Справа № 826/14327/15
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2015-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Нагорної Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «На всякий випадок» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 вересня 2015 року у справі за адміністративним позовом товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «На всякий випадок» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про визнання протиправним та скасування розпорядження,

ВСТАНОВИВ :

Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «На всякий випадок» ( далі - позивач ) звернулось до суду з адміністративним позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг ( далі - відповідач ) про визнання протиправним та скасування розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, від 23.06.2015 р. № 1440 «Про анулювання ліцензії на провадження страхової діяльності, виданої Товариству з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «На всякий випадок».

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 вересня 2015 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначену постанову суду та ухвалити нову про задоволення позовних вимог, так як, на думку апелянта, оскаржуване рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду - скасуванню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 23.06.2015 р. відповідачем було прийнято розпорядження № 1440 «Про анулювання ліцензії на провадження страхової діяльності, виданої товариству з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «На всякий випадок».

Підставою для прийняття відповідачем такого рішення стало нездійснення позивачем страхової діяльності протягом останніх 12 місяців, тобто на протязі 2014 року.

Вважаючи розпорядження від 23.06.2015 р. № 1440 протиправним позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не здійснювалась страхова діяльність протягом всього 2014 року, а також з того, що розпорядженням відповідача від 12.06.2014 р. № 1822 дійсно було призупинено дію ліцензії позивача, однак, це не звільняло товариство від обов'язку здійснювати страхову діяльність в частині виконання своїх обов'язків перед споживачами фінансових послуг ( страхувальниками ) за раніше укладеними з ними договорами.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» ( далі - Закон № 2664-III ), «Про страхування» ( далі - Закон № 85/96-ВР ), «Про ліцензування видів господарської діяльності» ( далі - Закон № 222-VIII ) та Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг «Про затвердження Ліцензійних умов провадження страхової діяльності» від 28.08.2003 р. № 40 ( далі - Ліцензійні умови).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 5 частини 1 статті 1 Закону № 222-VIII визначено, що ліцензія - документ, що надається органом ліцензування, на право провадження суб'єктом господарювання визначеного ним виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, в електронному вигляді (запис про наявність ліцензії у такого суб'єкта господарювання в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців) або на паперовому носії.

У п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 34 Закону № 2664-III закріплено, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції видає ліцензії для здійснення фінансовими установами страхової діяльності.

Здійснення діяльності, зазначеної у частині першій цій статті, дозволяється тільки після отримання відповідної ліцензії. Особи, винні у здійсненні діяльності без ліцензії, несуть відповідальність згідно із законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону № 85/96-ВР страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Частиною 16 статті 2 Закону № 85/96-ВР передбачено, що предметом безпосередньої діяльності страховика може бути лише страхування, перестрахування і фінансова діяльність, пов'язана з формуванням, розміщенням страхових резервів та їх управлінням.

Згідно з ч. 1, 5 ст. 12 Закону № 85/96-ВР перестрахування - страхування одним страховиком (цедентом, перестрахувальником) на визначених договором умовах ризику виконання частини своїх обов'язків перед страхувальником у іншого страховика (перестраховика) резидента або нерезидента, який має статус страховика або перестраховика, згідно з законодавством країни, в якій він зареєстрований.

Страховик (цедент, перестрахувальник), який уклав з перестраховиком договір про перестрахування, залишається відповідальним перед страхувальником у повному обсязі згідно з договором страхування.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону № 2664-III у разі порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг, національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, застосовує заходи впливу відповідно до закону.

Пунктом 4 частини 1 статті 40 Закону № 2664-III передбачено, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, може тимчасово зупиняти або анулювати ліцензію на право здійснення діяльності з надання фінансових послуг.

