Справа № 813/2790/15
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2015-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2015 року Справа № 813/2790/15

15 год. 25 хв.

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий суддя Кравців О.Р.,

секретар судового засідання Небесна М.В.,

від позивача не прибув,

від відповідача ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Приватного підприємства «Деол Трейд» про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити дії Спеціалізовану державну податкову інспекцію з обслуговування великих платників податків у м. Львові Міжрегіонального головного управління Міндоходів.

Суть справи.

До Львівського окружного адміністративного суду звернулося Приватне підприємство «Окко-Бізнес» (далі позивач, ПП «Окко-Бізнес») з адміністративним позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Львові Міжрегіонального головного управління Міндоходів (далі відповідач, СДПІ), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача № 5889/77/28-06-39/1061 від 27.04.2015 року в частині залишення без розгляду заяви про застосування податкового компромісу із податкових зобовязань позивача згідно з уточнюючим розрахунком № НОМЕР_1 від 16.04.2015 року;

- зобовязати відповідача прийняти рішення про досягнення податкового компромісу по податкових зобовязань позивача згідно з уточнюючим розрахунком № НОМЕР_1 від 16.04.2015 року.

В судовому засіданні 27.10.2015 року судом в порядку ст. 55 КАС України допущено процесуальне правонаступництво первісного позивача ПП «Окко-Бізнес» на його процесуального правонаступника Приватне підприємство «Деол Трейд».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позиція відповідача викладена в оскаржуваному рішенні щодо неможливості платника податків скористатися процедурою податкового компромісу для подання уточнюючого розрахунку податкових зобовязань з податку на прибуток за базовий податковий період 2014 рік, на переконання позивача, є необґрунтованою, безпідставною, а рішення протиправним та слід скасувати.

Акцентовано, що податковий компроміс з врахуванням строків давності, відповідно до ст. 102 Податкового кодексу України (далі ПК України), застосовується до правовідносин, що виникли до 1 квітня 2014 року, та поширюється виключно на податкові зобовязання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість незалежно від того, проводилися перевірки контролюючих органів чи ні за такі періоди.

Зазначено, що в поданому ПП «Окко-Бізнес» переліку (описі) операцій, щодо яких здійснено уточнення показників податкової декларації з податку на прибуток підприємства від 16.04.2015 року зазначено правовідносин з контрагентами, що виникли до 01.04.2014 року (зокрема січень-березень 2014 року), у звязку із завищенням витрат, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування податком на прибуток.

Таким чином, ПП «Окко-Бізнес» належним чином та у межах строків, визначених діючим законодавством, скористалося своїм правом на застосування податкового компромісу, яке внаслідок рішення контролюючого органу не може бути реалізоване. З врахуванням викладеного, просив позов задовольнити повністю.

Позивач явки уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином.

26.10.2015 року за вх. № 35434 надійшли додаткові пояснення від позивача /а.с.97-98/ з клопотанням здійснювати судовий розгляд за відсутності уповноваженого представника позивача.

Представник відповідача проти позову заперечив повністю з підстав, викладених у письмових запереченнях, долучених до матеріалів справи у попередньому судовому засіданні /а.с.38-39/. Зазначив, що податковий компроміс відповідно до вимог Перехідних положень ПК України застосовується до заниження податкових зобовязань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість за будь-які періоди до 01.04.2014 року. Оскільки позивачем подано податкову декларацію з податку на прибуток підприємства, в якій уточнюється зобовязання за 2014 рік, який є базовим податковим періодом для визначення грошового зобовязання з податку на прибуток підприємства, рішення контролюючого органу є правомірним та таким, що слід залишити в силі. Просив у задоволенні позову відмовити.

Суд заслухав заперечення представника відповідача, зясував обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги і заперечення та ті, які мають інше значення для вирішення справи, повно, всебічно та обєктивно дослідив докази у справі, та -

в с т а н о в и в :

ПП «Окко-Бізнес» зареєстроване 16.09.2010 року Виконавчим комітетом Львівської міської ради як юридична особа з присвоєнням коду та перебуває на обліку в СДПІ з ОВП у м. Львові МГУ Міндоходів /а.с.20-21, 41/.

16.04.2015 року позивач звернувся до контролюючого органу із заявою про податковий компроміс, відповідно до якої виявив намір про досягнення такого по уточнюючих розрахунках: від 16.04.2015 року: з податку на прибуток підприємства № НОМЕР_1, яким уточнюється звітний податковий період 2014 рік; з податку на додану вартість: № НОМЕР_2, яким уточнюється звітний податковий період січень 2014 року; № НОМЕР_3, яким уточнюється звітний податковий період березень 2014 року /а.с.8-9/

Одночасно з такою заявою подано податкову декларацію з податку на прибуток підприємства (тип: уточнююча, податковий компроміс) від 16.04.2015 року; звітний податковий період, що уточняється 2014 рік /а.с.10-11/ з додатком до декларації: перелік (опис) операцій, щодо яких здійснено уточнення показників податкової декларації для застосування процедури досягнення податкового компромісу /а.с.12-19/.

Відповідно до платіжного доручення № 1135785 від 23.04.2015 року на суму 119098,00 грн. здійснено проплату в розмірі 5% податкового зобовязання з податку на прибуток підприємства у звязку з податковим компромісом /а.с.31/.

24.04.2015 року контролюючим органом прийнято рішення № 5889/77/28-06-39/1061 про необхідність проведення документальної позапланової перевірки у межах процедури досягнення податкового компромісу та часткове залишення заяви без розгляду /а.с.7/.

Зокрема, відповідно до такого рішення в процедурі застосування податкового компромісу в частині податку на прибуток за 2014 року відмовлено, оскільки податковий компроміс це режим звільнення від юридичної відповідальності платника податків та/або посадових (службових) осіб за заниження податкових зобовязань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість за будь-які податкові періоди до 01.04.2014 року, з врахуванням строків давності. Таким чином, платник податків не може скористатись процедурою податкового компромісу для подання уточнюючого розрахунку податкових зобовязань з податку на прибуток за базовий звітний період 2014 року /а.с.7/.

До матеріалів справи долучено довідку № 142/28-06-39/37278249 від 27.05.2015 року про результати документальної позапланової виїзної перевірки ПП «Окко-Бізнес» у звязку з поданням заяв ПП «Окко-Бізнес» про наміри досягнення податкового компромісу по поданих уточнюючих розрахунках від 16.04.2015 року; з податку на прибуток підприємства № НОМЕР_4 за 2013 рік; з податку на додану вартість: № НОМЕР_5 за серпень 2013 року, № НОМЕР_6 за жовтень 2013 року, № НОМЕР_7 за листопад 2013 року; № НОМЕР_8 за грудень 2013 року; № НОМЕР_2 за січень 2014 року; № НОМЕР_3 за лютий 2014 року; № НОМЕР_9 за березень 2014 року та прийнятими начальником СДПІ з ОВП у м. Львові МГУ Міндоходів рішеннями від 27.04.2015 року № 5889/77/28-06-39/1061, від 27.04.2015 року № 5894/75/28-06-39/1063 про необхідність проведення документальної позапланової перевірки у межах процедури досягнення податкового компромісу по податку на прибуток за 2013 рік, по податку на додану вартість за серпень, жовтень, листопад, грудень 2013 року, січень, лютий березень 2014 року /а.с.40-63/, відповідно до якої позивачем з метою застосування податкового компромісу вірно визначено суми податкового зобовязання з податку на прибуток за 2013 рік та з ПДВ за серпень 2013 року, за жовтень 2013 року, листопад 2013 року, грудень 2013 року, січень-лютий, березень 2014 року та суми які належить сплатити до бюджету /а.с.62/.

Зазначено, що ПП «Окко-Бізнес» відмовлено у процедурі застосування податкового компромісу в частині податку на прибуток за 2014 рік, відповідно до рішення начальника СДПІ з ОВП у м. Львові МГУ Міндоходів № 5889/77/28-06-39/1061 /а.с.47/.

Вважаючи рішення відпвоідача в цій частині безпідставним, необґрунтованим та таким, що порушує права позивача, такий звернувся із позовом до суду.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів згідно з ч. 2 цієї ж статті можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Юрисдикція адміністративних судів відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Враховуючи підстави позову та заперечень, спір виник щодо правомірності відмови контролюючим органом в наданні згоди на застосування податкового компромісу по поданому уточнюючому розрахунку № НОМЕР_1 від 16.04.2015 року, за платежем: податок на прибуток підприємства, яким уточнено звітний податковий період - 2014 рік.

