Справа № 804/4008/15
Суддя: Павловський Дмитро Павлович
Дата ухвалення: 2015-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 квітня 2015 р. Справа № 804/4008/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вівос-Сервіс" до Верхньодніпровська обєднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
16 березня 2015 р. до суду надійшов даний адміністративний позов, у якому позивач просить: визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення рішення від 06.02.2015 року № НОМЕР_1 про сплату 9764,97 грн., податку на додану вартість та штрафних (фінансових) санкцій 2441,24 грн., Верхньодніпровської обєднаної державної податкової інспекції у Дніпропетровській області.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що Верхньодніпровської обєднаної державної податкової інспекції у Дніпропетровській області (далі за тексом - відповідач) було проведено позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Вівос Сервіс» (далі за текстом - позивач) з питань перевірки взаємовідносин з контрагентами. За результатами якої було складено Акт, на підставі акту було винесено податкові повідомлення рішення. Позивач вважає дії відповідача протиправними та такими що не відповідають діючому законодавству та винесені їм рішення підлягають скасуванню.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.03.2015р. за даним позовом відкрито провадження у адміністративній справі, та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.
У судове засідання 16.04.2015 р. прибули представники позивача.
Представник відповідача в судове засідання не зявився був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Представаники позивача заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, наддали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просили суд позов задовольнити у повному обсязі.
Представники позивача у судовому засіданні 16.04.2015р. проти продовження розгляду справи у письмовому провадженні не заперечували.
Відповідно до ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Враховуючи вищевказане, суд ухвалив розглянути справу у письмовому провадженні.
Враховуючи надані пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та подані до суду докази, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступних підстав.
На думку перевіряю чого ТОВ «Вівос-сервіс» порушило: 1) п. 198.1, п. 198.2, п. 198.6 ст198 Податкового Кодексу України №2755-6 від 02.12.2010р. із змінами та доповненнями, в результаті чого занижено податок на додану вартість у сумі 9764,97 грн., в т.ч. за: січень 2013 року - 441,65 грн., лютий 2013 року -1373,32 грн. жовтень 2013 року 7950,00 грн.
Відповідач інформує, що при отриманні матеріалів, які не підтверджують данні обліку суб'єкта господарювання, який перевіряється, керівником податкового органу можуть бути вжиті заходи щодо проведення документальної виїзної або невиїзної перевірки відповідь до Податкового кодексу України від 4 грудня 2010 року № 2755-6.
Також, судом були досліджені письмові докази, а саме: копія Акту перевірки від 19.01.2015р. № 21/04-16-22-01/34672147, копія податкового повідомлення рішення, копія договорів, копія податкових накладних, виписка з ЄДРПОУ, копія реєстру видачі дизельного палива, копія журналу видачі бензину.
Дослідивши матеріали справи та подані до суду докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи, суд встановив таке.
Відповідно п. 198.1. ст. 198 Податкового Кодексу України № 2755-УІ від 02.12.2010р. із змінам та доповненнями: право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі; в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності), отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територій України, за договорами оперативного абс фінансового лізингу".
Відповідно п. 198.2. ст. 198 Податкового Кодексу України № 2755-УІ від 02.12.2010р. із змінами та доповненнями: датою виникнення прара платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше, дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів послуг, дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Відповідно до п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст.4 Податкового кодексу України податковий кредит це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобовязання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
У разі, якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.
Таким чином, враховуючи викладені норми Податкового кодексу України, а саме: наявність у платника податку покупця належно оформленої податкової накладної, фактично сплата грошових коштів контрагенту, в сумі визначеній в податковій накладній, а також фактичне виконання господарської операції, за наслідками якої у платника податку на додану вартість виникає право на податковий кредит.
Податковий кодекс України передбачає тільки один випадок не включення до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг) - це не підтвердження податковими накладними або оформлення з порушення вимог чи не підтвердження митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу) (пункт 198.6 статті 198).
Згідно з пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках: порядковий номер податкової накладної; дата виписування податкової накладної; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість,: .обсяг;
є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.
За приписом пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надаєтеся виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.
Як свідчать статутні документи ПП «Полтава-проект-монтаж» та ТОВ « Біатек», та відсутність рішень суду про зняття цих підприємств з державної реєстрації, на момент складання податкових накладних і на сьогоднішній день, контрагенти ПП «Полтава -проект - монтаж» та ТОВ «Біатек» були та є зареєстровані як платники податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, а тому мали право нараховувати податок на додану вартість та складати податкові накладні на кожну поставку послуг; в свою чергу, податкові накладні, на підставі яких ТОВ «Вівос-Сервіс» формувало податковий кредит, та копії яких знаходяться в матеріалах наданих до Верхньодніпровської ОДПІ відповідають вимогам, встановленим пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України,що не оскаржуються податковим органом, можна зазначити: що у разі якщо на час здійснення господарських операцій, за якими податковий орган не визнає обґрунтованим віднесення до податкового кредиту сум податку на додану вартість, постачальники були включені до Єдиного державнок реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підпрйємців, а також мали свідоцтво про реєстрацій платника податку на додану вартість, покупець не може нести відповідальність ні за несплату податків продавцями, ні за можливу недостовірність відомостей про них, наведених у зазначеному реєстрі, за умови необізнаності щодо неї.
Необхідно також враховувати вимоги статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», яка встановлює: якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них е внесено відповідних змін; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державної реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бут використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати і відомості. Також відповідач стверджує про те, що Верхньодніпровською ОДПІ отримав інформацію від ГУ ДФС у Дніпропетровській області в якій надано інформацію про громадянина ОСОБА_3 Молдова гр. ОСОБА_4.
Судом встановлено, що відношення ТОВ «Вівос-Сервіс» не має до громадянина ОСОБА_3 Молдова гр. ОСОБА_4, ні господарських ні будь яких відносин підприємство цією особою не мало).
В господарських договорах,що було укладено нами з ПП «Полтава-проект-монтаж» та ТОВ «Біатек», ця особа не значиться. Господарські договори укладалися з відповідальними особами - директором ТОВ «Біатек» - громадянином ОСОБА_5, та директором ПП «Полтава-проект-монтаж» громадянином ОСОБА_6. Так, в момент здійснення спірних господарських операцій ПП «Полтава-проект-монтаж» та ТОВ « Біатек» були зареєстровані як юридичні особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.
Виходячи з вищевикладеного можна зробити висновок, що перевіряючи не звернула уваги на ті докази законного права ТОВ «Вівос-Сервіс» віднесення сум податку до податкового кредиту.
Позивачем доведено, що товар бензин та дизпаливо, отриманий у ПП «Полтава - проект-монтаж» свої: транспортом, що орендується, про що надано подорожній лист (в додатку). А товар, що отриманий від ТОВ «Біатек» - цемент, було доставлено на територію нашого підприємства транспортом продавця, про, що є ТТН і надано для вивчення повторно.
Посилання інспектора на п. 11.1. Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні затвердженого наказом Мінтрансу України від 14.10.97. № 363 обовязковість використання в обліку ТТН, але до 2014 року 14.01. не існувало затвердженої форми ТТН, наказом № 983 від 05.12.2013 року було затверджено нову форму ТТН додаток №7 до Правил № 363. Зауважимо також, що товарно транспортна накладна не міститься в переліку документів, що визначають право на формування податкового кредиту з ПДВ. Тому зауваження, щодо заповнення товаротранспортних накладних не є перешкодою для використання права покупця на податковий кредит, як за придбаними послугами з перевезення товарів, так і за придбанням самих товарів.
Підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як діяльність особи, що пов'язану з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямовану на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами. Матеріали ,що надано вам підтверджують, що придбані у ПП «Полтава - проект-монтаж» та у ТОВ «Біатек» товари: бензин, дизпаливо та цемент, були використані у власному виробництві про, що надано відповідні документи та і в самому акті цей факт не заперечується, на підтвердження чого в матеріалах справи містяться копії відповідних договорів, актів виконаних робіт, зареєстрованих податкових накладних, реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, документів бухгалтерського обліку.
Таким чином, операції з контрагентами ПП «Полтава-проект-монтаж» та ТОВ «Біатек» здійснені в межах господарської діяльності, є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності підприємства при здійсненні вказаних операцій.
За діючим законодавством України, платник податків не може нести відповідальність за дії контрагентів при відсутності вини, інакше порушуються основні конституційні засади: дотримання принципу справедливості як невідємного елемента верховенства права (ст.8 Конституції України), індивідуальний характер відповідальності - тобто відповідати має саме той, хто припустився порушення (ст.61 Конституції України), забезпечення доведеності вини (ст.129 Конституції України).
Отже, на підставі вищезазначених норм законодавства, встановлених судом обставин справи та наданих сторонами доказів на підтвердження своєї позиції, суд приходить до висновку, що позивачем доведено правомірність своїх дій, що підтверджується письмовими доказами, долученими ТОВ «Вівос - Сервіс» на підтвердження своєї позиції, та є всі підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Керуючись ст. ст. 11, 69-71, 86, 94, 128, 158-165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення рішення від 06.02.2015 року № НОМЕР_1 про сплату 9764,97 грн., податку на додану вартість та штрафних (фінансових) санкцій 2441,24 грн., Верхньодніпровської обєднаної державної податкової інспекції у Дніпропетровській області.
Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вівос - Сервіс» документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України у сумі 182 (сто вісімдесят дві) грн. 70 коп.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя ОСОБА_1