Справа № 152/1236/15-а
Суддя: Славінська Н. Л.
Дата ухвалення: 2015-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 152/1236/15-а
П О С Т А Н О В А

іменем України

28 жовтня 2015 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді - Славінської Н.Л.,

з участю:

секретаря судового засідання - Бабиної І.Д.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - адвоката Костриці В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Шаргородському районі Вінницької області на незаконне рішення про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах та зобов'язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому просить визнати незаконним і скасувати рішення (протокол) №1259 від 21 листопада 2014 року Управління Пенсійного фонду України у Шаргородському районі Вінницької області про відмову йому у призначенні пенсії на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку на п'ять років згідно абзацу 6 пункту 2 ст. 55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов'язати відповідача призначити йому пенсію на пільгових умовах згідно із ст. 55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із зменшенням пенсійного віку на п'ять років з 02.03.2015 року.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що він станом на 01.01.1993 року постійно проживав і працював на території зони посиленого радіоекологічного контролю, зокрема проживав в с. Рахни-Лісові та в с. Джурин Шаргородського району Вінницької області, а також працював на Деребчинській автозаправній станції Ярошенської нафтобази Шаргородського району Вінницької області, що знаходиться в 37 лісовому кварталі на перехресті доріг Немирів-Могилів-Подільський та Деребчин-Зведенівка Шаргородського району.

За вказаних підстав, згідно із ст.ст. 2, 9, 11, 14, 15, 23, 65 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», він набув статусу постраждалого від Чорнобильської катастрофи і 10.11.1994 року йому видано посвідчення потерпілого від наслідків аварії на ЧАЕС (категорія №4), що є єдиним документом, який підтверджує статус постраждалого та дає право на пільгову пенсію, в тому числі на отримання пенсії по досягненню 55 років.

01.03.2015 року йому виповнилося 55 років, тому 12.03.2015 року він звернувся до УПФУ у Шаргородському районі Вінницької області з проханням призначити пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 15 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» та ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як особі, що досягла 55 років і має загальний стаж роботи понад 37 років, з яких у 1986-1998 роках він постійно працював та з 1988 року по даний час постійно проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю.

Відповідач відмовив у призначенні пенсії, про що винесено протокол (рішення) №297 від 20.03.2015 року.

У протоколі №6 від 20.03.2015 року засідання комісії відповідача по розгляду спірних питань, пов'язаних з призначенням та виплатою пенсії, зазначено, що згідно з погосподарськими книгами, він проживає у забрудненій зоні з 1991 року, а згідно з трудовою книжкою - з 1984 року по 1997 рік працював на Ярошенській нафтобазі, що знаходиться на території чистої зони, тому станом на 01.01.1993 року на території зони 4 категорії він проживав 1 рік 2 місяці, а тому відсутні підстави у призначенні пенсії за віком, як потерпілому 4 категорії від наслідків аварії на ЧАЕС.

Протокольне рішення відповідача №297 від 20.03.2015 року вважає незаконним з наступних підстав.

Так, 12.03.2015 року він з звернувся з заявою та відповідними документами до відповідача з приводу призначення пенсії на пільгових умовах, подавши для підтвердження стажу роботи та права на пільгову пенсію трудові книжки, посвідчення потерпілого від наслідків аварії на ЧАЕС, довідки про проживання в с. Рахни-Лісові до 1998 року, і з 1998 року по теперішній час - в с. Джурин, які зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи. Ці документи відповідач прийняв. У протокольному рішенні за №297 від 20.03.2015 року відповідач не зазначив чітких підстав відмови та невизнання документів, довідок, посвідчення та трудової книжки, які є основними документами, чим порушив вимоги ст. 62 ЗУ «Про пенсійне забезпечення». За наявності трудової книжки, посвідчення потерпілого та належних довідок сільської ради та про заробітну плату інші докази не є обов'язковими. Проте, факт його роботи на забрудненій території від Чорнобильської катастрофи підтверджується й іншими документами (наказами по Ярошенській нафтобазі про прийом на роботу на Деребчинську АЗС, про роботу на АЗС, довідками та виписками про заробітну плату, даними Схеми лісів Вінницької області, відповідно до якої 37-й лісовий квартал на перехресті доріг Немирів-Могилів-Подільський та Деребчин-Зведенівка відноситься до зони посиленого радіоекологічного контролю, а, відповідно до ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», постійне перебування в такій зоні на роботі передбачає статус потерпілого 4 категорії.

