Справа № 201/15515/14-а (2а/201/399/14)
Суддя: Заїка М.М.
Дата ухвалення: 2015-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2015 року м. Київ К/800/9342/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Заїки М.М.,

суддів Білуги С.В.,

Кобилянського М.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Громадської організації «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» в інтересах члена громадської організації ОСОБА_2 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2015 року у справі за позовом Громадської організації «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» в інтересах члена громадської організації ОСОБА_2 до головного лікаря Комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги №11 Дніпропетровської міської ради ОСОБА_3 про визнання дій протиправними у зв'язку із порушенням права на отримання публічної інформації та зобов'язання вчинити певні дії,

встановила:

У грудні 2014 року Громадська організація «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» звернулась в інтересах члена громадської організації ОСОБА_2 до суду з позовом до головного лікаря Комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги №11 Дніпропетровської міської ради ОСОБА_3 про визнання дій протиправними у зв'язку із порушенням права на отримання публічної інформації та зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2015 року, позовну заяву повернуто з підстав, передбачених пунктом 3 частини третьої статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з тим, що громадська організація, яка діє без статусу юридичної особи, не наділена здатністю мати процесуальні права та обов'язки в адміністративному судочинстві.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, керівник Громадської організації «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» ставить питання про скасування судових рішень з направленням справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги, рішення судів першої та апеляційної інстанцій щодо правильності застосування ними норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено повернення позовної заяви позивачеві, якщо позовну заяву подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності.

Частиною першою статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що здатність мати процесуальні права та обов'язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами).

Згідно частини третьої зазначеної статті здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов'язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить органам державної влади, іншим державним органам, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування, їхнім посадовим і службовим особам, підприємствам, установам, організаціям (юридичним особам).

Відповідно до частини другої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), суб'єкти владних повноважень.

За визначеннями, наданими у статті 1 Закону України «Про громадські об'єднання», громадське об'єднання - це добровільне об'єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів. Громадське об'єднання за організаційно-правовою формою утворюється як громадська організація або громадська спілка. При цьому, громадська організація - це громадське об'єднання, засновниками та членами (учасниками) якого є фізичні особи; громадська спілка - це громадське об'єднання, засновниками якого є юридичні особи приватного права, а членами (учасниками) можуть бути юридичні особи приватного права та фізичні особи. Громадське об'єднання може здійснювати діяльність зі статусом юридичної особи або без такого статусу. Громадське об'єднання зі статусом юридичної особи є непідприємницьким товариством, основною метою якого не є одержання прибутку.

Порядок утворення та реєстрації громадських об'єднань визначено статтями 9-17 Закону України «Про громадські об'єднання». Надана до суду копія наказу Дніпропетровського міського управління юстиції №381 від 15 жовтня 2014 року про прийняття повідомлення про утворення Громадської організації «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» відповідно до статті 16 Закону України «Про громадські об'єднання» свідчить про реєстрацію цієї громадської організації без статусу юридичної особи.

Судами попередніх інстанцій також встановлено, що витягом з протоколу №1 від 15 вересня 2014 року установчих зборів засновників Громадської організації «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» вирішено створити правозахисну організацію без статусу юридичної особи, яка буде здійснювати свою діяльність з основною метою здійснення та для захисту членів організації законних соціальних, економічних, творчих, культурних, екологічних, трудових та інших інтересів, які не суперечать законодавству, проте дана правова організація діє без статуту, та з наданих документів не вбачається її повноваження на звернення з позовними заявами до суду.

Із змісту позовної заяви вбачається, що Громадська організація «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» звернулась до суду в інтересах члена організації - ОСОБА_2

Відповідно до частини першої статті 60 Кодексу адміністративного судочинства України звертатися до адміністративного суду із адміністративними позовами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб і брати участь у цих справах можуть Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи у випадках, встановлених законом.

Разом з тим, Конституційний Суд України в рішенні від 28 листопада 2013 року №12-рп/2013 зазначив, що громадська організація може захищати в суді особисті немайнові та майнові права як своїх членів, так і права та охоронювані законом інтереси інших осіб, які звернулися до неї за таким захистом, лише у випадках, якщо таке повноваження передбачено у її статутних документах та якщо відповідний закон визначає право громадської організації звертатися до суду за захистом прав та інтересів інших осіб.

Колегія суддів суду касаційної інстанції приходить до висновку, що вказана правова позиція Конституційного Суду України повністю кореспондується з правовим змістом статей 48 та 60 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з чим вважає, що звертатись до суду із адміністративним позовом в інтересах інших осіб мають право лише громадські об'єднання із статусом юридичної особи, оскільки ні Законом України «Про громадські об'єднання», ні Кодексом адміністративного судочинства України іншого не передбачено.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами судів першої та апеляційної інстанцій про те, що на момент звернення до суду з позовом Громадська організація «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» не мала адміністративної процесуальної дієздатності, а тому її позовна заява підлягає поверненню.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає. Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2015 року необхідно залишити без змін, оскільки вони є законними і обґрунтованими та постановлені з дотриманням норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Громадської організації «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» в інтересах члена громадської організації ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2015 року у справі за позовом Громадської організації «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» в інтересах члена громадської організації ОСОБА_2 до головного лікаря Комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги №11 Дніпропетровської міської ради ОСОБА_3 про визнання дій протиправними у зв'язку із порушенням права на отримання публічної інформації та зобов'язання вчинити певні дії - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.М. Заїка

Судді С.В. Білуга

М.Г. Кобилянський