридичної особи, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, шляхом виключення його з Реєстру суб'єктів підприємницької діяльності.

Орган державної реєстрації в десятиденний термін повідомляє відповідні державні податкові органи та органи державної статистики, органи Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та Пенсійного фонду України про скасування державної реєстрації суб'єкта підприємницької діяльності.

Скасування державної реєстрації позбавляє суб'єкта підприємницької діяльності статусу юридичної особи і є підставою для виключення його з Єдиного державного реєстру підприємств і організацій України.

Таким чином, сам лише факт ухвалення судового рішення, передбаченого абзацом 6 частини 18 статті 8 Закону № 698-ХІІ, не зумовлює правових наслідків у вигляді скасування державної реєстрації приватного підприємця.

Натомість, за приписами вищенаведених правових норм, скасування державної реєстрації суб'єкта підприємницької діяльності на підставі рішення суду здійснюється органом державної реєстрації шляхом виключення його з Реєстру суб'єктів підприємницької діяльності.

Тобто, момент виключення приватного підприємця з Реєстру суб'єктів підприємницької діяльності і є моментом припинення такої діяльності, що узгоджується з нормами Закону № 698-ХІІ.

Разом з тим, суди попередніх інстанцій наведених обставин справи та приписів норм законодавства не врахували, а тому їх рішення не відповідають вимогам щодо законності та обґрунтованості і підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд.

За приписами частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Петровському районі м. Донецька задовольнити частково.

Постанову Петровського районного суду м. Донецька від 17 квітня 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 7 червня 2013 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало