Справа № 174/362/14-а (2а/174/14/14)
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2015-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2015 року м. Київ К/800/68079/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф.(суддя-доповідач),

Малиніна В.В.,

Швеця В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Вільногірського міського центру зайнятості до ОСОБА_4 про стягнення коштів за касаційною скаргою Вільногірського міського центру зайнятості Дніпропетровської області на ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2014 року, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2013 року Вільногірський міський центр зайнятості звернувся до суду з адміністративним позовом про стягнення з ОСОБА_4 коштів, виплачених як допомога по безробіттю у розмірі 12547, 25 грн.

Постановою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2014 року позовні вимоги задоволені. Стягнуто з ОСОБА_4 кошти допомоги по безробіттю у сумі 12547,25 гривень.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2014 року скасовано постанову Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2014 року із закриттям провадження у справі, у зв'язку з тим, що позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Позивач, Вільногірський міський центр зайнятості не погодився з ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2014 року і звернулось до суду з касаційною скаргою, в якій просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, суд, в межах ст. 220 КАС України, прийшов до висновку про задоволення касаційної скарги з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи предметом даного позову є стягнення з відповідача суми виплаченої допомоги по безробіттю за приписами ч. 3 статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», призначеної наказом від 24.01.2012 року № НТ 120124.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження у даній справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, з посиланням на приписи ч.2 ст. 21 КАС України, оскільки у даному випадку предметом даного позову є лише вимога про відшкодування шкоди, без пов'язаною з нею вимог щодо рішення, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Проте, перевіривши правильність застосування норм процесуального права, суд касаційної інстанції не погоджується з таким висновком, на підставі наступного.

Згідно з частиною 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім тих, для яких законом установлено інший порядок судового вирішення.

У пункті 1 частини 1 статті 3 цього Кодексу справу адміністративної юрисдикції визначено як переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Пунктом 4 частини 1 статті 17 КАС встановлено, що компетенція адміністративних судів поширюється на спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, установлених законом.

За змістом частини 4 статті 50 КАС суб'єкт владних повноважень може звернутись з адміністративним позовом до фізичної особи у випадках, установлених законом.

У частині 1 статті 18 Закону України від 1 березня 1991 року № 803-XII "Про зайнятість населення" встановлено, що для реалізації державної політики зайнятості населення, професійної орієнтації, підготовки і перепідготовки, працевлаштування та соціальної підтримки тимчасово не працюючих громадян у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, створюється державна служба зайнятості, діяльність якої здійснюється під керівництвом Міністерства праці та соціальної політики України, місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування. Державна служба зайнятості складається з: Державного центру зайнятості Міністерства праці та соціальної політики України, центру зайнятості Автономної Республіки Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських, районних, міськрайонних, міських і районних у містах центрів зайнятості, центрів організації професійного навчання незайнятого населення і центрів професійної орієнтації населення, інспекцій по контролю за додержанням законодавства про зайнятість населення.

У статті 19 цього Закону визначено обов'язки та права державної служби зайнятості, серед яких, зокрема: розпоряджатися в установленому законодавством порядку коштами Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття; в установленому законодавством порядку подавати громадянам допомогу по безробіттю та матеріальну допомогу по безробіттю, припиняти і відкладати їх виплати.

Відповідно до частини 3 загальнообов'язкове сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Вільногірський міський центр зайнятості є органом державної служби зайнятості, на який покладаються функції робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття у місті Вільногірську. Центр забезпечує реалізацію завдань, пов'язаних із соціальним захистом населення від безробіття, сприянням громадянам у підборі підходящої роботи, наданням матеріального забезпечення та соціальних послуг, професійної орієнтації, наданням послуг роботодавцям щодо добору працівників та інформаційно-консультаційних послуг, а також реалізацією інших завдань, визначених законодавством у сфері зайнятості населення та загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття.

Таким чином, Фонд загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття та його робочі органи (центри зайнятості) є суб'єкти владних повноважень, які у правовідносинах у сфері страхування на випадок безробіття реалізують владні управлінські функції, а право Фонду та його робочих органів (центрів зайнятості) на звернення до суду у відповідних відносинах - визначене в законодавчому порядку.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави вважати, що вирішуваний спір є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб'єкта владних повноважень, який реалізовував у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції у сфері державної політики зайнятості населення.

Таким чином, з урахуванням характеру спору і суб'єктного складу сторін у справі, вказаний спір має ознаки публічно-правового спору і підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до визначеної пунктом 1 частини 1 та частиною 2 статті 18 КАС України предметної підсудності адміністративних справ вказаний спір підсудний місцевому загальному суду як адміністративному, що, в свою чергу, виключає можливість вирішення його Окружним адміністративним судом.

Враховуючи зазначене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що за предметною підсудністю справа підсудна місцевому загальному суду, як адміністративному суду.

Таким чином, висновок суду апеляційної інстанції про те, що цей спір не належить до адміністративної юрисдикції, не ґрунтується на положеннях чинного законодавства України, у зв'язку з чим ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2014 року підлягає скасуванню, а справа направленню до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до положень частини статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України, підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 227, 231 КАС України, -

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу Вільногірського міського центру зайнятості Дніпропетровської області - задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2014 року - скасувати. Справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді О.Ф. Ситников

В.В. Малинін

В.В. Швець