Справа № 127/23914/15-а
Суддя: Гриневич В. С.
Дата ухвалення: 2015-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/127/733/15
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 жовтня 2015 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді: Гриневича В.С.,

при секретарі: Мироненко В.В.

за участю:

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу №127/23914/15-а за позовом ОСОБА_3 до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовною заявою до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, в якій просив скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_2 про повернення виконавчого документа стягувачеві від 25.09.2015 року по виконавчому провадженню серії ВП №42830947.

Позовна заява мотивована тим, що постанова державного виконавця серії ВП №42830947 від 25.09.2015 року про повернення виконавчого документа стягувачеві, не відповідає вимогам законодавства, оскільки на думку позивача виконавчий лист №2-а-2490/10 підлягає примусовому виконанню саме відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області.

Представник позивача судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідач у запереченнях на позовну заяву (а.с. 12-13) та в судовому засіданні з позовними вимогами не погодилася, просила суд у задоволенні позову відмовити з посиланням на те, що оскільки рішення у справі №2-а-2490/10 винесено 08.11.2010р. то з урахуванням постанови КМУ №440 від 03.09.2014р. «Про затвердження порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою» його виконання належить до компетенції управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, яке в свою чергу відповідно до розділу II постанови КМУ №440 вносить рішення до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали адміністративної справи №127/23914/15-а, матеріали виконавчого провадження №426/3, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на таке.

Судом встановлено, що постановою Ленінського районного суду м. Вінниці від 08.11.2010 року у справі № 2-а-2490/10, позовні вимоги ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Вінниці про зобовязання до вчинення дій задоволено частково, визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Вінниці щодо відмови ОСОБА_3 здійснити перерахунок пенсії у відповідності до ст.ст. 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобовязано Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Вінниці провести перерахунок та виплату ОСОБА_3 пенсію з 01.04.2010 року по час прийняття рішення суду, як інваліду третьої групи, захворювання якого повязано з виконанням службових обовязків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, відповідно до вимог ст.ст. 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком, а також додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю громадян у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, відповідно до встановленого мінімального розміру пенсій за віком, згідно Закону України «Про Державний бюджет» (а.с. 17-19).

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07.07.2011 року апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Вінниці залишено без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м. Вінниці від 08.11.2010 року - без змін. (а.с. 20-21)

Постановою Вищого адміністративного суду України від 06.02.2014 року, по справі К/800/1299/14, касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, скасовано ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07.07.2011 року та змінено постанову Ленінського районного суду м. Вінниці від 08.11.2013 року, виклавши третій абзац резолютивної частини постанови в наступній редакції: «Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Вінниці провести перерахунок основної і додаткової пенсії ОСОБА_3, відповідно до вимог ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 01.04.2010 року». (а.с. 14-16)

На виконання постанови Вищого адміністративного суду України від 06.02.2014 р., 25.03.2014р. Вінницьким міським судом Вінницької області видано виконавчий лист (а.с. 4), який 31.03.2014р. предявлений стягувачем для примусового виконання до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області (а.с. 22).

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_2 від 07.04.2014р. серії ВП №42830947 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-а-2490/10. (а.с. 23)

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження №426/3, оригінал якого оглянуто в судовому засіданні, державним виконавцем Сінгаєвською О.М. вживалися заходи спрямовані на виконання вищевказаного виконавчого листа та на момент розгляду справи в суді боржником (УПФ України у м. Вінниці) здійснено перерахунок пенсії позивачу. При цьому, листом УПФ України у м. Вінниці №3940/06-33-1/09 від 04.08.2015р. повідомляло відповідача про здійснений перерахунок пенсії позивачу, а також про те, що виплата коштів буде здійснена за наявності відповідного фінансування. (а.с. 27-30)

Однак, постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_2 від 25.09.2015р. серії ВП №42830947 виконавчий лист №2-а-2490/10 виданий Вінницьким міським судом Вінницької області 25.03.2014р. повернуто стягувачеві. Зокрема, повертаючи виконавчий лист стягувачеві державний виконавець, з посиланням на п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», зазначила, що відповідно до постанови КМУ №440 від 03.09.2014р. «Про затвердження порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою» виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є державний орган, державне підприємство, установа, організація або юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства, які видані або ухвалені до 01.01.2013р. подаються до органу державної виконавчої служби для здійснення їх обліку, інвентаризації та подальшої передачі органам, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів для погашення заборгованості. (а.с. 3)

Проте, висновок державного виконавця щодо необхідності повернення виконавчого листа №2-а-2490/10 стягувачу суд вважає помилковим, а відтак постанова про його повернення підлягає скасуванню виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV (далі Закон №606-XIV) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. (ч. 1 ст. 2 Закону №606-XIV)

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 21 Закону України «Про виконавче провадження» на відділ примусового виконання рішень управлінь державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства

юстиції України в Автономній Республіці Крим, головного управління

юстиції в області, містах Києві та Севастополі покладається виконання рішень, за якими боржниками є територіальні підрозділи центральних органів виконавчої влади, місцеві суди, міські, районні або селищні ради

чи районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи,

місцеві прокуратури, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи.