Вважає, що йому повинна бути призначена пенсія за віком на пільгових умовах відповідно частини першої ст. 55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Крім того, згідно з вимогами ст. 45 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»та ст. 83 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», пенсія йому повинна бути призначена з 02.03.2015 року, тобто з наступного дня після його дня народження і досягнення ним 55 років.

Відповідно до п. 4 ч.2 ст. 2 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зона посиленого радіоекологічного контролю - це територія з щільністю забруднення ґрунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 1,0 до 5,0 Кі/км2. Особами, постраждалими внаслідок Чорнобильської катастрофи, є потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи, до яких належать особи, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони станом на 01.01.1993 року прожили чи відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років. Такі особи, згідно із ст. 14 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відносяться до 4 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», потерпілим від Чорнобильської катастрофи особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, пенсії надаються зі зменшенням пенсійного віку на 5 років, встановленого ст.26 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

08.09.2015 року позивач ОСОБА_1 подав заяву про часткову зміну позовних вимог, у якій просить визнати незаконним і скасувати рішення (протокол) №297 від 20.03.2015 року УПФУ України у Шаргородському районі Вінницької області про відмову йому в призначенні пенсії на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку на 5 років згідно з абзацом 6 пункту 2 частини 1 ст. 55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов'язати відповідача з 02.03.2015 року призначити йому пенсію на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку на 5 років згідно з абзацом 6 пункту 2 частини 1 ст. 55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; стягнути з відповідача на його користь судові витрати. Заяву мотивує тим, що у позовній заяві було допущено описку у номері та даті видачі відповідачем рішення про відмову у призначенні йому пенсії на пільгових умовах та замість протоколу (рішення) №297 від 20.03.2015 року, вказано рішення (протокол) №1259 від 21.11.2014 року.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Костриця В.С., що діє на підставі договору про надання правової допомоги від 12.05.2015 року (а.с.60), підтримали позовні вимоги, з врахуванням заяви про часткову зміну позовних вимог, зсилаючись на ті самі обставини. Просили визнати незаконним і скасувати рішення (протокол) №297 від 20.03.2015 року УПФУ України у Шаргородському районі Вінницької області про відмову позивачу ОСОБА_1 в призначенні пенсії на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку на 5 років згідно з ч. 1 ст. 55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов'язати відповідача з 02.03.2015 року призначити пенсію позивачеві на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку на 5 років; стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним при зверненні в суд судові витрати по сплаті судового збору і на юридичну допомогу. Суду пояснили, що підстави відмови позивачеві у призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку є незаконними, тому рішення відповідача з цього приводу є протиправним і підлягає скасуванню, оскільки позивач набув права на означену пенсію, подав заяву про призначення йому даного виду пенсії та всі необхідні документи, а саме: трудову книжку, посвідчення потерпілого від наслідків аварії на ЧАЕС, довідки виконкому Рахнівсько-Лісової та Джуринської сільських рад. Проте, відповідач не прийняв до уваги вказані первинні документи і відмовив у призначенні пенсії, посилаючись на те, що період роботи безпосередньо у зоні відчуження не підтверджується документально. Проте, таке ствердження відповідача не відповідає дійсності, у зв'язку із чим позивач змушений захищати своє право на пільгову пенсію, звернувшись з позовом до суду.

Представник відповідача Титаренко О.В., що діє за довіреністю від 19.10.2015 року (а.с.101), позов не визнав. Вважає, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, оскільки позивач не має права на призначення йому пенсії за віком на підставі ст.55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» через відсутність чотирьох років періоду його роботи та проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю. Вказаний факт не підтверджується документально, позивачем надано недостатньо підтверджуючих документів про фактичне проживання та реєстрацію з 26.04.1986 року по 01.01.1993 року у зоні посиленого радіоекологічного контролю. Крім того, згідно з даними трудової книжки позивача, в період з 04.10.1984 року по 19.02.1997 року останній працював заправником Ярошенської нафтобази, що знаходиться на території чистої зони. У зв'язку із наведеним просить в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Вирішуючи спір суд встановив, що позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 року у с. Джурин Шаргородського району Вінницької області (а.с.7).

12.03.2015 року позивач звернувся в Управління Пенсійного фонду України у Шаргородському районі з заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини 1 ст. 55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як особа, яка постійно проживала або постійно проживає чи постійно працювала або постійно працює у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вона станом на 1 січня 1993 року прожила або відпрацювала у цій зоні не менше 4 років.

На вказану заяву позивач отримав протокол від 20.03.2015 року за №297 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за ст.55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с.9).

Крім того, комісією відповідача по розгляду спірних питань, пов'язаних з призначенням та виплатою пенсій 20.03.2015 року прийнято рішення-протокол №6, з якого вбачається, що причиною відмови позивачу ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком, як потерпілому 4 категорії внаслідок аварії на ЧАЕС, є «відсутність чотирьох років проживання або роботи в зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 1 січня 1993 року. Підстава - ст. 55 ч. 2 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с.10-11).

Судом встановлено, що з 04.10.1984 року по 12.08.1998 року позивач працював заправником та оператором на Деребчинській АЗС Ярошенської нафтобази та її правонаступників.

Вказаний факт підтверджується трудовою книжкою позивача від 21.07.1976 року серії НОМЕР_1 (а.с.12-14); витребуваними з Шаргородського районного трудового архіву і оглянутими в судовому засіданні книгами наказів директора по Ярошенській нафтобазі з 1984 року по 1998 рік, копії яких знаходяться в матеріалах справи (а.с.24-43), та відомостями про нарахування заробітної плати працівникам Ярошенської нафтобази з 1984 року по 1998 рік (а.с.126-130); показаннями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

Так, в Книзі наказів директора Ярошенської нафтобази за 1984 рік наявний наказ №37 від 03.10.1984 року «Про прийом на роботу ОСОБА_1.» з двотижневим іспитовим строком заправником Деребчинської АЗС ІІ розряду (а.с.26).

12.10.1984 року ОСОБА_1, відповідно до наказу директора нафтобази від 12.10.1984 року, включено в змінні чергування заправником АЗС (а.с.29).

Той факт, що з 1984 року по 1985 рік ОСОБА_1 працював змінним заправником Деребчинської АЗС підтверджується наказами директора Ярошенської нафтобази по особовому складу: від 05.04.1985 року за №17 про включення його до складу комісії по видаленню води з резервуару №1 АЗС; від 16.04.1986 року про виплату винагороди за підсумками роботи за 1985 рік працівникам Деребчинської АЗС та про застосування стягнення до заправника Деребчинської АЗС ОСОБА_1 за недоліки в роботі (а.с.29, на звороті, 33, та на звороті).

З 04.12.1985 року ОСОБА_1 призначений оператором Деребчинської АЗС, що підтверджується записом у трудовій книжці, а також наказами директора Ярошенської нафтобази по особовому складу: від 26.03.1987 року за №15 про присвоєння оператору Деребчинської АЗС ОСОБА_1 особистого номера - 77; від 28.04.1987 року за №12 про надання ОСОБА_1 відпустки за період роботи з 27.12.1985 року по 27.12.1986 року; від 29.08.1988 року за №68 про надання ОСОБА_1 відпустки за період роботи з 04.10.1987 року по 04.10.1988 року; від 01.07.1991 року за №43 про затвердження нового штатного розпису, відповідно до якого ОСОБА_1 зазначений у штатному розписі як оператор Деребчинської АЗС ІІ розряду; від 19.02.1997 року за №38 про звільнення оператора Деребчинської АЗС ОСОБА_1 з роботи у зв'язку із створенням спільного підприємства з фірмою «Дністер-Нафта» (а.с.34, 37, 40, 41, 43).

Також, факт роботи позивача заправником та оператором Деребчинської АЗС Ярошенської нафтобази підтверджується оглянутими в судовому засіданні Відомостями про нарахування заробітної плати працівникам за 1984-1997 роки, з яких вбачається, що у відомостях про нарахування і виплату заробітної плати у вказаний період ОСОБА_1 зазначений як заправник та оператор Деребчинської АЗС, вказаний заробіток позивача, період перебування у відпустках.

Деребчинська АЗС Ярошенської нафтобази, де працював з 1984 року по 1998 рік позивач, знаходилася на перехресті доріг Немирів-Могилів-Подільський та Деребчин-Зведенівка, на окраїні лісу, що не заперечується сторонами у справі, тому не підлягає доказуванню в силу вимог ч.3 ст.72 КАС України.

