Справа № 815/4275/14
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2015-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2015 року м. Київ К/800/67747/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф.(суддя-доповідач),

Малиніна В.В.,

Швеця В.В.

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов'язати видати нову посвідку на постійне проживання за касаційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2014 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Відділу у справах громадянства та реєстрації фізичних осіб ГУМВС України в Одеській області про скасування посвідки на постійне проживання на території України громадянина Республіки В`єтнам ОСОБА_1 НОМЕР_1 та зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області видати нову посвідку на постійне проживання громадянину Республіки В`єтнам ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2014 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Відділу у справах громадянства та реєстрації фізичних осіб ГУМВС України в Одеській області про скасування посвідки на постійне проживання на території України громадянина Республіки В`єтнам ОСОБА_1 НОМЕР_1.

Зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області видати нову посвідку на постійне проживання громадянину Республіки В`єтнам ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2014 року залишено без змін постанову Одеського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2014 року.

Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області не погодилась з постановою Одеського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2014 року та ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2014 року і звернулась до суду з касаційною скаргою, в який просить їх скасувати та ухвалити нову про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, суд, в межах ст. 220 КАС України, прийшов до висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлені наступні обставини.

1988 році позивач - ОСОБА_1 прибув до СРСР за урядовою програмою, згідно з договором між Урядом Союзу Радянських соціалістичних республік і Урядом Соціалістичної республіки В`єтнам про напрям і прийом в`єтнамських громадян на професійне навчання і роботу на підприємствах і організаціях СРСР від 02.04.1981 року.

На підставі Розділу 4 Перехідних положень до Закону України «Про імміграцію» від 07.06.2001 року, відділом ГІРФО УМВС України в Одеській області у 2002 році позивач був документований посвідкою на постійне проживання на території України, яка була змінена на безстрокову посвідку нового зразка 15.05.2007 року НОМЕР_1.

На території України позивач постійно проживає разом із родиною: дружиною ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта, донькою - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка також є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта; донькою ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4, яка є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта та неповнолітнім сином - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_2.

З 2005 року позивач займається підприємницькою діяльністю відповідно до отриманого свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця Серії НОМЕР_3 від 24.02.2005 року.

Крім того, позивач з дружиною та дітьми постійно проживають у АДРЕСА_1, яка належить йому на праві приватної власності, що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири та копією витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Встановлено, що позивачу стало відомо, що відділом громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб ГУМВС України в Одеській області прийнято рішення про анулювання дозволу на імміграцію та вилучення посвідки на постійне проживання на території України. Однак, рішення відповідно до наказу № 602 від 23.08.2011 року «Про затвердження порядку оформлення і видачі посвідки на тимчасове проживання» позивачу не видавалося та про прийняте рішення до теперішнього часу йому взагалі не було відомо.

Позивач не погоджуючись з рішенням про визнання громадянина В`єтнаму ОСОБА_1 таким, що немає дозволу на імміграцію в Україну та необґрунтовано документованого посвідкою на постійне місце проживання в Україні від 25.05.2012 року, звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суди попередніх інстанцій виходили з того, що рішення відповідача про скасування посвідки на постійне проживання на території України є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки були відсутні правові підстави для його винесення, а права позивача підлягають поновленню шляхом видачі нової посвідки.

Свої висновки обґрунтовували наступними правовими нормами.

Умови і порядок імміграції іноземців та осіб без громадянства визначені Законом України «Про імміграцію» № 2491-ІІІ від 07.06.2001 року, який набрав чинності з 07.08.2001 року.

Відповідно до абзацу 4 п. 4 Прикінцевих положень Закону України «Про імміграцію» такими, що мають дозвіл на імміграцію в Україну є іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну до 6 березня 1998 року за Угодою між Урядом Соціалістичної Республіки В'єтнам та Урядом СРСР про направлення і прийняття в'єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР від 2 квітня 1981 року, залишилися проживати в Україні і звернулися протягом шести місяців з дня набрання чинності цим Законом із заявою про видачу їм посвідки на постійне проживання в Україні.

Згідно до абзацу 6 п. 4 Закону України «Про імміграцію» особам, зазначеним у пункті 4 Прикінцевих положень, посвідка на постійне проживання видається за їхніми заявами або заявами їх законних представників без оформлення дозволу на імміграцію.

