Справа № 826/11629/15
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2015-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 жовтня 2015 року № 826/11629/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Мазур А.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

ОСОБА_1
доГоловного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві
провизнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі по тексту - ГУПФУ в м. Києва, Управління) про визнання незаконним рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії в разі втрати годувальника за померлого чоловіка ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (з урахуванням уточнених позовних вимог від 28.07.2015).

Позивачка в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила задовольнити з підстав, які наведені в адміністративному позові.

Відповідач подав письмові заперечення, які долучені до матеріалів справи, в яких проти позову заперечував.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 09.11.1957, який 06.06.1996 було розірвано.

З 20.02.1991 позивачка вийшла на пенсію за віком, але продовжувала перебувати на утриманні чоловіка, оскільки її пенсії не було достатньо для нормального життя, а пенсія колишнього чоловіка була значно більшою, і була постійним і основним джерелом засобів до існування.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер (Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 25.03.2013), а оскільки розмір пенсії позивачки недостатній для нормального життя, 27.05.2013 вона звернулась до начальника ГУПФУ в м.Києва із заявою про перехід на пенсію чоловіка в разі втрати годувальника як дружині офіцера.

Проте, листом від 03.07.2013 за № 16173/12/с-1343/1 відповідач відмовив ОСОБА_1 у призначенні та перерахунку пенсії у зв'язку із втратою годувальника на підставі ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», мотивуючи це тим, що для переходу на пенсію в разі втрати годувальника, потрібно надати рішення суду, що позивачка з померлим чоловіком - ОСОБА_2, були однією сім'єю та остання була на його утриманні.

У зв'язку з необхідністю встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу та перебування жінки на утриманні чоловіка позивачка звернулась до Подільського районного суду м.Києва, який прийняв рішення від 05.11.2014 яким встановив факт проживання однією сім'єю ОСОБА_2 з ОСОБА_1 без реєстрації шлюбу з 06.06.1996 до ІНФОРМАЦІЯ_1 та встановив факт перебування ОСОБА_1 на його утриманні.

На підставі наявного рішення, позивачка повторно звернулась до відповідача щодо призначення пенсії в разі втрати годувальника за померлого чоловіка ОСОБА_2 та отримала відмову на тій підставі, що відповідно до п.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону встановлено, що документом, який дає право на призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині є тільки свідоцтво про шлюб.

Позивачка вважає дану відповідь протиправною, у зв'язку з чим звернулась до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Згідно положень ч. 1 ст. 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 (далі по тексту - Закон № 1788-ХІІ) право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні.

Непрацездатними членами сім'ї, відповідно до ч.3 ст. 37 Закону № 1788-ХІІ, вважаються: а) діти, брати, сестри й онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років, при цьому брати, сестри й онуки - за умови, якщо вони не мають працездатних батьків; б) батько, мати, дружина, чоловік, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»; в) один з батьків, або чоловік (дружина), або дід, бабуся, брат чи сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) зайнятий доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8 років, і не працює; г) дід і бабуся в разі відсутності осіб, які за законом зобов'язані їх утримувати.

Відповідно до ст.38 Закону № 1788-ХІІ члени сім'ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім'ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували яку-небудь пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

За правилами ст.6 Закону № 1788-ХІІ особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини чи при виконанні інших обов'язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обов'язку.

Згідно ч.2 ст.37 Закону № 1788-ХІІ батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, також мають право на пенсію, якщо згодом втратили джерело засобів до існування.

Відповідно до п.1, п.2 ч.1 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 (далі по тексту - Закон № 1058-IV) пенсія у зв'язку із втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Згідно абзацу 1 ч. 2 ст. Закону № 1058-IV непрацездатними членами сім'ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону;

Правилами ч.3 ст.36 Закону № 1058-IV встановлено, що до членів сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім'ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

Згідно ч.1 ст.37 вищезгаданого Закону пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім'ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім'ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Відповідно до ч.1 ст.38 Закону № 1058-IV пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім'ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім'ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно із положеннями абзацу двадцять другого статті першої Закону № 1058-IV як пенсії розуміють щомісячні регулярні пенсійні грошові виплати, які отримують фізичні особи (або члени сім'ї) від держави та спеціальних фондів після досягнення пенсійного віку, в разі інвалідності чи втрати годувальника.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 9 Закону № 1058-IV одним із видів пенсійних виплат є пенсія у зв'язку із втратою годувальника.

У ст.36 Закону № 1058-IV визначені умови, за яких членам сім'ї, зазначеним у її другій частині, призначається пенсія у зв'язку із втратою годувальника, а також закріплено право та умови отримання цієї виплати усиновленими дітьми, пасинками та падчерками, неповнолітніми дітьми, які мають право на пенсію у зв'язку із втратою годувальника, в разі їх усиновлення.

Зі змісту цих норм убачається, що перелік непрацездатних членів сім'ї, яким може бути призначена пенсія у зв'язку із втратою годувальника, є поосібним і вичерпним. Вони не містять правил (велінь), згідно з якими до непрацездатних членів сім'ї померлого годувальника можна відносити осіб за іншими критеріями (ознаками) визначення поняття сім'ї, як-от спільне проживання і ведення господарства, спільний побут, набуття характерних взаємних прав та обов'язків.

Ужиті в Законі № 1058-IV поняття «чоловік» та «дружина» позначають одного з подружжя. За частиною першою статті 21 СК подружжя утворюється тільки на підставі шлюбу - добровільного сімейного союзу жінки та чоловіка, зареєстрованого в державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Згідно зі статтею 36 СК саме шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до частини другої статті 21 СК проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

У повсякденному житті може скластися правова ситуація, коли жінка та чоловік проживають разом, ведуть спільне господарство, разом виховують дітей, ведуть спільний побут, набувають певних взаємних прав та обов'язків, притаманних сім'ї. Але при цьому вони не перебувають у шлюбі. В окремих сферах правовідносин (житлових, цивільно-майнових, сімейних, трудових та інших) такі відносини можуть підпадати під поняття сім'ї, а її учасники визнаватися членами сім'ї, яким з огляду на об'єктивну відмінність їх змісту у відповідних галузях законодавства надаються або не надаються (обмежуються) відповідні права та обов'язки.

Ззовні такі відносини подібні до шлюбних. Однак попри цю схожість, вони не уподібнюються (не ототожнюються) з ними, і жінка та чоловік, які утворили неодружену сімейну пару та за певних унормованих правовідносин можуть вважатися членами сім'ї, що не є рівнозначним поняттям «чоловік» та «дружина», позаяк саме цими термінами закон персоніфікує кожного з подружжя як суб'єкта правовідносин між собою.

У законодавстві про пенсійне забезпечення ясно й однозначно визначено, що право на призначення пенсії у зв'язку із втратою годувальника, з-поміж інших категорій осіб, мають одне з подружжя - чоловік чи дружина, до яких жінка чи чоловік, які разом проживають однією сім'єю без шлюбу, не належать.

Так, у справі, що розглядається, міститься копія рішення відповідно до якого Подільським районним судом м.Києва було встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_2 з ОСОБА_1 без реєстрації шлюбу з 06.06.1996 до ІНФОРМАЦІЯ_1 та встановлено факт перебування ОСОБА_1 на його утриманні (постанова від 05.11.2014).

Нормативний підхід до розуміння зазначених положень закону в контексті зазначених обставин справи дає підстави дійти такого правового висновку.

У розумінні пункту 1 частини другої статті 36 Закону № 1058-IV право на призначення пенсії у зв'язку із втратою годувальника мають чоловік або дружина, які перебували в зареєстрованому шлюбі. Жінка та чоловік, які на час смерті померлого годувальника проживали однією сім'єю без шлюбу та/або утримували один одного, не є подружжям, і після смерті того з них, хто за життя утримував другого, той, хто залишився жити, не набуває права на призначення йому пенсійних виплат у зв'язку із втратою годувальника.

Встановлення в судовому порядку факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без шлюбу і визнання за її учасниками статусу члена сім'ї не легітимізує і не може легітимізувати (узаконити) правове становище неодруженої сімейної пари як подружньої, оскільки за законом подружжя утворюється не від тривалості чи стійкості взаємин, а після реєстрації шлюбу в державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Викладена позиція кореспондується з положеннями постанови Верховного суду України від 10.03.2015 справа № 21-615а14.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем -фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Відповідно до частини 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Керуючись статтями 69, 70, 71, 94 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили у відповідності зі ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.С. Мазур