Справа № 2а-9380/10/0870
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2011-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2011 року 14:15 Справа № 2а-9380/10/0870

Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Батрак І.В.

при секретарі судового засідання Полтавець. Д.В.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Львівської області про визнання протиправними бездіяльності прокуратури Львівської області щодо неподання позовних заяв про визнання недійсним свідчення про народження дитини та позбавлення батьківських прав та забовязання вжити заходи про позбавлення батьківських прав та визнання недійсним свідчення про народження дитини.

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась із адміністративним позовом в якому просить визнати протиправним бездіяльність Прокуратури Львівської області (далі-Відповідач) стосовно заяви про неподання позовних заяв про визнання недійсним свідчення про народження ОСОБА_3 ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, та позову про позбавлення батьківських прав підданого Королівства ОСОБА_5, який згідно названого свідчення вважається батьком ОСОБА_3 ОСОБА_4, та забовязання Відповідача вжити заходи про позбавлення батьківських прав підданого Королівства ОСОБА_5 стосовно Самюеля ОСОБА_4 та визнання недійсним свідчення про народження дитини.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, Позивач зазначає, що в березні 2010 року із засобів масової інформації вона узнала, що 21.03.2010 року службовими особами Мостиського прикордонного загону були затримані громадянка ОСОБА_5 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Марія громадянка ОСОБА_8. Разом вони з використанням підроблених документів під виглядом дівчини незаконно вивозили за межі України малолітнього хлопчика ОСОБА_3 ОСОБА_4, громадянина України.

На час затримання осіб, батьки дитини були невідомі.

Оскільки дитина за віком та зовнішнім виглядом схожа на дитину Позивача, маючи сумніви стосовно смерті своєї дитини, при народженні в пологовому будинку №1 м. Запоріжжя, Позивач звернулась з заявою до Прокуратури Львівської області про перевірку факту викрадення її дитини, та проведення судово-генетичної експертизи для встановлення батьківства.

19.04.2010 Позивач отримала від Прокуратури Львівської області листа за підписом заступника Прокурора області старшого радника юстиції ОСОБА_9, в якому повідомили, що заява скеровується для розгляду та перевірки в межах провадження досудового слідства у кримінальній справі №2020 в слідче відділення УСБУ у Львівській області. Також Відповідач забов`язує вжити вичерпаних заходів до встановлення справжніх батьків виявленої 21.03.2010 року дитини.

Про результати перевірки викладених у зверненні обставин, прокуратура вимагала письмово інформувати заявників у встановлений законом термін.

06.09.2010 Позивач з особистого прийому в Прокуратурі Львівської області звернулась зі скаргою, в якій просила звернутися з позовом до суду про визнання недійсним свідчення про народження ОСОБА_3 ОСОБА_4, бо воно є сфальсифікованим та про позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_5. Розгляд кримінальної справи завершився депортуванням злочинців, але питання стосовно статусу дитини залишилося без розгляду та юридично не визначено.

22.09.2010 Позивач отримала листа на свою скаргу, де її було роз`яснино, що позбавлення батьківських прав здійснюється виключно судом в порядку та на підставах, передбачених Главою13 СК України.

Так, на думку Позивача, орган владних повноважень Відповідач не виконує своїх забов`язань стосовно вжиття заходів по забезпеченню національної безпеки, охорони дитинства та захисту прав і інтересів громадян України, передбачений Законом «Про прокуратуру».

В порядку самозахисту Позивач звернулась до Василівського районного суду Запорізької області заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, стосовно батьківства над цією дитиною, але справа не розглянута.

Позивач також зазначив, що зараз є велика небезпека незаконного отримання та вивозу за межі України ОСОБА_3 ОСОБА_4 громадянином іншої держави, та завадить цьому може лише звернення до суду органа владних повноважень, яким є відповідач. Але це право не використовується, бо Відповідач виявляє бездіяльність.

Відповідач приховує від Позивача інформацію стосовно цієї справи, лише завдяки пресі вона була оприлюднена. На думку Позивача всі ці докази доводять, що Відповідач допустив бездіяльність стосовно порушених прав дитини, та законних інтересів Позивача та держави.

Позивач, представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача до судового засідання повторно не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Про час і місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, в матеріалах справи міститься поштове повідомлення з відміткою пошти «доставлено», де зазначена дата вручення та посада особи яка отримала судову повістку.

