Справа № 806/2245/15
Суддя: Іваненко Т.В.
Дата ухвалення: 2015-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Липа В.А.
Суддя-доповідач:Іваненко Т.В.
УХВАЛА

іменем України

"03" листопада 2015 р. Справа № 806/2245/15

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Іваненко Т.В.

суддів: Зарудяної Л.О.

Кузьменко Л.В.,

при секретарі Іщенко І.П. ,

за участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "19" серпня 2015 р. у справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, третя особа Андрушівська районна державна адміністрація Житомирської області про визнання неправомірними дій, зобов'язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив:

- визнати протиправною відмову Головного управління Держземагентства у Житомирській області щодо відмови у відведенні земельної ділянки на рівні земельної частки (паю) по Андрушівській міській раді орієнтовною площею 3,22 га із земель запасу в межах Андрушівської міської ради, Житомирської області;

- зобов'язати Головне управління Держземагентства у Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_4 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою з подальшим прийняттям рішення у відповідності до вимог ст. 118, 122 ЗК України про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність на рівні земельної частки (паю) по Андрушівській міській раді орієнтовною площею в розмірі 3,22 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель запасу в межах Андрушівської міської ради Житомирської області.

Позов обґрунтовано тим, що рішенням Андрушівського районного суду від 05.12.2014 року визнано за ОСОБА_4 право на земельну частку (пай) у розмірі 3,22 в умовних кадастрових гектарах, що знаходиться в адміністративних межах Андрушівської міської ради Житомирської області. В подальшому позивач звертався до Держземагенства у Андрушівському районі, Андрушівської райдержадміністрації та Головного управління Держземагентства у Житомирській області з заявами про виділення земельної ділянки - паю. Листом Головного управління Держземагентства у Житомирській області від 03.04.2015 № М-75/0-144/6-15 позивачу відмовлено у виділенні ділянки посилаючись на ст. 122 Земельного кодексу України, а також на ст. 2 Закону України "Про порядок виділення в натурі на місцевості земельних ділянок власникам земельних ділянок (паїв)", де зазначило, що повноваження щодо виділення земельних ділянок, які належали колективним сільськогосподарським підприємствам - належать сільським, селищним, міським радам та районним державним адміністраціям. Крім того, у даній відповіді Держземагенство зазначило про необхідність долучення до заяви графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 19.08.2015 року позов задоволено.

Визнано протиправною відмову Головного управління Держземагентства у Житомирській області щодо відмови у відведенні земельної ділянки (паю) у розмірі 3,22 га в умовних кадастрових гектарах, яка відповідає розміру паїв інших бувших членів реформованого КСП ім.Шевченка, м.Андрушівка, що знаходиться в адміністративних межах Андрушівської міської ради Житомирської області, викладену у листі 03.04.2015 № М-75/0-144/6-15.

Зобов'язано Головне управління Держземагентства у Житомирській області розглянути заяву ОСОБА_4 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність адміністративних межах Андрушівської міської ради Житомирської області та прийняти рішення у відповідності до вимог статей 118, 122 Земельного кодексу України.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні позову.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення апеляційної скарги заперечував. Просив відмовити в її задоволенні. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Представник відповідача в судовому засіданні доводи та вимоги апеляційної скарги підтримав. Просив задовольнити апеляційну скаргу.

Судом допущено заміну відповідача з Головного управління Держземагенства в Житомирській області на Головне управління Держгеокадастру в Житомирській області як правонаступника.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Суд встановив, що рішенням Андрушівського районного суду від 05.12.2014 року визнано за ОСОБА_4 право на земельну частку (пай) у розмірі 3,22 га в умовних кадастрових гектарах, яка відповідає розміру паїв інших бувших членів реформованого КСП ім.Шевченка, м.Андрушівка, що знаходиться в адміністративних межах Андрушівської міської ради Житомирської області, як спадщину яка відкрилась після смерті ОСОБА_5, який помер 29.12.1995 (а.с. 10-11).

Позивач звернувся із письмовою заявою до відділу Держземагенства у Андрушівському районі про прийняття рішення щодо отримання позивачем земельної ділянки на території Андрушівської міської ради із земель резервного фону чи земель запасу в розмірі земельної частки (паю) бувших членів реформованого КСП ім. Шевченка м.Андрушівка Житомирської області.

Листом від 31-607-03-382/2-15 від 04.02.2015 позивачу було відмовлено у виділенні земельної ділянки. Відмова мотивована тим, що розпаювання земель та передача їх в подальшому членам колективних сільськогосподарських підприємств здійснювалась за рахунок земель колективної власності даних підприємств відповідно до прийнятих розпоряджень Андрушівської РДА, а тому Держземагенство у Андрушівському районі не наділено повноваженнями щодо прийняття рішень про розпорядження землями колективної власності для набуття права на земельну частку (пай). Крім того, позивачу роз'яснено, що виділити земельну частку (пай) можливо лише із резервних часток (паїв) чи земель запасу.

Після звернення позивача до Андрушівської РДА, ним було отримано відповідь №М-51/01 від 27.02.2015 про те, що райдержадміністрація не здійснює передачу земель резервного фонду чи земель запасу сільськогосподарського використання, та рекомендовано звернутись до Головного управління Держземагенства в Житомирській області.

12.03.2015 року до Головного управління Держземагенства в Житомирській області звернувся ОСОБА_4 із заявою про прийняття рішення про отримання у власність земельної ділянки на території Андрушівської міської ради із земель резервного фонду чи земель запасу в розмірі земельної частки (паю) бувших членів реформованого КСП ім. Шевченка.

Листом від 03.04.2015 № М-75/0-144/6-15 Головне управління Держземагентства у Житомирській області позивачу було відмовлення у виділенні ділянки посилаючись на ст. 122 Земельного кодексу України, а також на ст. 2 Закону України "Про порядок виділення в натурі на місцевості земельних ділянок власникам земельних ділянок (паїв)", де зазначило, що повноваження щодо виділення земельних ділянок, які належали колективним сільськогосподарським підприємствам - належать сільським, селищним, міським радам та районним державним адміністраціям. Крім того, у даній відповіді Держземагенство зазначило про необхідність долучення до заяви графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Порядок організації робіт та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками регулюються Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)".

Вказаний Закон містить механізм встановлення права власності на земельні частки (паї) з отриманням державного акта на право власності на земельну ділянку, який посвідчує право власності на таку землю.

У ч. 1 ст. 3 Закону зазначено, що підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації.

Статтею 13 Закону передбачено, що нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження.

Частина 2 ст.5 Закону передбачає, що сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації-за межами населених пунктів.

Таким чином, оскільки земельні частки (паї) не відносяться ні до земель державної, ні до комунальної власності, повноваження щодо передачі цих земель у власність громадянам-власникам сертифікатів на земельну частку (пай), а також надання цих земель у користування залишаються у районних державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування.

Разом з тим, у випадку визнання права на земельну частку (пай) за рішенням суду із земель державної (комунальної) власності, відповідні рішення має приймати територіальний орган центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин.

Відповідно до абзацу 2 пункту 8 Розділу X Перехідних положень Земельного Кодексу України, члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств та працівники державних і комунальних закладів освіти, культури та охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонери з їх числа, які на час набрання чинності цим Кодексом не приватизували земельні ділянки шляхом оформлення права на земельну частку (пай), мають право на їх приватизацію в порядку, встановленому статтями 25 та 118 цього Кодексу. В сільськогосподарських акціонерних товариствах право на земельну частку (пай) мають лише їх члени, які працюють у товаристві, а також пенсіонери з їх числа.

Згідно приписів ст.25 Земельного кодексу України при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю).

Рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій.

Землі у приватну власність особам, зазначеним у частині першій цієї статті, передаються безоплатно.

Особи, зазначені у частині першій цієї статті, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості).

Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у процесі приватизації створюють резервний фонд земель за погодженням його місця розташування з особами, зазначеними в частині першій цієї статті у розмірі до 15 відсотків площі усіх сільськогосподарських угідь, які були у постійному користуванні відповідних підприємств, установ та організацій.

Резервний фонд земель перебуває у державній або комунальній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням.

Приписами ч.3 ст.118 Земельного кодексу України визначено, що громадяни - працівники державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонери з їх числа, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельних ділянок, які перебувають у постійному користуванні цих підприємств, установ та організацій, звертаються з клопотанням про приватизацію цих земель до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Згідно приписів ч.4 ст.122 Земельного кодексу України Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до п.1 Положення про Державне агентство земельних ресурсів України, затвердженого Указом Президента України від 8 квітня 2011 року №445, Державне агентство земельних ресурсів України (Держземагентство України) є центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів та топографо-геодезичної і картографічної діяльності, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України (далі - Міністр), входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері земельних відносин та топографо-геодезичної і картографічної діяльності.

Згідно до п. 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 р. № 15 Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем'єр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності та земельних відносин, а також у сфері Державного земельного кадастру.

Отже, аналіз діючого законодавства дає підстави для висновків, що позивач має гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості) і у разі відсутності такої землі - із резервного фонду земель державної або комунальної власності.

Колегія суддів не приймає доводів апеляційної скарги стосовно того, що до клопотання не додано графічних матеріалів, на яких зазначене бажане місце розташування земельної ділянки, оскільки предметом спору та підставою для відмови в розгляді поданої заяви по суті стало питання відсутності повноважень у Головного управління Держземагенства в Житомирській області.

На підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що територіальним органом Центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин є Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області і саме воно уповноважене на передачу земель запасу державної власності сільськогосподарського призначення, в тому числі, і позивачу для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не впливають на правильність прийнятого судового рішення. Постанову прийнято з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області залишити без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "19" серпня 2015 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Т.В. Іваненко

судді: Л.О. Зарудяна

Л.В. Кузьменко

Повний текст cудового рішення виготовлено "04" листопада 2015 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_4 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам: Головне управління Держземагенства у Житомирській області вул.Довженка, 45, м.Житомир,10002

4-третій особі: Андрушівська районна державна адміністрація Житомирської області - пл.Т.Г.Шевченка,1, м.Андрушівка, Андрушівський район, Житомирська область,13401,