У п. 4 ч. 1 ст. 37 Закону № 85/96-ВР визначено, що уповноважений орган має право видавати приписи страховикам про усунення виявлених порушень вимог законодавства про страхову діяльність, а у разі їх невиконання зупиняти чи обмежувати дію ліцензій цих страховиків до усунення виявлених порушень або приймати рішення про відкликання ліцензій та виключення з державного реєстру страховиків (перестраховиків)

Відповідно до п. 7.3 Розділу 7 Ліцензійних умов підставою для анулювання (відкликання) ліцензії є, зокрема, нездійснення страховиком страхової діяльності відповідно до виданої ліцензії протягом останніх 12 місяців.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що страхова діяльність є видом господарської діяльності, який може здійснюватися суб'єктами господарювання виключно на підставі відповідної ліцензії, виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (далі - Комісія).

При цьому, законодавством регламентовано повноваження Комісії зупиняти, обмежувати дію ліцензії страховиків та анулювати таку ліцензію, зокрема якщо фінансова установа не здійснює страхову діяльність протягом двонадцяти місяців поспіль.

Разом з тим, колегія суддів встановила, що ТДВ «Страхова компанія «На всякий випадок» є юридичною особою, яка внесена до Державного реєстру фінансових установ та основним видом діяльності якої є здійснення страхування, крім страхування життя.

13.12.2012 р. Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, ТДВ «Страхова компанія «На всякий випадок» було видано ліцензію серії АЕ №190411 на провадження страхової діяльності у формі добровільного страхування майна (крім залізничного, наземного, повітряного, водного транспорту (морського внутрішнього та інших видів водного транспорту), вантажів та багажу (вантажобагажу) / а.с. 14 /.

12.06.2014 р. відповідачем було прийнято розпорядження № 1822, яким позивача було зобов'язано усунути виявлені Комісією порушення законодавства про фінансові послуги. / а.с. 10 /.

26.06.2014 р. між позивачем і ТДВ «СК «КРАЩА» було укладено договір про загальні умови факультативного перестрахування (ретроцесії) / а.с. 105-111 /.

Далі, відповідачем, у зв'язку з невиконанням ТОВ «Страхова компанія «На всякий випадок» зазначеного розпорядження Комісії від 12.06.2014 р. № 1822, було прийнято розпорядження від 28.08.2014 р. № 2524 «Про тимчасове зупинення дії ліцензії ТОВ «Страхова компанія «На всякий випадок», яким було тимчасово призупинено дію ліцензії товариства на провадження страхової діяльності з добровільного страхування майна та заборонено укладати договори зі споживачами фінансових послуг щодо виду фінансових послуг, зазначеного у ліцензії, а також звернуто увагу ТОВ «Страхова компанія «На всякий випадок» на те, що зупинення дії ліцензії товариства не звільняє його від обов'язку виконувати свої зобов'язання за укладеними договорами зі споживачами фінансових послуг щодо виду фінансової послуги, на право провадження якої вона видавалась, та від обов'язку припинити порушення, які стали підставою для тимчасового зупинення дії ліцензії / а.с. 10-12 /.

03.04.2015 р. відповідачем було прийнято розпорядження № 619 «Про поновлення тимчасово зупиненої дії ліцензії ТОВ «Страхова компанія «На всякий випадок» / а.с. 8-9 /.

23.06.2015 р. відповідачем було прийнято розпорядження № 1440 «Про анулювання ліцензії на провадження страхової діяльності, виданої товариству з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «На всякий випадок» / а.с. 7 /.

Підставою для прийняття відповідачем такого рішення стало нездійснення позивачем страхової діяльності протягом 12 місяців за період з 01.01.2014 р. по 31.03.2015 р.

Таким чином, колегія суддів звертає увагу на те, що в період з 28.08.2014 р. по 03.04.2015 р. включно дія ліцензії ТДВ «Страхова компанія «На всякий випадок» на здійснення страхової діяльності була зупинена розпорядженням відповідача від 28.08.2014 р. № 2524, а отже, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 34 Закону № 2664-III, товариство не мало права займатися такою діяльністю на протязі вказаного періоду, тобто більше ніж шість місяців, що виключає достатні та необхідні правові підстави для притягнення його до відповідальності у вигляді анулювання ліцензії за пунктом 7.3 розділу 7 Ліцензійних умов, тобто у зв'язку з нездійсненням страхової діяльності впродовж останніх 12 місяців.