Таким чином, обов`язковими умовами наявності можливості вважати іноземців або осіб без громадянства такими, що мають дозвіл на імміграцію в Україну, є прибуття вказаних осіб в Україну до 06.03.1998 року за Угодою між Урядом Республіки В`єтнам та Урядом СРСР про направлення і прийняття в`єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР від 02.04.1981 року; залишення проживати в Україні; звернення протягом шести місяців з дня набрання чинності цим Законом із заявою про видачу їм посвідки на постійне проживання в Україні.

Судами попередніх інстанцій встановлено, відділом ВГІРФО УМВС України в Одеській області, на підставі вищезазначених норм, позивач у 2002 році був документований посвідкою на постійне проживання на території України, яка була змінена на безстрокову посвідку нового зразка 15.05.2007 року НОМЕР_1.

Отже, відповідач при наданні позивачу посвідки на постійне місце проживання в Україні у 2002 році проводив перевірку законності залишення на постійне проживання на території України позивача та керувався п. 4 Розділу V «Прикінцеві положення» Закону України «Про імміграцію», підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію не виявив та надав посвідку на постійне місце проживання в Україні позивачу.

Разом з цим, цією ж нормою Закону відповідач обґрунтовував прийняття протилежного рішення висновку про скасування посвідки на постійне проживання від 25 травня 2012 року.

25 травня 2012 року виконуючим обов'язки начальника ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області було затверджено висновок за матеріалами службової перевірки щодо документування посвідкою на постійне проживання в Україні громадянином В'єтнаму ОСОБА_1.

У висновку зазначено, що відповідно до Закону України "Про імміграцію" вирішено, крім іншого, скасувати дозвіл на імміграцію в Україну громадянину В'єтнаму ОСОБА_1, посвідку на постійне проживання в Україні НОМЕР_1, видану 15.05.2007 року на ім'я громадянина В'єтнаму ОСОБА_1 визнати безпідставно виданою та вилучити для знищення в установленому законом порядку, анулювати в паспортному документі громадянина В'єтнаму ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, штамп "Дозволено постійне проживання в Україні".

Згідно висновку, підставою для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну та визнання безпідставно виданою та вилучення посвідки на постійне проживання в Україні НОМЕР_1 від 15.05.2007 року відповідач визнав той факт, що дата народження зазначена у паспорті громадянина Вєтнаму ОСОБА_1 не співпадає з датою народження, що зазначена у Довідці Посольства Соціалістичної республіки Вєтнам щодо згоди Посольства Вєтнаму про надання права постійного проживання в Україні.

Статтею 12 Закону України «Про імміграцію» встановлено випадки, коли спеціально уповноважений орган з питань імміграції має право скасувати власний дозвіл на імміграцію та застосувати заходи щодо видворення особи за межи території України. Так, за умовами зазначеної норми закону, дозвіл на імміграцію може бути скасовано органом, який його видав, якщо:

1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність;

2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили;

3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні;

4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України;

5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

6) в інших випадках, передбачених законами України.

Згідно до ст. 13 Закону України "Про імміграцію" (в редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин) орган спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем проживання особи, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, не пізніш як у тижневий строк з дня отримання цього рішення надсилає його копію особі та вилучає у неї посвідку на постійне проживання.

Крім того, відповідно до п.п. 21-24 «Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1983 від 26.12.2002 року, дозвіл на імміграцію скасовується органом, який його видав.

Для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу, який приймав рішення про надання такого дозволу. Департамент, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України «Про імміграцію».

В даному випадку вказані вимоги законодавства відповідачем дотримані не були. Позивачеві не направлялось рішення, його не було запрошено для надання пояснень, а було лише листом повідомлено про прийняте відносно нього рішення, необхідність здачі посвідки на постійне проживання та залишення території України.

На підставі викладеного, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо обґрунтованості позовних вимог, оскільки рішення ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області про скасування посвідки на постійне проживання позивачу від 25 травня 2012 року прийнято всупереч вимог Закону України «Про імміграцію» та не відповідає вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України та ч.2 ст. 19 Конституції України.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, вважає, що постанова Одеського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2014 року та ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2014 року ґрунтуються на вірно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, доводи викладені в касаційній скарзі не спростовують висновків суду, тому підстави для скасування або зміни рішень відсутні.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 224, 231 КАС України, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді: О.Ф. Ситников

В.В. Малинін

В.В. Швець