Справа № 2а/0470/8440/11
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2015-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" листопада 2015 р. м. Київ К/800/51839/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Кошіля В.В.

Суддів Борисенко І.В.

Моторного О.А.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24.07.2013

у справі № 2а-0470/8440/11

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції № від 21.06.2011.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.10.2011 позов задоволено; визнано протиправним та скасовано спірне податкове повідомлення-рішення, з підстав обґрунтованості позовних вимог.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24.07.2013 постанову суду першої інстанції скасовано та прийнято нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

В касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, як таке, що прийняте з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами проведеної документальної позапланової невиїзної перевірки позивача з питання дотримання вимог податкового та іншого законодавства в частині повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності та податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ «Колідо» за період діяльності з 01.09.2010 по 31.01.2011, складено акт № 503/172. від 07.06.2011, в якому зафіксовані порушення: пп. пп. 7.2.3, 7.2.4 п. 7.2, пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість в сумі 15 821,33 грн., у т.ч.: вересень 2010 року - 6 348 грн., жовтень 2010 року - 6 043,33 грн., грудень 2010 року - 3 430 грн., порушення ст. ст. 185, 188, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість за січень 2011 року у сумі 1 470,83 грн.

На підставі результатів проведеної перевірки, 21.06.2011 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість 21 615,20 грн., 17 292,16 грн. основного платежу та 4 323,04 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Фактичною підставою донарахування грошового зобов'язання з податку на додану вартість спірним податковим повідомленням-рішенням став висновок податкового органу про відсутність господарських операцій з поставки товарів між позивачем та ТОВ «Колідо», а також про нікчемність правочину, укладеного з ТОВ «Колідо», з огляду на відсутність наміру створення правових наслідків, які обумовлювались цим правочином.

Також судами встановлено, що позивач включив до податкової звітності суми податку на додану вартість за операціями з ТОВ «Колідо» в розмірі 103 753,01 грн. (ПДВ 17 292,16 грн.).

На підтвердження взаємовідносин з ТОВ «Колідо» позивач надав: рахунки на сплату, витратні та податкові накладні, квитанції до прибуткових касових ордерів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що акт перевірки не містить доказів порушення позивачем при укладенні угоди з ТОВ «Колідо» та її виконанні публічного порядку, як підстави недійсності за законом (нікчемності); відповідач не наділений законними повноваженнями щодо визнання правочинів недійсними з підстав їх фіктивності або недодержання відповідності інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, тому спірне податкове повідомлення-рішення є таким, що порушує права позивача.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, апеляційний адміністративний суд мотивував своє рішення тим, що податковий орган правомірно не прийнято первинні документи, що були складені на виконання операцій між позивачем і ТОВ «Колідо», оскільки вони не відповідають вимогам, які встановлені законодавством до первинних документів; у ТОВ «Колідо» відсутні необхідні умови для здійснення фінансово-господарської діяльності, а саме: трудові ресурси, необхідні основні фонди та обладнання для виконання господарської діяльності. Фактичне місцезнаходження підприємства за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Щорса, 4/409 не встановлено, що підтверджено довідкою ВПМ Нікопольської ОДПІ від 11.03.2011 № 17; ТОВ «Колідо» надало до Нікопольської ОДПІ декларацію з податку на прибуток підприємства за 2010 рік без показників у рядку 04.10 «Витрати на поліпшення основних фондів» та 07 «Сума амортизаційних відрахувань», на підставі чого відповідачем зроблено висновок, що основні засоби та нематеріальні активи на підприємстві відсутні.

Однак, висновки судів попередніх інстанцій є передчасними та такими, що зроблені без повного та всебічного з'ясування обставин у справі.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача.

Наявність чи відсутність певних обставин встановлюється на підставі будь-яких фактичних даних, що мають значення для справи, та які є доказами у розумінні ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України та відповідають висунутим процесуальним законом критеріям належності, допустимості та достовірності. Без виконання цих правил певні обставини не можуть вважатися встановленими.

При цьому відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішення суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Це правило означає, що податковий орган повинен доводити передбаченими процесуальним законом засобами доказування ті обставини, які покладені в основу прийняття податкового повідомлення-рішення. Водночас, якщо платник податків не згоден з доводами податкового органу, він може їх спростовувати. Це випливає зі змісту ч. 1 ст. 71 вказаного Кодексу, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її заперечення. Усі надані сторонами докази підлягають оцінці за правилами, встановленими у ст. 86 вказаного Кодексу.

Нереальність господарських операцій з придбання платником податку товарів (робіт, послуг) має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, зокрема обумовлюватись лише відсутністю у контрагента платника податку основних засобів та нематеріальних активів, адже підприємство не позбавлено права залучати матеріально-технічні ресурси для здійснення господарської діяльності. У разі, коли контрагент допустив певні порушення, то це тягне для нього відповідну відповідальність, встановлену законом.

Так, позивач наводив обґрунтування щодо реального вчинення господарських операцій, їх економічної доцільності, посилався на первинні документи, що підтверджують господарські операції.

Однак, суд першої інстанції обмежившись посиланням на те, що відповідач не наділений законними повноваженнями на визнання правочинів недійсними з певних підстав, а також суд апеляційної інстанції, виходячи із того, що позивачем не надано до суду документів первинного бухгалтерського обліку та належних доказів на підтвердження господарських операцій з ТОВ «Колідо», залишили поза увагою пояснення позивача, надані ним докази, не дослідили їх та не надали оцінки і в результаті - ухвалили передчасні та необґрунтовані судові рішення.

З метою дослідження фактичного вчинення господарських зобов'язань суди повинні були дослідити всі первинні бухгалтерські документи, складені під час здійснення господарських операцій з контрагентом ТОВ «Колідо», з'ясувати підстави, порядок, мету придбання товарів. У випадку, якщо первинні документи мають дефекти, суди повинні з'ясувати, чи дає зазначена у первинних документах інформація можливість ідентифікувати суб'єктів господарювання, які брали участь у здійсненні господарської операції, а також встановити факт здійснення господарських операцій, їх зміст, вартість, тощо.

Згідно з ч. 2 ст. 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За вказаних обставин, Вищий адміністративний суд України приходить до висновку про необхідність скасування рішень судів попередніх інстанцій та направлення справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді слід взяти до уваги вищезазначене та прийняти законне і обґрунтоване рішення відповідно до норм матеріального та процесуального права, надати належну правову оцінку обставинам у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24.07.2013 та постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.10.2011 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ч. 6 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та оскарженню не підлягає.

Головуючий В.В. Кошіль
Судді І.В. Борисенко
О.А. Моторний