При цьому, доводи відповідача про те, що розпорядженням від 28.08.2014 р. № 2524 «Про тимчасове зупинення дії ліцензії ТДВ «Страхова компанія «На всякий випадок» було передбачено, що зупинення дії ліцензії товариства не звільняє його від обов'язку виконувати свої зобов'язання за укладеними договорами зі споживачами фінансових послуг щодо виду фінансової послуги, на право провадження якої вона видавалась, апеляційний суд не приймає до уваги і вважає їх не обґрунтованими і такими, що суперечать законодавству України, оскільки за змістом ч. 2 ст. 34 Закону № 2664-III, здійснення страхової діяльності без ліцензії не тільки не допускається, а й тягне за собою негативні правові наслідки у вигляді юридичної відповідальності.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, судова колегія відзначає, що пунктом 4 частини 1 статті 37 Закону № 85/96-ВР регламентовано повноваження компетентного органу, яким в даному випадку є Комісія, не тільки зупиняти дію ліцензії, а й обмежувати її дію, однак розпорядженням від 28.08.2014 р. № 2524, на яке посилається відповідач, дію ліцензії ТДВ «Страхова компанія «На всякий випадок» було саме зупинено, а не обмежено в конкретній частині.

Більш того, апеляційний суд відзначає, що у 26.06.2014 р., тобто до моменту зупинення Комісією дії ліцензії, позивачем було укладено договір перестрахування / а.с. 105-111 /, що згідно з приписами ч. 16 ст. 2, ч. 1, 5 ст. 12 Закону № 85/96-ВР є різновидом страхової діяльності страховика, а отже, підтверджує факт здійснення позивачем страхової діяльності у 2014 році, який входить до спірного періоду, що також виключає правові підстави для анулювання виданої йому ліцензії на провадження страхової діяльності на підставі пункту 7.3 розділу 7 Ліцензійних умов.

При цьому, як було зазначено самим представником відповідача Василюком Є.В. в судовому засіданні, при прийнятті спірного розпорядження про анулювання ліцензії Комісією не враховувалися факти укладання договорів перестрахування та жодної перевірки щодо фактичного здійснення позивачем страхової діяльності у період з 01.01.2014 р. по 31.03.2015 р. не проводилось.

Водночас, частинами 1, 4 статті 30 Закону № 2664-III регламентовано повноваження Комісії проводити перевірку (інспекцію) діяльності учасників ринків фінансових послуг (крім споживачів фінансових послуг), їх афілійованих та споріднених осіб, здійснювати інспекцію за місцем знаходження юридичної особи, що перевіряється, запрошувати посадових осіб цієї юридичної особи для надання пояснень та вимагати надання необхідної інформації та документів, однак, відповідач таким своїм правом не скористався та не вжив належних і необхідних заходів для встановлення фактичних обставин для притягнення позивача до відповідальності у вигляді анулювання ліцензії.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в даному випадку відсутні достатні та необхідні правові підстави для анулювання ліцензії позивача серії АЕ №190411, а отже, відповідачем при прийнятті оскаржуваного розпорядження від 23.06.2015 р. № 1440 були порушені вимоги чинного законодавства, зокрема ст. 34 Закону № 2664-III та пункту 7.3 розділу 7 Ліцензійних умов, що вказує на протиправність такого розпорядження та необхідність його скасування.

З огляду на це, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було неповно встановлено фактичні обставини справи та порушені норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення цієї справи.

Відповідно до ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, зокрема, є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Таким чином, судова колегія вважає за необхідне апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «На всякий випадок» задовольнити, а постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 вересня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «На всякий випадок» - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 вересня 2015 року - скасувати.

Адміністративний позов товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «На всякий випадок» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про визнання протиправним та скасування розпорядження - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, від 23.06.2015 р. № 1440 «Про анулювання ліцензії на провадження страхової діяльності, виданої Товариству з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «На всякий випадок».

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, виготовлено 04.11.2015 р.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Карпушова О.В.

Кобаль М.І.