Відповідно до п. 15.1 ст. 15 ПК України № 2755-VI від 02.12.2010 року платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Стаття 67 Конституції України передбачає, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Згідно зі ст. 92 Основного Закону виключно законами України встановлюються система оподаткування, податки і збори.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо особливостей уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу» № 63-VIII від 25.12.2014 року, розділ ХХ «Перехідні положення» ПК України доповнено підрозділом 9-2 «Підрозділ 9-2» Особливості уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість під час застосування податкового компромісу» (далі - Підрозділ 9-2).

Відповідно до п. 1 Підрозділу 9-2, податковий компроміс - це режим звільнення від юридичної відповідальності платників податків та/або їх посадових (службових) осіб за заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість за будь-які податкові періоди до 1 квітня 2014 року з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 цього Кодексу.

Платник податків, який вирішив скористатися процедурою податкового компромісу, під час дії податкового компромісу за такі податкові періоди має право подати відповідні уточнюючі розрахунки податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, в яких визначає суму завищення витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств та/або суму завищення податкового кредиту з податку на додану вартість.

Згідно із п. 7 Підрозділу 9-2, процедура податкового компромісу, встановлена цим підрозділом, поширюється також на неузгоджені суми податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, визначені у податкових повідомленнях-рішеннях, щодо яких триває процедура судового та/або адміністративного оскарження, а також на випадки, коли платник податків отримав податкове повідомлення-рішення, за яким податкові зобов'язання не узгоджені відповідно до норм цього Кодексу. Досягнення податкового компромісу у такому разі здійснюється за заявою платника податків у письмовій формі до контролюючого органу про намір досягнення податкового компромісу. У таких випадках днем узгодження платником податків податкових зобов'язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні, є день подання такої заяви до відповідного контролюючого органу. У разі несплати платником податків такого податкового зобов'язання у сумі, визначеній пунктом 2 цього підрозділу, таке податкове зобов'язання вважається неузгодженим.

Відповідно до п. 11 Підрозділу 9-2, податковий компроміс з урахуванням строків давності відповідно до статті 102 цього Кодексу застосовується до правовідносин, що виникли до 1 квітня 2014 року, та поширюється виключно на податкові зобов'язання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість незалежно від того, проводилися перевірки контролюючих органів чи ні за такі періоди.

Закріплений у ч. 1 ст. 11 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Предметом доказування відповідно до ч. 1 ст. 138 КАС України є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

З матеріалів справи встановлено, що позивачем подано декларацію з податку на прибуток підприємства, у якій уточнюється зобовязання за 2014 рік /а.с.10-11/.

Представник позивача пояснив, що згідно з додатком до вказаної декларації переліку (описі) операцій, щодо яких здійснено уточнення показників податкової декларації з податку на прибуток підприємства зазначено правовідносини з контрагентами, що виникли до 01.04.2015 року, а саме: січень-березень 2014 року, у звязку із завищенням витрат, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування податком на прибуток /а.с.16-19/, таким чином контролюючим органом неправомірно, без врахування всіх нюансів та зясування фактичних обставин, які мали місце при поданні вказаного розрахунку та зазначені у додатку до нього, прийнято рішення про залишення без розгляду вказаної заяви позивача.

Проаналізувавши долучений до матеріалів справи уточнюючий розрахунок, суд зазначає наступне.

Платник податків, який вирішив скористатися процедурою податкового компромісу, під час дії податкового компромісу за такі податкові періоди має право подати відповідні уточнюючі розрахунки податкових зобовязань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, в яких визначає суму завищення витрат, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування податком на прибуток підприємств та/або суму завищення податкового кредиту з податку на додану вартість.

Згідно з п. 2 «Прикінцевих положень» Закону України № 63-VІІІ до затвердження форми уточнюючого розрахунку для застосування податкового компромісу платник податків має право подати уточнюючий розрахунок за діючою на час подання формою як окремий документ з переліком (описом) операцій, щодо яких здійснено уточнення показників податкової декларації.

Уточнення податкового зобов'язання з податку на прибуток у межах податкового компромісу необхідно здійснювати виключно шляхом подачі окремої уточнюючої декларації (розрахунку, звіту), а не у складі звітної (звітної нової) декларації.

Для цього платникам податку на прибуток, які бажають скористатись податковим компромісом, у заголовній частині форм уточнюючих податкових декларацій (розрахунків, звітів) з цього податку слід під словом «Уточнююча» («Уточнюючий») доповнити словами «Податковий компроміс» та зліва від них проставити відмітку, наприклад, «X». Така відмітка означатиме, що уточнююча декларація (розрахунок, звіт) подана з метою застосування податкового компромісу.

У разі, якщо заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток пов'язане із зміною показників витрат, які відображаються у додатках до декларацій (розрахунків, звіту), окрема уточнююча декларація (розрахунок, звіт) подається платниками податку разом з такими додатками.

Крім того, необхідно надавати у складі уточнюючої податкової декларації (розрахунку, звіту) в електронній формі перелік (опис) господарських операцій, щодо яких здійснено уточнення показників податкової декларації використовуючи рядки електронної форми для значення доповнень до податкової декларації, заповнення яких передбачено п. 46.4, ст. 46 ПК України.

При застосуванні податкового компромісу п'ять відсотків від суми заниженого податкового зобов'язання з податку на прибуток має відображатися платниками податку в уточнюючій податковій декларації (розрахунку, звіті) у таких рядках таблиці «Самостійне виправлення помилок»:

24 - податкової декларації з податку на прибуток підприємства, затвердженої наказом Міндоходів від 30.12.2013 року № 872, зареєстрованим у Мінюсті 20.01.2014 за № 103/24880.

Згідно з п. 5 Закону № 63-VІІІ, платник податків сплачує податкові зобовязання, визначені в уточнюючому розрахунку та/або податковому повідомленні-рішенні, у розмірі, передбаченому пунктом 2 цього підрозділу, протягом 10 календарних днів з дня, наступного за днем узгодження. Днем узгодження вважається день отримання повідомлення контролюючого органу про відсутність необхідності проведення документальної позапланової перевірки, а в разі прийняття рішення про необхідність проведення документальної позапланової перевірки - день отримання довідки, що підтверджує правомірність визначення сум податкових зобовязань в уточнюючому розрахунку, або день отримання податкового повідомлення-рішення, прийнятого за результатами такої перевірки.

При цьому, пунктом 8 підрозділу 9-2 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України визначено, що податковий компроміс вважається досягнутим після сплати платником податків узгоджених податкових зобовязань, згідно із цим підрозділом.

Таким чином, суд зважає на покликання представника позивача щодо сплати відповідної суми від податкового зобовязання, визначеного ним в уточнюючій податковій декларації, однак зазначає, що згідно з вказаними вище положеннями у нього не було правових підстав для здійснення такої проплати та такі дії зі сторони позивача, вчинені 23.04.2014 року, були передчасними, оскільки контролюючим органом не винесено рішення про відсутність підстав для проведення перевірки, та складено довідки про підтвердження правомірності визначення сум податкових зобовязань в уточнюючому розрахунку з податку на прибуток за 2014 рік.

Порядок дій контролюючих органів при виконанні підрозділу 9-2 розділу XX «Перехідні положення» ПК України визначено в Методичних рекомендаціях щодо особливостей уточнення податкових зобовязань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу (далі Методичні рекомендації), затверджених наказом ДФС України № 13 від 17 січня 2015 року.

Відповідно до п. 1.2 Методичних рекомендацій у разі застосування податкового компромісу, терміни у цих Методичних рекомендаціях вживаються у значенні, визначеному Кодексом та іншими нормативно-правовими актами.

Під заниженням податкових зобовязань для цілей застосування Методичних рекомендацій слід розуміти неправомірне формування платником податків даних податкового обліку (формування податкового кредиту з податку на додану вартість або витрат з податку на прибуток) у податкових періодах до 1 квітня 2014 року, що призвело до заниження належних до сплати сум податкових зобовязань.

Пунктом 33.1 ст. 33 ПК України визначено, що податковим періодом визнається встановлений цим Кодексом період часу, з урахуванням якого відбувається обчислення та сплата окремих видів податків та зборів.

Податковим періодом може бути: календарний рік; календарне півріччя; календарні три квартали; календарний квартал; календарний місяць та календарний день (п. 34.1 ст. 34 ПК України).

Відповідно до п. 137.4 ст. 137 ПК України, для платників податку на прибуток податковим (звітним) періодом є календарний рік з урахуванням положень, визначених пунктом 57.1 статті 57 цього Кодексу.

В редакції ПК України до 01.01.2015 року (до набрання чинності Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» № 71-VII від 28 грудня 2014 року) визначено, що для цілей цього розділу використовуються такі податкові періоди: календарні квартал, півріччя, три квартали, рік. Базовим податковим (звітним) періодом для цілей цього розділу є календарний квартал або календарний рік для платників податків, визначених у пункті 57.1 статті 57 цього Кодексу (п.152.9 ст.152 Податкового кодексу України).

Таким чином, процедура податкового компромісу поширюється на добровільне декларування заниження податкових зобовязань з податку на прибуток у відповідних звітних періодах до 01.04.2014 року.

З врахуванням того, що звітний податковий період з податку на прибуток рік, податковий компроміс не розповсюджується на факти заниження податкових зобовязань, у звязку із завищенням витрат, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування по податковій декларації з податку на прибуток підприємства за 2014 рік.

Крім того, представником відповідача на підтвердження правомірності прийнятого ним рішення до матеріалів справи долучено копію листа Державної фіскальної служби України від 14.04.2015 року «Про розгляд листа», відповідно до якого Центральним контролюючим органом надано розяснення, що платник податків не має права скористатися процедурою податкового компромісу для подання уточнюючого розрахунку податкових зобовязань з податку на прибуток за базовий звітний період 2014 рік /а.с.37/.

Крім того суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Відповідно до п. 1.3. Методичних рекомендацій зазначено, що Методичні рекомендації не встановлюють нових норм права, а носять виключно рекомендаційний та розяснювальний характер щодо єдиного розуміння процедури податкового компромісу.

Таким чином, такі не можуть застосовуватись всупереч положенням ПК України.

Так, суд вважає безпідставними покликання позивача викладені у додаткових поясненнях щодо неоднозначності тлумачення податковим органом норм діючого законодавства у сфері застосування податкового компромісу.

Відповідно до п 3.12 Методичних рекомендацій заява про компроміс по ППР для досягнення компромісу по неузгоджених сумах податкових зобов'язань (пункт 7 підрозділу 92 розділу XX "Перехідні положення" Кодексу) у випадках, визначених у абзацах 3, 4 та 5 пункту 2.2 цих Методичних рекомендацій, подається до контролюючого органу у довільній письмовій формі.

При отриманні контролюючим органом за основним місцем податкового обліку платника податків Заяви про компроміс по ППР такий орган розглядає таку заяву, а також необхідні матеріали на предмет їх відповідності умовам податкового компромісу, передбаченим Кодексом.

Зокрема, доцільно перевірити: дотримання платником податку, який вирішив скористатися процедурою податкового компромісу, передбаченого пунктом 12 підрозділу 92 розділу XX "Перехідні положення" Кодексу терміну для подання Заяви про компроміс по ППР контролюючому органу; відсутність станом на дату подання Заяви про компроміс по ППР факту узгодження сум податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або ПДВ, щодо яких подано заяву про намір досягнення податкового компромісу, у встановленому Кодексом порядку; наявність факту визначення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або ПДВ за податкові періоди до 1 квітня 2014 року (з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 Кодексу), щодо яких платником податків подано Заяву про компроміс по ППР, у звязку із завищенням витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств та/або завищенням податкового кредиту з ПДВ.

Досягнення податкового компромісу здійснюється за Заявою про компроміс по ППР лише у разі відповідності заяви та податкового зобов'язання, щодо якого її подано, умовам податкового компромісу, передбаченим Кодексом, та сплати платником податків такого податкового зобов'язання у сумі, визначеній пунктом 2 підрозділу 92 розділу XX "Перехідні положення" Кодексу, у встановлені Кодексом терміни сплати узгодженого податкового зобов'язання, визначеного контролюючим органом.

Рішення щодо погодження/непогодження застосування податкового компромісу приймається керівником контролюючого органу на підставі колегіального розгляду структурними підрозділами (податкового та митного аудиту (або іншого структурного підрозділу, який надіслав (вручив) податкове повідомлення-рішення платнику податків), оподаткування юридичних осіб, доходів і зборів з фізичних осіб, правової роботи, погашення заборгованостей, координаційно-моніторингового, власної безпеки, слідчими підрозділами фінансових розслідувань, оперативними підрозділами), що оформлюється відповідним протоколом.

До проекту рішення додається розрахунок сум податкових зобов'язань, визначених контролюючим органом у податкових повідомленнях-рішеннях, щодо яких може бути застосований податковий компроміс з розбивкою по податкових повідомленнях-рішеннях, податках (з окремим визначенням сум податкових зобов'язань та штрафних (фінансових) санкцій), періодах, а також з виділенням сум, що підлягають сплаті для досягнення податкового компромісу (5 відсотків) та погашенню.

Рішення щодо погодження/непогодження застосування процедури податкового компромісу приймається у довільній формі. При цьому в обов'язковому порядку в ньому зазначається: дата прийняття рішення; дата, номер Заяви про компроміс по ППР; дата, номер податкового повідомлення-рішення, загальна сума грошових зобов'язань по повідомленню-рішенню; відомості щодо оскарження податкового повідомлення-рішення в адміністративному/судовому порядку; наявність кримінального провадження; норми законодавства, що є підставою для прийняття цього рішення; загальна сума податкових зобов'язань, визначених контролюючим органом у податковому повідомленні-рішенні, щодо яких може бути застосований податковий компроміс (відповідно до розрахунку); загальна сума податкових зобов'язань, що підлягає сплаті платником податків для досягнення податкового компромісу (5 відсотків).

У разі встановлення фактів щодо невідповідності Заяви про компроміс по ППР та податкового зобов'язання, щодо якого її подано, умовам податкового компромісу, передбаченим Кодексом, приймається рішення довільної форми щодо непогодження застосування процедури податкового компромісу.

Таке рішення підписується керівником контролюючого органу та надсилається платнику податків у порядку, визначеному п. 3.5 цих Методичних рекомендацій.

У разі прийняття контролюючим органом рішення щодо погодження застосування податкового компромісу та сплати платником податків узгодженої суми податкового зобов'язання протягом 10 календарних днів з дня надання ним Заяви про компроміс по ППР у розмірі 5 відсотків від суми податкового зобов'язання інша частина 95 відсотків, а також штрафи та пеня вважаються погашеними.

У разі несплати платником податків такого податкового зобов'язання у сумі, визначеній пунктом 2.3 Методичних рекомендацій, таке податкове зобов'язання вважається неузгодженим.

Таким чином, рішення щодо погодження/непогодження застосування процедури податкового компромісу є документом, який необхідний, насамперед для контролюючого органу для належного обліку (адміністрування) податкових зобовязань, які зі стану неузгоджених переносяться у стан узгодених відповідно до приписів п. 7 підрозділу 9-2 розділу ХХ Перехідних положень ПК України.

Крім того, суд звертає особливу увагу на той факт, що відповідно до змісту Рекомендації Комітету ОСОБА_2 Європи №R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_2 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип поділу влади.

Принцип поділу влади виключає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

За таких обставин, позовні вимоги позивача, в частині зобов'язання відповідача прийняти рішення про досягнення податкового компромісу з податку на прибуток підприємства, є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходять за межі завдань адміністративного судочинства.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч. 2. ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Оцінюючи рішення відповідача на відповідність ч. 3 ст. 2 КАС України, суд вважає, що вони прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України; з урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та неупереджено.

Зокрема, суд зазначає і про відсутність підстав для зобовязання відповідача повторно розглянути питання щодо застосування процедури податкового компромісу до позивача, оскільки порушених прав, що підлягають відновленню у даному випадку не встановлено.

Таким чином, сукупність вищевикладених обставин підтверджено документально, що дає суду підстави визнати позовні вимоги недоведеними та безпідставними, у задоволенні яких слід відмовити.

Відповідно до положень ст. 94 КАС України судові витрати позивачу, якому відмовлено у задоволенні позову, не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 17-20, 50, 69-72, 86, 94, 138, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в :

1. У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Постанова може бути оскаржена, згідно зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з дня її проголошення чи отримання копії постанови, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили, згідно зі ст. 254 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 02.11.2015 року.

Суддя Кравців О.Р.