Крім того, судом встановлено, що Деребчинська АЗС Ярошенської нафтобази розміщена на землях Зведенівської сільської ради.

Так, при огляду в судовому засіданні Відомостей про нарахування заробітної плати працівникам Ярошенської нафтобази за 1994 рік на аркуші 6 виявлено оригінал довідки Зведенівської сільської ради від 05.03.1994 року за №202 про те, що Деребчинська АЗС Ярошенської нафтобази розміщена на території Зведенівської сільської ради; с. Зведенівка, відповідно до постанови КМ УРСР за №106 від 22.07.1991 року та Закону УРСР «Про статус і соціальний захист громадян, які потерпіли від наслідків Чорнобильської катастрофи», відноситься до четвертої зони посиленого радіоекологічного контролю, що дає право на встановлені законом пільги (а.с.119).

Той факт, що Деребчинська АЗС Ярошенської нафтобази, де працював з 1984 року по 1998 рік позивач, відносилася до зони посиленого радіоекологічного контролю, що дає право на встановлені законом пільги, підтверджується записами у Відомостях про нарахування заробітної плати працівникам Ярошенської нафтобази, оглянутих в судовому засіданні, в яких, починаючи з травня 1992 року по 1997 рік, в графі про нарахування заробітної плати і інших доплат міститься колонка про нарахування ОСОБА_1 «чорнобильської допомоги» та «чорнобильської доплати», тобто додаткових коштів за роботу в зоні посиленого радіоекологічного контролю, а також архівною довідкою Шаргородського районного трудового архіву від 30.06.2015 року за №01-14-37 (а.с.70).

Факт розміщення Деребчинської АЗС Ярошенської нафтобази, де працював з 1984 року по 1998 рік позивач, в зоні радіоактивного забруднення, підтверджується також Схемою лісів Вінницької області по зонуванню по забрудненню ґрунту цезієм (а.с.44-46), Переліком лісових кварталів Вінницького державного лісогосподарського об'єднання «Вінницяліс», в яких встановлюється диференційована оплата в залежності від рівня радіоактивного забруднення (а.с.83-88).

Також, факт роботи позивача з 1984 року по 1998 рік на Деребчинській АЗС Ярошенської нафтобази підтверджується показаннями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

Так, свідок ОСОБА_4 суду показала, що прийшла працювати на Ярошенську нафтобазу бухгалтером АЗС 25.10.1988 року, а ОСОБА_1 працював ще до неї на Деребчинській АЗС оператором. Разом із ОСОБА_1 вона пропрацювала до 1998 року.

Свідок ОСОБА_6 суду показав, що прийшов працювати оператором Деребчинської АЗС, коли ОСОБА_1 там уже працював. З ОСОБА_1 він пропрацював ще 5 років. Під час роботи на Деребчинській АЗС, приблизно з 1992 року до заробітної плати нараховувалася доплата за роботу в зоні посиленого радіоекологічного контролю, так звана «чорнобильська доплата».

Свідок ОСОБА_5 суду показав, що поступив на роботу на Деребчинську АЗС 05.09.1984 року, тоді як ОСОБА_1 вже певний період до цього працював заправником на цій АЗС. Деребчинська АЗС знаходилася на території Зведенівської сільської ради, яка відноситься до зони посиленого радіоекологічного контролю. Він пропрацював із ОСОБА_1 до 1997 року, так як звільнився у зв'язку із виходом на пільгову пенсію, як постраждалий від наслідків аварії на ЧАЕС, а ОСОБА_1 залишився працювати і працював оператором Деребчинської АЗС до її закриття у 1998 році. Так як він у 1998 році отримав групу інвалідності, то із «чорнобильської» пенсії перевівся на пенсію по інвалідності.

Свідок ОСОБА_7 суду показала, що поступила на роботу в Ярошенську нафтобазу 14.08.1970 року заступником головного бухгалтера. ОСОБА_1 поступив на роботу у 1984 році спершу заправником Деребчинської АЗС, а потім - оператором ІІ розряду. Так як Деребчинська заправка Ярошенської нафтобази знаходиться на території Зведенівської сільської ради, а с. Зведенівка відноситься до зони радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, то всім операторам АЗС, в тому числі і ОСОБА_1 нараховувалася доплата за роботу в зоні посиленого радіоекологічного контролю в розмірі 20% від заробітку, а також надавалося додаткове спецхарчування - додатково видавалося молоко.

