Справа № 0308/18658/12 (2а/0308/1520/12)
Суддя: Сорока М.О.
Дата ухвалення: 2015-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

04 листопада 2015 року м. Київ К/800/31700/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Сороки М.О.,
Смоковича М.І.,
Чумаченко Т.А.,

розглянувши в касаційній інстанції в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в місті Луцьку Волинської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою управління Пенсійного фонду України в місті Луцьку Волинської області (далі - УПФ) на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 3 грудня 2012 року і ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2014 року, -

встановив:

У листопаді 2012 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправною відмову УПФ щодо поновлення виплати пенсії;

- зобов'язати УПФ поновити виплату пенсії з 01.12.2011.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 3 грудня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2014 року, позов задоволено. З урахуванням ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 червня 2014 року про виправлення описки визнано незаконними дії УПФ щодо відмови в поновленні ОСОБА_4 виплати пенсії за віком з грудня 2011 року. Зобов'язано УПФ поновити ОСОБА_4 виплату пенсії за віком, починаючи з грудня 2011 року.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, УПФ звернулося з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій просить їх скасувати як такі, що ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у касаційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 220 КАС України, колегія суддів прийшла до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлено, що ОСОБА_4 з січня 2011 року перебувала на обліку в УПФ та отримувала пенсію за віком.

У грудні 2011 року виплату пенсії позивачу було припинено в зв'язку з її виїздом на постійне місце проживання до США.

Звернувшись до УПФ із заявою про поновлення виплати пенсії, позивач отримала лист про відмову у її задоволенні з посиланням на відсутність підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що відмова УПФ у поновленні виплати пенсії позивачу є незаконною.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, виходячи з наступного.

Відповідно до положень статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно з статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Частиною 3 статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно частини 2 статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

Отже, враховуючи викладене, позивач, як громадянин України, незалежно від країни свого проживання, вправі користуватися всіма своїми конституційними правами, в тому числі, і правом на пенсійне забезпечення, а тому за відсутності законодавчих перешкод для призначення пенсії відповідач зобов'язаний призначити та здійснювати виплату пенсії позивачу.

За таких обставин, висновок судів першої та апеляційної інстанцій щодо незаконності відмови УПФ у поновленні виплати пенсії позивачу ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС України, суд, -

ухвалив:

Касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в місті Луцьку Волинської області залишити без задоволення, а постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 3 грудня 2012 року і ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: