Справа № 2а-2201/10/0970
Суддя: Остап'юк С.В.
Дата ухвалення: 2010-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2010 р. Справа № 2a-2201/10/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Суддя Остапюк С.В.

за участю секретаря Третяк В.Р.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Закритого акціонерного товариства «Прикарпатжитлобуд»до управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську про визнання нечинним та скасування розрахунку фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за №587 від 21.01.2010 року, -

ВСТАНОВИВ:

14.06.2010 року закрите акціонерне товариство «Прикарпатжитлобуд» (далі позивач, товариство) звернулося з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську (далі відповідач) про визнання нечинним та скасування розрахунку фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за №587 від 21.01.2010 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що направлений розрахунок, згідно якого позивач зобовязаний здійснювати щомісячне відшкодування відповідачу понесені витрати на виплату і доставку пенсій, призначених колишнім працівникам позивача на пільгових умовах, є невірним, складеним в порушення Законів України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», «Пенсійне забезпечення»та включає виплачені надбавки та доплати, товариству завищено частку пільгових пенсій, що підлягає відшкодуванню, а також включено суми пенсій, виплачених особам пільгова пенсій яким підлягає призначенню в порядку статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а понесені витрати на її виплату здійснюються за рахунок бюджету.

Представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав з мотивів, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача проти заявленого позову заперечив, суду пояснив, що оскаржуваний розрахунок є правомірним, складений у відповідності до встановлених вимог, а розмір витрат на виплату та доставку пенсій призначених на пільгових умовах зазначений у даному розрахунку підлягає відшкодуванню позивачем відповідачу.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що позивач є юридичною особою, зареєстрованою виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради 17.08.1994 року та зареєстрованою в управлінні Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську як платник страхових внесків.

21.01.2010 року відповідачем направлено позивачу розрахунок фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»за списками 1 та 2 за 2010 рік за №587, що надійшли з відділів призначення пенсій органів Пенсійного фонду України. Згідно вказаного розрахунку починаючи з 01.01.2010 року розмір відшкодування складає 6215, 69 гривень, розмір невідшкодованих витрат складає 98523, 65 гривень.

До вказаного розрахунку долучено розрахунки фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів «б-з»статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»за 2010 року від відділів надходжень доходів управлінь Пенсійних фондів України в місті Калуші та місті Івано-Франківську.

Виключно Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»визначаються: принципи та структура системи загальнообовязкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообовязковому державному пенсійному страхуванню; перелік платників страхових внесків, їх права та обовязки; порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків; стягнення заборгованості за цими внесками.

Статтею 5 вказаного Закону його дію поширено на регулювання відносини, що виникають між субєктами системи загальнообовязкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів на ці правовідносини може поширюватися лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що йому не суперечить.

Відповідно пункту 1 статті 11 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, в об'єднаннях громадян, у фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності та інших осіб (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент) на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру.

Абзацом 1 пункту 8 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»до набрання чинності законом про спрямування частини страхових внесків до Накопичувального фонду (крім підпункту 5, який діє протягом строку, визначеного Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо оподаткування сільськогосподарських підприємств та підтримки соціальних стандартів їх працівників" від 24 червня 2004 року) страхові внески, що перераховуються до солідарної системи (крім страхових внесків, що перераховуються особами, зазначеними в пунктах 3 і 4 статті 11 та у статті 12 цього Закону, а також страхових внесків, сплачуваних за осіб, зазначених у пунктах 8, 13, 14, 17 статті 11 цього Закону), сплачуються страхувальниками та застрахованими особами на умовах і в порядку, визначених цим Законом, та в розмірах, передбачених Законом України «Про збір на обовязкове державне пенсійне страхування»для відповідних платників збору. Платники збору на обовязкове державне пенсійне страхування, визначені пунктами 5-10 статті 1 Закону України «Про збір на обовязкове державне пенсійне страхування», сплачують збір на обовязкове державне пенсійне страхування в порядку та розмірах, визначених зазначеним Законом.

Закон України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування»визначає порядок справляння та використання збору на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до пункту 1 статті 1 Закону України «Про збір на обовязкове державне пенсійне страхування»платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є суб'єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об'єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об'єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи субєкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників.

Згідно абзацу 4 пункту 1 статі 2 Закону України «Про збір на обовязкове державне пенсійне страхування»для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону, крім тих, які є платниками фіксованого сільськогосподарського податку, об'єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів "б" - "з" статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Абзацом 3 пункту 1 статті 4 Закону України «Про збір на обовязкове державне пенсійне страхування»на обовязкове державне пенсійне страхування встановлюються ставки збору в таких розмірах: 100 відсотків від обєкта оподаткування, визначеного абзацом четвертим пункту 1 статті 2 цього Закону.

Інструкція про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України затверджена Постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 року за №21-1 розроблена відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування»(далі Інструкція).

Інструкція про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, встановлює обовязок підприємств здійснювати відшкодування витрати Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до пункту 2 «Прикінцевих положень»Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Пунктом 6.4 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої Постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 року за №21-1 встановлено, що розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається відділами надходження доходів органів Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом 10 днів з новопризначених (перерахованих) пенсій.

Пункт 6.8. вказаної Інструкції встановлює, що підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в повідомленні місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

Враховуючи вищевикладені норми, суд зазначає, що обовязок визначення сум відшкодування витрат на виплату і доставку пенсій покладено на відповідача, а позивач зобовязаний здійснити відшкодування зазначених витрат в розмірах визначених позивачем, підставою для відшкодування вказаних сум є розрахунки цих витрат, який надсилається позивачу.

З огляду на дію зазначених норм, суд вказує на те, що розрахунки фактичних витрат є рішенням субєкта владних повноважень в розумінні статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом встановлено, що управлінням Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську у вказаний період здійснюється виплата пенсій, призначених на пільгових умовах пенсіонерам, які працювали на роботах у позивача із шкідливими і важкими умовами праці, а саме ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12

Також управлінням Пенсійного фонду України в місті Калуші у вказаний період здійснюється виплата пенсій ОСОБА_13, ОСОБА_14 та до 11.06.2010 року ОСОБА_15, призначених на пільгових умовах відповідно до пунктів «б-з»статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Судом встановлено, що вказані особи набули трудового стажу, що дає право призначення пенсії за віком на пільгових умовах на роботах у позивача із шкідливими і важкими умовами праці вказані обставини підтверджуються довідками про особливий характер роботи або умови праці, потрібні для призначення пільгової пенсії по кожному пенсіонеру окремо, вказаний факт визнається сторонами, а тому вказані факти у відповідності до частини 3 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України не потребують доказуванню, крім того право на призначення та виплату пенсії вказаним особам на пільгових умовах позивачем не оскаржується (а.с.62, 63, 66, 67, 70-74, 76, 77, 80, 81, 85-87, 90, 91, 94, 95, 99, 101-106, 108-114, 116, 121).

Вирішуючи питання про правомірність визначення сум фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, які підлягають відшкодуванню відповідачу позивачем здійсненого у вказаному розрахунку суд виходить з положень Інструкції, її пунктів 6.1 та пункту 6.2, згідно якого витрати на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах особам, які мають стаж, що дає право на призначення цих пенсій на декількох підприємствах, покриваються цими підприємствами пропорційно стажу роботи. При цьому стаж роботи на останньому підприємстві враховується у повному розмірі, а з попередніх місць роботи осіб він додається до стажу, необхідного для призначення пенсій на пільгових умовах.

