Справа № 825/2519/15-а
Суддя: Твердохліб В.А.
Дата ухвалення: 2015-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/2519/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Клопот С.Л. Суддя-доповідач: Твердохліб В.А.
У Х В А Л А

Іменем України

03 листопада 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Твердохліб В.А.,

суддів Бужак Н.П., Костюк Л.О.,

за участю секретаря Гуцул О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві (без фіксування технічними засобами) апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Відділу Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Новгород-Сіверського міськрайонного управління юстиції у Чернівській області, третя особа: ОСОБА_3 про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі - Позивач) звернулась до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Відділу Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Новгород-Сіверського міськрайонного управління юстиції у Чернівській області (далі - Відповідач), третя особа: ОСОБА_3 (далі - Третя особа) про визнання протиправними дії Відповідача щодо державної реєстрації права власності за Третьою особою Ѕ частки житлового будинку з господарськими спорудами по АДРЕСА_3, м.Новгород-Сіверський, Чернігівської обл; зобов'язання Відповідача скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на Ѕ частки житлового будинку з господарськими спорудами по АДРЕСА_3, м.Новгород-Сіверський, Чернігівської обл.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2015 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Апеляційну скаргу подано 28 вересня 2015 року до суду першої інстанції, адміністративна справа до суду апеляційної інстанції надійшла 05 жовтня 2015 року.

07 жовтня 2015 року ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Позивача залишено без руху у зв»язку з несплатою апелянтом судового збору.

Після усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду, 19 жовтня 2015 року ухвалами Київського апеляційного адміністративного суду відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 03 листопада 2015 року.

Відповідно ч.6 ст.12 КАС України під час судового розгляду справи в судовому засіданні забезпечується повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, крім випадків неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження).

Особи, які беруть участь у справі, належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, однак в судове засідання не з»явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не визнана обов»язковою, колегія суддів відповідно ч.4 ст.196 КАС України вважає можливим проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності сторін та їх представників.

Згідно ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 26.03.2015 року державним реєстратором Реєстраційної служби Новгород-Сіверського міськрайонного управління юстиції у Чернівській області було зареєстровано право власності ОСОБА_3 на Ѕ частку будинку, загальною площею 184,5 кв.м., житловою площею 117,9 кв.м. з господарськими будівлями у вигляді сараїв 1 «Б» та 1 «В».

Не погоджуючись з вказаним рішенням суб»єкта владних повноважень, Позивач, яка є співвласником квартири АДРЕСА_1, звернулась з відповідним позовом до суду.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна визначено Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон).

Відповідно п.4 ст.3 Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Статтею 8 Закону визначено, що орган державної реєстрації прав: 1) проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації; 2) забезпечує ведення Державного реєстру прав; 3) надає інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом; 4) забезпечує облік безхазяйного нерухомого майна; 5) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Положеннями статті 19 Закону передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом, та актів прийому-передачі активів та/або зобов'язань неплатоспроможного банку приймаючому або перехідному банку, крім випадків, визначених законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Згідно статті 24 Закону у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених статтею 4-2 та частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; 5-4) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; 5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; 6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Як вбачається з матеріалів справи, для державної реєстрації прав на нерухоме майно Третя особа звернулась до Відповідача з відповідною заявою, до якої були додані такі документи: договір купівлі-продажу від 11.11.1992 року за реєстровим №2098 (а.с. 8); довідка комунального підприємства «Новгород-Сіверське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 26.03.2015 року №73 в якій зазначалося, що по даним Новгород-Сіверського МБТІ за ОСОБА_3 зареєстровано Ѕ частки домоволодіння розташованого за адресою АДРЕСА_1 м.Новгород-Сіверський, Чернігівська область на підставі договору купівлі-продажу від 11.11.1992 року Р№2098, дата реєстрації 11.11.1992 року. В примітці вказаної довідки зазначено, що вказана в договорі загальна площа - 93,9 кв.м. та жила - 65,3 кв.м. - це площа Ѕ частки домоволодіння (а.с. 76).

Так, зі змісту поданого Третьою особою договору купівлі-продажу від 11.11.1992 року №2098 вбачається, що ОСОБА_3 купила частину дома, яка складається з чотирьох кімнат, загальною площею 93,9 кв.м., у тому числі жилої площі 65,3 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, м.Новгород-Сіверський, Чернігівської обл., що складає Ѕ частки домоволодіння.

Після нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, право власності за ОСОБА_3 на Ѕ частку будинку зареєстровано в Комунальному підприємстві «Новгород-Сіверське міжміське бюро технічної інвентаризації», що підтверджується відповідною відміткою на зворотній стороні договору.

Отже, Відповідачем було здійснено реєстрацію права власності та внесення даних до державного реєстру прав на нерухоме майно у відповідності до поданих заявником документів.

Підстави для відмови у реєстрації права власності визначені ст.24 Закону відсутні.

Посилання Позивача в апеляційній скарзі на те, що об'єктом купівлі-продажу в договорі від 11.11.1992 року за реєстровим №2098 є квартира АДРЕСА_2, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо правомірності дій суб»єкта владних повноважень при реєстрації права власності Третьої особи на Ѕ частку житлового будинку з господарськими спорудами по АДРЕСА_3 в м.Новгород-Сіверський Чернігівської області, а отже, підстави для скасування такої реєстрації відсутні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст.ст. 201, 202 КАС України.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, оскаржуване судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя Твердохліб В.А.

Судді Бужак Н.П.

Костюк Л.О.

Ухвала складена в повному обсязі 04 листопада 2015 року.

.

Головуючий суддя Твердохліб В.А.

Судді: Бужак Н.П.

Костюк Л.О.