Крім того, судом встановлено, що з грудня 1986 року позивач ОСОБА_1 спімешкав з ОСОБА_8 і проживав в будинку останньої в АДРЕСА_1, з якою зареєстрував шлюб 05.01.1988 року і проживав у шлюбі до 1998 року.

Вказаний факт підтверджується наступними письмовими доказами.

Так, з довідки ДРАЦСу РС Шаргородського РУЮ від 23.04.2015 року вбачається, що позивач 05.01.1988 року одружився з ОСОБА_8 (а.с.20).

Також судом встановлено, що позивач, згідно з записами в погосподарських книгах Рахнівсько-Лісової сільської ради, - був зареєстрований АДРЕСА_1 з 20.10.1991 року по 09.03.1998 року, що підтверджується довідкою, виданою виконкомом Рахнівсько-Лісової сільської ради від 05.03.2015 року за № 49 (а.с.17).

Як вбачається з довідки виконкому Рахнівсько -Лісової сільської ради від 05.03.2015 року за №771, с. Рахни-Лісові Шаргородського району Вінницької області відповідно до Постанови КМУ від 21.07.1991 року №106 віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю внаслідок Чорнобильської катастрофи (4 категорії) (а.с.16).

З 10.03.1998 року по даний час позивач ОСОБА_1 проживає в с. Джурин, яке, відповідно до Постанови КМ УРСР від 21.07.1991 року за №106, відноситься до 4 категорії населених пунктів, постраждалих внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується також довідкою Джуринської сільської ради від 05.03.2015 року за №613 (а.с.18).

Вказаний факт, крім зазначених доказів, підтверджується показаннями свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Так, свідок ОСОБА_8 суду показала, що з грудня 1986 року почала співмешкати з ОСОБА_1 Вони проживали однією сім'єю без реєстрації шшлюбу в її будинку по АДРЕСА_1 В січні 1988 року вона та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб і прожили до 1998 року, після чого розлучилися і позивач поїхав проживати в с. Джурин Шаргородського району. Під час перебування в шлюбі позивач працював оператором на Деребчинській АЗС Ярошенської нафтобази, куди прийшов працювати у 1984 році, де вони і познайомилися. Вона та позивач у 1994 році отримували посвідчення постраждалих від аварії на ЧАЕС 4 категорії, як особи, які постійно проживають на території зони посиленого радіоекологічного контролю.

Свідок ОСОБА_9 суду показала, що з 1986 року по 1998 рік позивач ОСОБА_1 та її подруга ОСОБА_8 проживали однією сім'єю в будинку ОСОБА_8 в с. Рахни-Лісові, на вул. Нахімова, 1. У 1988 році позивач та ОСОБА_8 зареєстрували шлюб, а до цього проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Також, їй відомо, що до 1998 року позивач працював оператором на Деребчинській АЗС Ярошенської нафтобази, куди прийшов працювати у 1984 році. Саме на Ярошенській АЗС позивач та ОСОБА_8, яка прийшла працювати у кафе на АЗС, познайомилися.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 року за №106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (додаток №1 - Перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, розділ 4 - Зона посиленого радіоекологічного контролю), населені пункти - с. Рахни-Лісові та с. Джурин Шаргородського району Вінницької області, віднесені до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Судом встановлено, що 10.11.1994 року позивачеві було видано посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4) серії НОМЕР_2 (а.с.8).

Таким чином, судом встановлено факт роботи ОСОБА_1 заправником та оператором Деребчинської АЗС Ярошенської нафтобази з 1984 року по 1998 рік, в тому числі в зоні посиленого радіоекологічного контролю, починаючи з квітня 1986 року, тобто після Чорнобильської катастрофи, станом на 01.01.1993 року - понад 6 років, а також факт проживання позивача з грудня 1986 року по 10.03.1998 року в с. Рахни-Лісові та з 10.03.1998 року по теперішній час в с. Джурин Шаргородського району Вінницької області, тобто в зоні посиленого радіоекологічного контролю (категорія - 4), в цілому понад 29 років, та, зокрема, станом на 01.01.1993 року - понад 6 років.

