Справа № 2а-4005/10/1370
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2015-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2015 р. Справа № 876/8456/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2, про виконання вимог припису,-

В С Т А Н О В И В:

В травні 2010 року позивач - Державна архітектурно-будівельна інспекція України (далі - ДАБК) звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2, в якому просила зобов»язати відповідача виконати вимоги припису №1/25-з від 18.02.2010 року, а саме демонтувати самочинно влаштовану частину балкону до квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх позовних вимог покликалася на те, що 20.04.2010 року позивачем проведено позапланову перевірку виконання вимог припису №1/25-з від 18.02.2010 року з приводу демонтажу самочинно влаштованої частини балкону до квартири АДРЕСА_1, якою встановлено, що припис Інспекції ДАБК у Львівській області №1/25-з від 18.02.2010 року не виконано, самочинно влаштовану частину балкону не демонтовано, про що складено акт №43/04-з. У зв»язку з цим, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 24 липня 2015 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції, ДАБК оскаржила її в апеляційному порядку, яка, покликаючись на неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою адміністративний позов задовольнити з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання для розгляду справи не прибули, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступило, а тому, колегія суддів, у відповідності до п.п. 1, 2, ч. 1 ст. 197 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що постанову суду першої інстанції слід залишити без змін з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, за зверненням гр. ОСОБА_2 від 05.02.2010 року, скерованого Львівською облдержадміністрацією, Інспекцією ДАБК у Львівській області проведено перевірку з приводу влаштування позивачем балкону до квартири АДРЕСА_1, про що складено акт №13/01-з від 18.02.2010 року. Перевіркою встановлено, що гр. ОСОБА_1 здійснив будівництво балкону до квартири АДРЕСА_1 (розширив існуючий балкон) без дозволу Інспекції ДАБК у Львівській області на виконання будівельних робіт, що є порушенням ст. 29 Закону України «Про планування і забудову територій» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

За результатами перевірки, заступником начальника Інспекції ДАБК у Львівській області видано припис №1/25-з від 18.02.2010 року на реконструкцію існуючого консольного балкону квартири АДРЕСА_1, в якому ОСОБА_1 запропоновано здійснити демонтаж самочинно влаштованої частини балкону, а також у строк до 18.03.2010 року зобов»язано письмово повідомити Інспекцію ДАБК у Львівській області про виконання вимог такого.

Правомірність даного припису встановлена судовими рішеннями, які набрали законної сили, а саме постановою Львівського окружного адміністративного суду у справі №2а-6677/10/1370 від 21.04.2011 року залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду у справі №49207/11/9104 від 06.10.2014 року.

19.02.2010 року позивачем винесено постанову №1/34-з по справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 за порушення ч. 3 ст. 96 КУпАП притягнено до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 170,00 грн.

20.04.2010 року Інспекцією ДАБК у Львівській області проведено позапланову перевірку виконання вимог припису №1/25-з від 18.02.2010 року з приводу демонтажу самочинно влаштованої частини балкону до квартири АДРЕСА_1. Перевіркою встановлено, що припис Інспекції ДАБК у Львівській області №1/25-з від 18.02.2010 року не виконано, самочинно влаштовану частину балкону не демонтовано. За результатами згаданої перевірки складено акт проведення перевірки №43/04-з.

Враховуючи те, що відповідачем не виконано вимог припису №1/25-з від 18.02.2010 року, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що встановивши факт самочинного будівництва, повинен був би звернутись до суду з позовом про знесення самочинно збудованого об»єкта та компенсацію витрат, пов»язаних з таким знесенням, оскільки відповідач в установлений строк добровільно не виконав вимоги, встановлені у приписі №1/25-з від 18.02.2010 року. Натомість, у справі, що розглядається, позивач просить відповідача зобов»язати вчинити дії, а саме виконати вимоги припису №1/25-з від 18.02.2010 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважаючи, що він відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України (в редакції, що діяла на час звернення позивача до суду) житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов»язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Таким чином, суд може прийняти рішення про зобов»язання особи, що здійснила самочинне будівництво, провести перебудову виключно в тих випадках, коли таке будівництво суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотно порушує будівельні норми.

Крім того, за час розгляду справи відбулись зміни у законодавстві, що регулює містобудівну діяльність.

Так, втратив чинність Закон України «Про планування і забудову територій», на положення якого посилалась Інспекція в своїй позовній заяві. Натомість, статтею 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» обумовлено, що у разі виявлення факту самочинного будівництва об»єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об»єкта та компенсацію витрат, пов»язаних з таким знесенням.

Таким чином, судове рішення про зобов»язання особи, що здійснила самочинне будівництво, знести самочинно збудований об»єкт приймається у випадку, коли неможлива перебудова такого об»єкту з метою усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб чи істотного порушення будівельних норм.

Оскільки частиною другою статі 71 КАС України на відповідача покладено обов»язок доказування правомірності своїх рішень та вимог, Інспекція повинна надати докази того, що будівельні роботи, виконані відповідачем, суперечать суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотно порушує будівельні норми, а з огляду на приписи Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» надати також докази неможливості перебудови такого об»єкту з метою усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб чи істотного порушення будівельних норм.

Окрім вказаного, норма ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», передбачає право звернутися до суду з позовом про знесення самочинно збудованого об»єкта та компенсацію витрат, пов»язаних з таким знесенням, а не заявляти вимогу про зобов»язання відповідача виконати припис.

Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивач при зверненні до суду обрав неправильний спосіб захисту, відтак позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла переконання, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними і необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 липня 2015 року у справі №2а-4005/10/1370 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п»ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий суддя : Л.Я. Гудим

Судді: О.М. Довгополов

В.В. Святецький