Таким чином, як на момент відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2-а-2490/10, так і на момент винесення постанови державного виконавця про його повернення стягувачу, діяла норма Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої обовязок щодо виконання рішень, за якими боржниками є територіальні підрозділи центральних органів виконавчої влади та/або інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи покладається саме на відділ примусового виконання рішень управлінь державної виконавчої служби головного управління юстиції в області.

5 червня 2012 року Верховною Радою України прийнято Закон №4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», який набув чинності з 1 січня 2013 року та встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження" (далі - рішення суду), та особливості їх виконання.

Відповідно до статті 2 Закону №4901-VI виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

В той же час, згідно з пунктом 3 Прикінце вих та перехідних положень Закону №4901-VI, в редакції Закону №583-VII виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону субєкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом. Якщо рішення суду про стягнення коштів або виконавчі документи за цими рішеннями, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону субєкти, не було подано в строк, встановлений цим пунктом, це не є підставою для відмови у виконанні даного судового рішення.

На виконання вищенаведеного закону постановою Кабінету Міністрів України №440 від 03.09.2014р. затверджено Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, відповідно до якого виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є державний орган, державне підприємство, установа, організація або юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства, які видані або ухвалені до 01.01.2013р. подаються до органу державної виконавчої служби для здійснення їх обліку, інвентаризації та подальшої передачі органам, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів для погашення заборгованості.

Відповідно до пункту 4 наведеного Порядку заявник подає до органу державної виконавчої служби:

- заяву про виконання рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних для перерахування коштів у готівковій формі через банки або підприємства поштового звязку, якщо зазначений рахунок відсутній;

- оригінал (дублікат) виконавчого документа або рішення суду (належним чином завірену його копію);

- копію довідки про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному органу державної податкової служби і мають відмітку у паспорті або до паспорта яких внесені дані про реєстраційний номер облікової картки платника податків) та копію паспорта громадянина України.

Крім того, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання судових рішень» від 19 вересня 2013 року №583- VII частину другу статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» викладено в новій редакції, відповідно до якої рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Таким чином, з системно аналізу норм Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», постанови Кабінету Міністрів України №440 від 03.09.2014р. «Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою» слідує висновок, що виконання рішень суду про стягнення коштів, які видані або ухвалені до 01.01.2013р. та боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Проте, вищенаведені норми законодавства не підлягають застосуванню до правовідносин, що є предметом розгляду у даній справі, оскільки виконавчий лист №2-а-2490/10, виданий Вінницьким міським судом Вінницької області 25.03.2014р. на виконання постанови Вищого адміністративного суду України від 06.02.2014р. носить зобовязальний характер та не містить висновків про стягнення коштів.

Крім того, суд дійшов висновку, що порядок виконання судових рішень визначений Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та постановою Кабінету Міністрів України №440 від 03.09.2014р. «Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою» може бути застосований до виконання рішень суду про стягнення коштів, які видані або ухвалені до 01.01.2013р. та боржником за якими є державний орган, лише у випадку коли виконавче провадження з виконання такого рішення суду не відкрито та відповідно виконавчі дії щодо примусового виконання такого рішення суду не здійснювались.

Поряд з цим, виконавчий лист №2-а-2490/10, виданий Вінницьким міським судом Вінницької області після 1 січня 2013 року, а саме 25.03.2014р. на виконання постанови Вищого адміністративного суду України від 06.02.2014р.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Однак, жодною нормою чинного законодавства не передбачено права та/або обовязку державного виконання відділу державної виконавчої служби для винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві у звязку з набуттям чинності Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та прийняття на його виконання постанови Кабінету Міністрів України №440 від 03.09.2014р.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено

частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Проте, в судовому засіданні не встановлено наявності обставин зазначених у п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» необхідних для повернення виконавчого документа стягувачу, а відтак постанова головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_2 про повернення виконавчого документа стягувачеві від 25.09.2015 року по виконавчому провадженню серії ВП №42830947, з посиланням п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» є протиправною.

В той же час, варто звернути увагу, що згідно виконавчого листа №2-а-2490/10, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області 25.03.2014р. на виконання постанови Вищого адміністративного суду України від 06.02.2014р., зобовязано Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Вінниці провести перерахунок основної та додаткової пенсії ОСОБА_3 відповідно до вимог ст.ст. 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з 01.04.2010р. При цьому, з матеріалів виконавчого провадження №436/3 вбачається, що боржником виконано вимоги виконавчого листа та здійснений перерахунок пенсії позивачу, що є підставою для закінчення виконавчого провадження відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини 2 статті 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_2 про повернення виконавчого документа стягувачеві від 25.09.2015 року по виконавчому провадженню серії ВП №42830947.

Відповідно до частини 1 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено належними засобами доказування правомірності свого рішення щодо повернення виконавчого документу стягувачу, натомість позовні вимоги позивача суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 6-12, 70-72, 86, 94, 122, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_2 про повернення виконавчого документа стягувачеві від 25.09.2015 року по виконавчому провадженню серії ВП №42830947.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Вінницький міський суд Вінницької області. У разі, якщо судом було проголошено лише вступну та резолютивну частини, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 02.11.2015р.

Суддя :