Справа № 2а-2409/10/0370
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2015-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2015 року м. Київ К/9991/20789/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Головуючого суддіМалиніна В.В.,
суддів Ситникова О.Ф., Швеця В.В.
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2012 року у справі за позовом Управління Пенсійного фонду України в м. Ковелі Волинської області до ОСОБА_4 про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України в м. Ковелі Волинської області звернулось до Волинського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_4 у якому просило стягнути з відповідача зайво виплачену премію в термін дії догани в сумі 5837 грн. 59 коп.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2010 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2012 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Управління Пенсійного фонду України в м. Ковелі Волинської області зайво виплачену премію в сумі 5837 грн. 59 коп.

Вважаючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернулась до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати, прийняти нове судове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

Позивач у письмових запереченнях на вказану касаційну скаргу, які надійшли до Вищого адміністративного суду України просить її залишити без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга заявника не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що відповідач працювала в управлінні Пенсійного фонду України в Ковельському районі Волинської області з 04.01.1993 року по 10.06.2010 року, з них на посаді начальника управління з 28.05.2002 року.

На підставі проведеної ГУ Пенсійного фонду України у Волинській області комплексної ревізії в управлінні, яке очолювала відповідач, 03 червня 2010 року складений акт (підписаний нею), де встановлено, що в порушення вимог п. 3.4 «Положення про преміювання <…>», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 12.04.2006 року № 4-7, останній нараховувались та виплачувались суми премій під час терміну дії догани (з 01 січня 2008 року по 11 квітня 2008 року та з 18 вересня 2009 року по 25 лютого 2010 року), а саме 5 837 грн. 59 коп.

Задовольняючи позовні вимоги суди попередніх інстанцій виходили з того, з чим погоджується колегія суддів Вищого адміністративного суду України, що підстав для нарахування та виплат вказаних сум премій, в період терміну дії догани, відповідачу не було, а відтак отриманні кошти мають бути з неї стягнуті.

Згідно з пунктом 3.4 «Положення про преміювання <…>», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 12.04.2006 року № 4-7 (далі - Положення № 4-7) премії не виплачуються працівникам за час тимчасової непрацездатності, перебуванні у відпустках, терміну дії догани працівнику.

У відповідності до розділу 4 Положення № 4-7 передбачено повноваження як відділу бухгалтерського обліку та звітності та керівника структурного підрозділу, приймати відповідні рішення, в розмірах виділених коштів на преміювання у відповідному звітному періоді (місяці) про преміювання.

Тобто, накладене на відповідача дисциплінарне стягнення у виді догани, у спірний період позбавило її права отримувати відповідні суми премій. А визначене відповідними наказами, право на отримання, зумовило б в даному разі обов'язок, її як керівника структурного підрозділу пенсійного органу, на виконання пункту 3.4 Положення № 4-7, зокрема, не визначати за собою відповідного права на премію, надаючи відповідні пропозиції Відділу бухгалтерського обліку та звітності (пункт 4.2 Положення № 4-7).

Крім того, не вбачаючи в доводах заявника касаційної скарги обставин, які слугували б до висновків про незаконність прийнятих судових рішень, слід зауважити, що зі змісту більшості вказаних наказів про преміювання, копії яких містяться в матеріалах справи, вбачається, що рішення щодо преміювання, чи не преміюванню конкретних начальників управлінь не приймались. Виключенням з цього слугує наказ від 28 січня 2010 року № 9-о, який був прийнятий на підставі службової записки від 25.01.2010 року.

Таким чином, не можна однозначно стверджувати, що відсутність рішення (наказу) про не надання, або зменшення її розміру премії, як керівника відповідного структурного підрозділу від вищестоящого органу пенсійного фонду, як на підставу правомірності її нарахування та виплати, в термін дії догани.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване судове рішення - залишити без змін.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів та обставин справи не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2012 року у справі за позовом Управління Пенсійного фонду України в м. Ковелі Волинської області до ОСОБА_4 про стягнення коштів залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.В. Малинін

Судді: О.Ф. Ситников

В.В. Швець