Відповідно до ст.128 КАС України, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалів, та за відсутності в судовому засіданні відповідача.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача та представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 40 Конституції України держава гарантує, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобовязані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996р. №393/96-ВР ( далі Закон №393/96-ВР) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно з ч.1 ст.7 Закону №393/96-ВР звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

Відповідно до ст.15 Закону №393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 18 Закону №393/96-ВР громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування має право одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Частиною 1,2 ст. 20 Закону №393/96-ВР встановлено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.

Прокурор, відповідно до ст.12 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-XII (із змінами і доповненнями) (далі Закон №1789-XII), розглядає заяви і скарги про порушення прав громадян та юридичних осіб, крім скарг, розгляд яких віднесено до компетенції суду. Прокурор здійснює нагляд за додержанням вимог законодавства щодо порядку розгляду скарг всіма органами, підприємствами, установами, організаціями та посадовими особами.

При здійсненні прокурорського нагляду за додержанням і застосуванням законів згідно ст.20 Закону №1789-XII, при виявленні порушень закону прокурор або його заступник у межах своєї компетенції мають право:

1) опротестувати акти Прем'єр-міністра України, Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, виконавчих органів місцевих Рад, підприємств, установ, організацій, громадських об'єднань, а також рішення і дії посадових осіб;

2) вносити подання або протест на рішення місцевих Рад залежно від характеру порушень;

3) порушувати у встановленому законом порядку кримінальну справу, дисциплінарне провадження або провадження про адміністративне правопорушення, передавати матеріали на розгляд громадських організацій;

4) давати приписи про усунення очевидних порушень закону;

5) вносити подання до державних органів, громадських організацій і посадовим особам про усунення порушень закону та умов, що їм сприяли;

6) звертатись до суду з заявами про захист прав і законних інтересів громадян, держави, а також підприємств та інших юридичних осіб.

Судом встановлено, що Прокуратура Львівської області 06.09.2010 року отримала на особистому прийомі скаргу Позивача відповідно до якої просила порушити кримінальну справу за ст. ст.15,115 та 143 КК України за фактом замаху на вбивство з метою незаконної трансплантації органів людини, заборонивши на весь час слідства зміну місця перебування дитини на імя ОСОБА_3, виявленої 21.03.2010 року при перетені кордону України, порушити цивільну справу про позбавлення батьківських прав особи, яка визнана такою посвідченням про народження дитини, та про визнання недійсним самого посвідчення.

22.09.2010 за № 04/4-1289-10 скарга Позивача розглянута та надано обґрунтовану відповідь, що позбавлення осіб батьківських прав здійснюється виключно судом в порядку та на підставах, передбачених Главою 13 СК України.

Відповідно до ч.1 ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Разом з тим, перевіркою доводів Позивача зясовано, що з метою визначення батьківства малолітнього ОСОБА_10 ОСОБА_4, в ході досудового слідства призначено генетичну експертизу, згідно висновку якої встановлено особу, яка 24.11.2008 народила вказану дитину. Водночас, як вбачається з звернення Позивача від 14.04.2010 року дитина ОСОБА_11 була народжена 07.02.2008, тобто значно раніше. Перевірити батьківство підданого Королівства ОСОБА_5 ОСОБА_4 в ході слідства не виявилось можливим через відсутність зразків його генетичного матеріалу, оскільки ОСОБА_4 на територію України не прибував.

Окрім того, в ході досудового слідства, для перевірки законності діяльності установ, які забезпечували застосування репродуктивних технологій щодо сурогатної матері ОСОБА_10 ОСОБА_4, матеріали виділено в окреме провадження та скеровано за територіальною належністю в прокуратуру Харківської області.

Так, Львівська прокуратура, отримавши звернення ОСОБА_1 на особистому прийомі 06.09.2010 року, в межах наданих їй ст.12 Закону №1789-XII розгляну скаргу та повідомила про результати перевірки Позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином визнавати бездіяльність Відповідача щодо неподання позовних заяв про визнання недійсним свідчення про народження дитини та позбавлення батьківських прав та зобовязання вжити заходи про позбавлення батьківських прав та визнання недійсним свідчення про народження дитини, суд вважає безпідставним, оскільки Відповідачем вчинялись дії з метою розгляду звернення ОСОБА_1, та прокуратурою області не встановлено підстав для вжиття заходів реагування.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 69-71, 160-165, 254 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Прокуратури Львівської області про визнання протиправними бездіяльності прокуратури Львівської області щодо неподання позовних заяв про визнання недійсним свідчення про народження дитини та позбавлення батьківських прав та забовязання вжити заходи про позбавлення батьківських прав та визнання недійсним свідчення про народження дитини відмовити в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційного інстанції.

Суддя І.В.Батрак