Справа № 10876/10/2070
Суддя: Піскун В.О.
Дата ухвалення: 2010-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Піскун В.О. при секретарі судового засідання Ульященко Л.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Відкритого акціонерного товариства "Харківський завод "Точмедприлад"

до

Управління Пенсійного фонду України у Київському районі міста Харкова

про

скасування вимоги ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Відкрите акціонерне товариство «Харківський завод «Точмедприлад» звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова, в якому просить суд скасувати вимогу про сплату боргу Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова від 06 квітня 2010 року № Ю-336. Позовні вимоги обґрунтовує з посиланням на ч. 12 ст. 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-ІV (надалі – Закон № 1058) та зауважує, що наведеним законом встановлено пріоритет виконання страхувальником зобов»язань зі сплати заробітної плати перед зобов»язаннями по сплаті стразових внесків до Пенсійного фонду України. Вказує на те, що ч. 4 ст. 106 Закону № 1058 передбачено, що в разі наявності у страхувальника одночасно із сплати недоїмки зобов»язань із сплати податків, інших обов»язкових платежів, передбачених законом, або зобов»язань перед іншими кредиторами, у тому числі зобов»язань за іншими рішеннями суду, стягнення недоїмки здійснюється в першу чергу і має пріоритет перед іншими зобов»язаннями та стягненнями. Також вважає, що відповідно до ч. 6 ст. 20 Закону № 1058 та п. 5.1.6 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов»язкове державне страхування до Пенсійного фонду України перерахування коштів до Пенсійного фонду здійснюється одночасно з одержанням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплати доходу), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі або з виручки від реалізації товарів (послуг).

Відповідач у своїх письмових запереченнях, наданих через канцелярію суду, проти позовних вимог заперечував, просив суд відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. В обґрунтування заперечень посилається на ст.ст. 19-20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та положення Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов»язкове державне страхування до Пенсійного фонду України. Вважає, що вимоги позивача ґрунтуються на аналізі вибіркових положень ст. 20 Закону № 1058-ІV, в якій зазначені строки та порядок сплати нарахованих страхових внесків. Однак, не враховані положення ч. 6 ст. 19 цього Закону, які визначають порядок їх нарахування. В той же час, посилання на ч.ч. 6, 12 ст. 20 Закону № 1058-ІV, якими позивач прирівняв обов»язок страхувальника сплачувати авансові платежі до іншого обов»язку – остаточно розраховуватися із Пенсійним фондом до закінчення граничного терміну сплати внесків. Тобто позивач стверджує, що Закон передбачає лише один порядок сплати страхових внесків – одночасно з виплатою заробітної плати. Відповідач вважає помилковою цю позицію, посилаючись на положення п.п.2, 7 ч. 9 ст. 106 Закону № 1058-ІV, відповідно до яких несплата або несвоєчасна сплата страхових внесків та несплата, неповна або несвоєчасна сплата авансових платежів із страхових внесків є окремими видами порушень, які тягнуть застосування до страхувальників різних фінансових санкцій.

В судове засідання представники позивача та відповідача не прибули, позивач та відповідач про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином згідно ст.35 КАС України. Через канцелярію суду надали клопотання про розгляд справи за відсутністю представників сторін.

Враховуючи, що позивач та відповідач є належно повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представників сторін.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Відкрите акціонерне товариство «Харківський завод «Точмедприлад» зареєстровано як страхувальник - платник страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.14 Закону України "Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-IV позивач є страхувальником.

Згідно ч.3 ст.18 Закону України "Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 року страхові внески є цільовим загальнообов'язковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч.2 ст.20 Закону України "Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-IV обчислення страхових внесків застрахованих осіб здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. Згідно з п.11.11 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою Правління Пенсійного фонду України від 19.12.03р. №21-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 січня 2004р. за №64/8663, платники щомісяця складають у двох примірниках розрахунки суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, у якому зазначають самостійно обчислені суми страхових внесків.

Як вбачається з картки особового рахунку платника станом на 01.04.2010 року, позивачем у ВАТ «Харківський завод «Точмедприлад» склалась загальна заборгованість зі сплати страхових внесків на суму 733102,40 грн.. Ця сума формується на підставі розрахунків сум страхових внесків, які були самостійно визначені та надані управлінню позивачем.

Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова на підставі вказаного розрахунку та картки особового рахунку страхувальника на суму заборгованості зі сплати страхових внесків за лютий 2010 року, що залишилась не сплаченою станом на 01.04.2010 року сформувало вимогу про сплату боргу № Ю-336 від 04.03.2010 року та направило її ВАТ «Харківський завод «Точмедприлад».

Згідно із частиною 2 статті 17 Закону України "Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-IV страхувальник зобов’язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески. Частиною 6 статті 19 цього Закону встановлено, що страхові внески нараховуються на суми, зазначені в частина 1 та 2 цієї статті, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також незалежно від того, чи були зазначені суми фактично виплачені після їх нарахування до сплати.

Стаття 20 Закону України "Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-IV визначає порядок обчислення та сплати страхових внесків. В абзаці 1 частини 6 цієї статті встановлено, що страхувальники зобов’язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

При цьому, в разі здійснення протягом базового звітного періоду виплат (виплати доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески, страхувальники одночасно з видачею зазначених сум зобов’язані сплачувати авансові платежі у вигляді сум страхових внесків, що підлягають нарахуванню на зазначені виплати (дохід). У разі недостатності у страхувальника коштів для здійснення в повному обсязі виплати заробітної плати (доходу) та одночасної сплати відповідних авансових платежів виплата зазначених сум та сплата страхових внесків здійснюється у пропорційних розмірах.

Відповідно до частини 12 статті 20 Закону України "Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-IV страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Згідно із частиною 2 статті 106 Закону України "Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-IV суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною 3 статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Таким чином, у разі виплати заробітної плати протягом звітного періоду, за який вона нарахована, одночасно із виплатою цих сум, у пропорційних розмірах платником сплачуються авансові платежі. Решту несплачених сум страхових внесків, нарахованих за звітний період, платник зобов’язаний перерахувати на рахунок Пенсійного фонду до 20 числа місяця, наступного за звітним. Фінансовий стан платника страхових внесків (наприклад, відсутність коштів на виплату заробітної плати) не звільняє його від сплати недоїмки, нарахування пені та застосування фінансових санкцій у розмірах встановлених пунктом 2 частини 9 статті 106 Закону України "Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-IV.

Щодо твердження позивача на те, що зобов»язання сплачувати страхові внески здійснюється під час одержання (перерахування) коштів на оплату праці (виплату доходів), тобто у випадках невиплати заробітної плати працівникам підприємства страховик не набуває обов»язку щодо сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України, нарахованих на заробітну плату, яку не виплачено працівникам позивача, суд зазначає наступне.

Вимоги позивача ґрунтуються на аналізі вибіркових положень ст. 20 Закону №1058-IV, в якій зазначені строки та порядок сплати нарахованих страхових внесків. Однак, згідно п. 6 ст. 19 Закону України "Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування", страхові внески страхувальниками нараховуються на суми фактичних витрат на оплату праці працівників незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також незалежно від того, чи були зазначені суми фактично виплачені після їх нарахування до сплати.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Діючим законодавством не встановлено обов'язку Пенсійного фонду України та його управлінь перевіряти фінансово-господарський стан (в тому числі стан виплати заробітних плат) платника страхових внесків під час формування та направлення вимог про сплату боргу.

Враховуючи вище зазначене суд вважає, що управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова при формуванні та направленні вимоги про сплату боргу від 06 квітня 2010 року № Ю-336 діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 94, 160, 161, 162, 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Харківський окружний адміністративний суд, –

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову Відкритого акціонерного товариства "Харківський завод "Точмедприлад" до Управління Пенсійного фонду України в Київському району м. Харкова про скасування вимоги - відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова в повному обсязі виготовлена та підписана 25.11.2010 року.

Суддя Піскун В.О.