Відтак, позивач має право на отримання пільгової пенсії, відповідно до абз.6 п.2 ч.1 ст.55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зі зниженням пенсійного віку, як особа, яка постійно працювала у зоні посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що станом на 01.01.1993 року він відпрацював у цій зоні не менше 4 років, тобто зі знижкою пенсійного віку на 2 роки, та, з врахуванням, що позивач станом на 01.01.1993 року проживав не менше 4 років та продовжував проживати у зоні посиленого радіоекологічного контролю по теперішній час, тобто зі знижкою пенсійного віку на 2 роки та додатково зі знижкою 1 рік за 3 роки проживання у цій зоні, але не більше 5 років.

Позивачем були надані відповідачеві документи для призначення пенсії за віком, згідно із ст.55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а також інші документи, на вимогу УПФУ у Шаргородському районі, що містяться в оглянутій в судовому засіданні у «відказній» пенсійній справі позивача.

Проте, відповідачем надані позивачем документи до уваги взяті не були, тому позивачеві відмовлено у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 5 років, на підставі абз.6 п.2 ч.1 ст.55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

При цьому у протоколі №297 від 20.03.2015 року відповідачем не зазначено підстави для відмови у призначенні позивачеві пільгової пенсії, а в протоколі №6 від 20.03.2015 року Комісії відповідача, яка займається розглядом спірних питань, зазначено підставами для відмови у призначенні пенсії - відсутність 4 років проживання або роботи в зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 року.

Пунктом 1 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року за №637, (з наступними змінами), встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, як передбачено і в ст. 62 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (п.2 зазначеного Порядку).

У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка (п.3 вказаного Порядку).

В порушення вимог вказаного Порядку відповідачем не проведено зустрічні перевірки та не отримано уточнюючі дані про роботу позивача в зоні посиленого радіоекологічного контролю, якими є, зокрема, Відомості про нарахування заробітної плати працівникам Ярошенської нафтобазі, в тому числі по її АЗС, і зокрема, по Деребчинській АЗС, а також Книги наказів директора Ярошенської нафтобази по особовому складу, в яких містяться, зокрема, накази про прийняття позивача на роботу в Деребчинську АЗС і його звільнення.

Всі ці первинні документи витребувані з Шаргородського районного трудового архіву, досліджені в судовому засіданні, не викликають сумніву щодо їх достовірності, містять докази на підтвердження позовних вимог і спростовують заперечення відповідача.

Також, в запереченнях на позовну заяву відповідач зазначає, що позивачем не представлено достатньо документів, підтверджуючих факт його проживання не менше 4 років в зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 року, враховуючи, що він зареєстрований в с. Рахни-Лісові тільки з 1991 року.

Вказане ствердження відповідача суд вважає безпідставним з наступних підстав.

Дійсно із довідки Рахнівсько-Лісової сільської ради від 05.03.2015 року за №49 вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований в с. Рахни-Лісові з 20.10.1991 року, проте, проживав у с. Рахни-Лісові з 1988 року (а.с.17).

Проте, відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно із ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово.

Таким чином, законодавство не пов'язує місце проживання особи із місцем її реєстрації. При цьому, із показань свідків та досліджених доказів судом достовірно встановлено, що позивач проживав у с. Рахни-Лісові Шаргородського району, тобто у зоні радіоактивного забруднення з 1986 року.

Також, суд констатує той факт, що, в силу вимог ст.63 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», належним документом, який підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи та надає право користування пільгами, встановленими цим Законом, у тому числі призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілого від Чорнобильської катастрофи».

Неприйняття відповідачем до уваги посвідчення позивача ОСОБА_1 як особи, яка постійно проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю, при призначенні йому пенсії є безпідставним.

При цьому, не врахування відповідачем при вирішенні питання про призначення позивачеві пенсії із зменшенням пенсійного віку посвідчення особи, яка постійно проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4) внаслідок аварії на ЧАЕС, що було видано йому державою на законних підставах, порушує його право, встановлене ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», позбавило його права на отримання пенсії, зводить нанівець ті державні пільги, які вже були призначені позивачеві у виді 20% доплат до заробітної плати, так як цей статус позивача вже визначений і не підлягає сумнівам з боку відповідача, зміст цього статусу особи не може звужуватися. Саме така позиція висловлена Європейським судом з прав людини у справі «Науменко проти України» від 09.11.2004 року.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позивачем надано суду належні та допустимі докази неправомірності відмови відповідача у призначенні йому пенсії за віком на пільгових умовах, із зменшенням пенсійного віку на 5 років, що викладене у формі протоколу №297 від 20.03.2015 року (а.с.9), тому позов у частині визнання цього протоколу незаконним і його скасування підлягає задоволенню.