Судом встановлено, що відповідачем визначено частку відшкодування витрат на виплату і доставку пенсій призначених на пільгових умовах, особам зазначеним оскаржуваному розрахунку пропорційно стажу роботи та врахуванні стажу роботи на останньому підприємстві у повному розмірі, а з попередніх місць роботи він доданий до стажу, необхідного для призначення пенсій на пільгових умовах, а саме враховано стаж роботи ОСОБА_10 на підприємстві позивача 4 роки 11 місяців 28 днів та визначено частку відшкодування 39.96%; ОСОБА_12 6 років 3 місяці 7 днів 62.69%; ОСОБА_11 7 років 2 місяці 11 днів 57.58%; ОСОБА_9 7 місяців 4.67%; ОСОБА_8В 3 роки 7 місяців 2 дні 28.71%; ОСОБА_7 3 роки 9 місяців 5 днів 37.64%; ОСОБА_6 12 років 6 місяців 100%; ОСОБА_5 10 років 100%; ОСОБА_4 12 років 6 місяців 100%; ОСОБА_16 10 років 2 дні 80.04%; ОСОБА_15 7 років 6 місяців 100%; ОСОБА_14 6 років 1 місяць 4 дні 48.76%; ОСОБА_13 1 рік 10 місяців 13 днів 14.96%.

Суд зазначає, що врахування вищевказаного пільгового стажу та визначення частки, понесених витрат на виплату та доставку пенсій вказаним особам, яка підлягає відшкодуванню позивачем здійснена управліннями Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську та Калуші відповідно до вимог пункту 6.2 Інструкції (а.с.147-159).

Як наслідок, суд вважає необґрунтованими твердження позивача про покладення відповідачем на нього обовязку здійснювати відшкодування витрат на виплату і доставку пенсій призначених на пільгових умовах за період виконання робіт із шкідливими і важкими умовами праці на інших підприємствах.

Також є невірним твердження позивача про відсутність в нього обовязку здійснювати відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій призначених на пільгових умовах ОСОБА_14 та ОСОБА_13, мотивоване тим, що пільгова пенсій цим особам підлягає призначенню в порядку статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Положеннями статті 100 вказаного Закону встановлено, що особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством (пункт а); особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13-14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством (пункт б).

Право на призначення пенсії на пільгових умовах до введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення»встановлювалось положеннями статті 9 Закону СРСР «Про державні пенсії», згідно яких таке право виникало у чоловіків по досягнення 50 (пункт а) та 55 років (пункти б-д) та жінок 45 (пункт а) та 50 років (пункти б-д) за умови наявності 20, 25 років та 15, 20 років трудового стажу, відповідно, на роботах з шкідливими та важкими умовами праці.

Суд зазначає, що досягнення віку та здобуття стажу, визначених законом є обовязковими умовами, які у своїй сукупності породжують право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, відсутність будь-якої з зазначених умов не породжує право на призначення такої пенсії.

Як встановлено судом ОСОБА_14 та ОСОБА_13 досягли віку, з якого набули права на призначення пенсії на пільгових умовах після 1992 року, тобто після введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до пункту 2 рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року до події, факту застосовується той закон або іншій нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Тому, суд вважає вірним призначення ОСОБА_14 та ОСОБА_13 пенсії на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», тобто відповідно до закону, який діяв в момент виникнення у особи права на призначення пенсії на пільгових умовах та визначення відповідачем обовязку позивача на здійснення відшкодування понесених витрат на виплату і доставку цих пенсій.

Також не підлягає до застосуванню пункт «б»статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки положеннями даної норми врегульовані питання призначення пенсій особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, а як встановлено судом ОСОБА_14 та ОСОБА_13 здобули повний стаж роботи із шкідливими і важкими умовами праці, який дає право на призначення пенсій за віком на пільгових умовах (а.с. 148, 149).

Також в судовому засіданні спростовано твердження позивача про включення до складу витрат на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах вищевказаним особам додаткових оплат, надбавок та інших соціальних гарантій (а.с.172-195).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає правомірним складення управлінням Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську та направлення закритому акціонерному товариству «Прикарпатжитлобуд»розрахунку фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій за №587 від 21.01.2010 року, а позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.

На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 158-163, 167, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені позову Закритого акціонерного товариства «Прикарпатжитлобуд»до управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську про визнання нечинним та скасування розрахунку фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій за №587 від 21.01.2010 року відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: Остап'юк С.В.

Постанова складена в повному обсязі 13.12.2010 року.