Також, при огляді в судовому засіданні «відказної» пенсійної справи позивача було встановлено наявність ще одного рішення відповідача про відмову позивачеві у призначенні пенсії, а саме: рішення (протоколу) №6 від 20.03.2015 року про відмову у призначенні пенсії на підставі ст.55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Виходячи із вимог ч.2 ст.11 КАС України, у зв'язку із необхідністю повного захисту прав позивача, про яке він просить, суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог ОСОБА_1 та визнати незаконним і скасувати також рішення (протокол) відповідача від 20.03.2015 року за №6 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 на підставі ст.55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

З наведених вище підстав підлягає задоволенню позовна вимога ОСОБА_1 про зобов'язання відповідача призначити йому пенсію на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку на 5 років на підставі абзацу 6 п.2 ч.1 ст.55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 02.03.2015 року, в силу вимог ст.83 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», відповідно до якої пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку, зокрема, пенсії за віком … призначаються із дня досягнення пенсійного віку …, якщо звернення за пенсією надійшло не пізніше 3 місяців з дня досягнення пенсійного віку…

Встановленим судом фактам відповідають адміністративно-правові відносини, що виникають з приводу захисту прав фізичної особи у сфері публічно-правових відносин від порушень органу державної влади, які регулюються Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України, Кодексом адміністративного судочинства України, Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції станом на 01.01.2015 року).

Так, згідно з ст. ст. 8, 19, 46, 55 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ст.ст. 2, 17, 18, 19, 70, 71, 86, 159, 160, 161, 162, 171 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень органів державної влади, органів місцевого самоврядування і до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення і ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена КАС України. Компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності. Місцевим загальним судам, як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи, у спорах фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням та інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг. Адміністративні справи вирішуються адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача. Докази в адміністративному судочинстві мають бути належними та допустимими. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Суд приймає постанову іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Суд може визнати протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень. При вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень; зобов'язання відповідача вчинити певні дії; стягнення з відповідача коштів. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єкта владних повноважень. Право оскаржити нормативно-правовий акт суб'єкта владних повноважень мають особи, щодо яких його застосовано.

Згідно з ст.ст. 1, 10, 12, 81, 82, 83, 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення», громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Пенсійне забезпечення відповідно до цього Закону здійснюється органами Пенсійного фонду України. Право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі не менше 25 років. Призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України. Документи про призначення пенсій розглядаються органом, що призначає пенсії, не пізніше 10 днів з дня їх надходження. Повідомлення про відмову в призначенні пенсії із зазначенням причин відмови та порядку оскарження орган, що призначає пенсії, видає або надсилає підприємству, організації або заявникові не пізніше 5 днів після винесення відповідного рішення. Пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім тих випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку: пенсії за віком та по інвалідності призначаються з дня досягнення пенсійного віку або відповідно встановлення інвалідності органами медико-соціальної експертизи, якщо звернення за пенсією надійшло не пізніше 3 місяців з дня досягнення пенсійного віку або встановлення інвалідності. Суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає, або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Згідно із ст.26 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно до вимог ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Згідно із ст.1 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - цей Закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв'язання пов'язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території.

Особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи (п.2 ч.1 ст.9 ЗУ«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи:…4) особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4 (п.4 ч.1 ст.14 ЗУ«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях (ч.3 ст.15 ЗУ«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Відповідно до ст.49 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюється у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»: 2. Потерпілі від Чорнобильської катастрофи: … - особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіоекологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років - 2 роки* та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років (абз.6 п.2 ч.1 ст.55 ЗУ«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»). * Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року, незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлене інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року (ч.2 ст.55 ЗУ«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Відповідно до ч.2 ст.56 ЗУ«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років…, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку…

Фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», здійснюється за рахунок державного бюджету… (ст.63 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом (ч.3 ст. 65 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

На Пенсійний фонд України, відповідно до п. 3 «Положення про Пенсійний фонд України», затвердженого Указом Президента України від 6.04.2011 року за №384/2011 «Про Положення про Пенсійний фонд України», та п.3, п.п.6 п.4 «Положення про Пенсійний фонд України», затвердженого постановою КМУ за №280 від 23.07.2014 року, покладено завдання участі у формуванні і реалізації державної політики у сфері пенсійного забезпечення та соціального страхування; керівництво та управління солідарною системою загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством.

За таких обставин, судом встановлено, що відповідачем порушено право позивача на призначення, нарахування та виплату пенсії, встановленої абзацом 6 п.2 ч.1 ст.55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, понесені позивачем судові витрати на сплату судового збору в сумі 73,08 грн. підлягають відшкодуванню відповідачем за рахунок бюджетних асигнувань.

Також, відповідно до квитанції серії 10АААА №412192/181 позивач поніс витрати на надання юридичної допомоги в сумі 3000 грн. (а.с.74).

Статтею 87 КАС України передбачено, що витрати на правову допомогу входять до витрат, пов'язаних із розглядом справи.

Виходячи зі змісту ст. 90 КАС України, ці витрати мають бути пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Із матеріалів справи видно, що представник позивача Костриця В.С. приймав участь у статусі адвоката позивача на підставі договору від 12.05.2015 року (а.с.60), має право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.61). Отже, витрати позивача ОСОБА_1 на правову допомогу у розумінні договору від 12.05.2015 року, - є такими, що мають компенсуватися в силу ст.ст.87, 90 КАС України, в розмірі, визначеному ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

За змістом ч.1 ст.1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалене рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Як вбачається з розрахунку компенсації за правову допомогу адвокат Костриця В.С. при наданні правової допомоги позивачеві до початку розгляду справи затратив 6 годин, що становитиме компенсацію в розмірі 2923,20 грн. (а.с.75). При цьому, суду надано квитанцію про отримання представником позивача гонорару в розмірі 3000 грн. (а.с.74).

Разом з тим, в судових засіданнях представник позивача приймав участь 5 годин, тому, враховуючи вказані обставини, в рахунок компенсації понесених позивачем судових витрат, як пов'язаних із вчиненням окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час участі адвоката в судових засіданнях, суд вважає за можливе стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 3000 грн., виходячи з розміру мінімальної заробітної плати на час розгляду справи та 40-відсоткого розміру компенсації витрат на правову допомогу від встановленої законом мінімальної заробітної плати в місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій по за судовим засіданням. При цьому, сума витрат на юридичну допомогу в розрахунку не перевищує розмір, встановлений ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Керуючись ст.ст. 8, 19, 46, 55 Конституції України, ст.ст. 2, 4, 6, 17, 18, 19, 70, 71, 86, 159-163, 171 КАС України, ст.ст. 1, 10, 12, 80, 81, 83, 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст.ст.26, 45 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст.ст.1, 9, 14, 15, 49, 55, 63, 65 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суд

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Шаргородському районі Вінницької області на незаконне рішення про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах та зобов'язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати незаконними та скасувати протокол Управління Пенсійного фонду України у Шаргородському районі від 20.03.2015 року за №297 та протокол №6 від 20.03.2015 року комісії Управління Пенсійного фонду України в Шаргородському районі по вирішенню спірних питань, пов'язаних із призначенням та виплатою пенсій, - про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах на підставі пункту 2 частини 1 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов'язати Управління Пенсійного Фонду України у Шаргородському районі Вінницької області призначити ОСОБА_1 з 02.03.2015 року пенсію за віком на підставі пункту 2 частини 1 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із зменшенням пенсійного віку на п'ять років, як особі, яка постійно проживала у зоні посиленого радіоекологічного контролю за умови, що вона станом на 1 січня 1993 року прожила у цій зоні не менше 4 років.

Судові витрати на користь ОСОБА_1 понесені ним по сплаті судового збору при зверненні в суд в сумі 73 (сімдесят три) гривні 08 копійок та на правову допомогу в сумі 3000 (три тисячі) гривень стягнути з бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України у Шаргородському районі Вінницької області.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Шаргородський районний суд протягом 10 днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України, - з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: