Справа № 2а-4737/11 (6-а/333/302/14)
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2015-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

02 листопада 2015 рокусправа № 2а-4737/11 (6-а/333/302/14)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Юрко І.В., суддів: Гімона М.М., Чумака С. Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 серпня 2014 року у справі №2а-4737/11 (6-а/333/302/14) за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м.Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

06.08.2014 року Головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиціїї у Запорізькій області Морар М.В. звернувся до Комунарського районного суду м.Запоріжжя з заявою про зміну способу і порядку виконання судового рішення від 07 червня 2011 року, винесеного Комунарським районним судом м.Запоріжжя по справі №2а-4737/11.

Ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 15 серпня 2014 року заяву відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби задоволено.

Змінено спосіб виконання постанови Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 07.06.2011 року по справі №2а-4737/11 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районні м.Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинення певних дій в частині зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м.Запоріжжя здійснити нарахування додаткової пенсії ОСОБА_1, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, 2 категорії, з 29.10.2010 року щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю з розрахунку 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком дорівнюючи прожитковому мінімуму, встановленому відповідно до Закону України «Про прожитковий мінімум», з урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнено з Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м.Запоріжжя на користь ОСОБА_1 підвищення пенсії відповідно до ст.50, ч.4 ст.54, п.3 ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в сумі 991 грн. 68 коп.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач -УПФУ в Комунарському районі м.Запоріжжя подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області про зміну способу і порядку виконання судового рішення, винесеного Комунарським районним судом м.Запоріжжя по справі №2а-4737/11 відмовити.

Сторони у судове засідання суду апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Апелянт в скарзі просив розгляд справи провести без участі його представника.

Відповідно до вимог частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, та явка яких у відповідності до статті 120 Кодексу адміністративного судочинства України не визнавалась судом обов'язковою, не перешкоджає судовому розгляду справи.

За нормами пункту 2 частини 1 статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, так як не прибула жодна з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Відповідно до статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що постановою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 07 червня 2011 року по справі №2а-4737/11 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м.Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинення певних дій позовні вимоги задоволено. Визнано протиправними дії УПФУ в Комунарському районі м.Запоріжжя щодо не призначення пенсії ОСОБА_1 у відповідності з вимогами, встановленими ст.49, ст.51, ч.3 ст.167 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 29.10.2010 року. Зобов'язано УПФУ в Комунарському районі м.Запоріжжя призначити ОСОБА_1 додаткову пенсію, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, 2 категорії, з 29.10.2010 року щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю з розрахунку 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком дорівнюючої прожитковому мінімуму, встановленому відповідно до Закону України «Про прожитковий мінімум», та здійснити перерахунок пенсії, виплату з урахуванням раніше виплачених сум (а.с.11).

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2012 року зазначене рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с.19).

Таким чином, постанова Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 07 червня 2011 року по справі №2а-4737/11 набрала законної сили.

20.05.2013 року Комунарським районним судом м.Запоріжжя видано виконавчий лист №2а-4737/11 (а.с.67).

Постановою Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області Морар М.В. від 05.06.2014 року ВП№43550884 відкрито виконавче провадження з виконання зазначеного виконавчого листа та боржнику надана можливість самостійно виконати рішення суду (а.с.68-69).

Листом від 04.07.2014 року №661-8/10 боржник повідомив про неможливість виконання рішення суду в повному обсязі у зв'язку з відсутністю відповідних асигнувань.

06.08.2014 року Головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області Морар М.В. звернувся до Комунарського районного суду м.Запоріжжя з поданням про зміну способу і порядку виконання судового рішення від 07 червня 2011 року, винесеного Комунарським районним судом м.Запоріжжя по справі №2а-4737/11.

В обґрунтування вказаного подання зазначено, що 01.01.2013 року набрав чинності Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», який встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів визначених ЗУ «Про виконавче провадження» та особливості їх виконання. Зокрема ст. 3 Закону передбачає, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган. Здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. У відповідності до норм вищевказаного Закону виконання рішення рішень суду про стягнення коштів здійснюється Державною казначейською службою України, урахуванням особливостей передбачених постановою Кабінету Міністрів України №45 від 30.01.2013 року, яка визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення. У відповідності до норм вищезазначеного закону виконання рішень суду про стягнення коштів здійснюється Державною казначейською службою України з урахуванням особливостей, передбачених постановою Кабінету Міністрів України №45 від 30.01.2013, яка визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення. Таким чином на теперішній час наявні передбачені законом обставини, що виключають здійснення виконавчого провадження органом державної виконавчої служби.

Задовольняючи заяву про зміну способу і порядку виконання судового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що органи Казначейства на теперішній час не мають повноважень для зобов'язання іншого органу вчини певні дії та можливості прийняти до виконання виконавчий документ без зазначення про стягнення з державного органу конкретної суми коштів. Виконання постанови Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 07.06.2011 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до УПФУ в Комунарському районні м.Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобовязання вчинення певних дій можливе на сьогодні лише шляхом зміни способу виконання судового рішення про стягнення цієї суми, яка складає 991 грн. 68 коп. та не є спірною між сторонами.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

При вирішенні справи, колегія суддів виходить з правових позицій з цього питання Верховного Суду України, які викладені останнім у постановах від 11 листопада 2014 року у справі № 21-394а13, від 25 листопада 2014 року у справі № 21-506а14, 17 лютого 2015 року № 21-622а14, та полягають у наступному.

Відповідно до частини 4 статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може містити як вимоги про зобов'язання відповідача суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії, так і про стягнення з нього коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю.

Статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Під зміною способу і порядку виконання судового рішення розуміється застосування судом нових заходів щодо його реалізації у зв'язку з неможливістю його виконання раніше визначеним способом і порядком. При цьому зміна способу виконання не повинна змінювати (зачіпати) суть самого судового рішення.

Вирішуючи питання про зміну способу і порядку виконання рішення, суд повинен враховувати, що під зміною способу і порядку розуміється дія або сукупність дій, якими певним чином досягається кінцевий результат, та що підставою для зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення є обставини, що роблять виконання рішення неможливим.

Відтак, зміною способу та порядку виконання судового рішення є прийняття судом нових заходів з метою реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими. При цьому, суд може змінити порядок і спосіб виконання судового рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Аналізуючи норми частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у системному зв'язку із нормами, які гарантують право на судовий захист і передбачають форми й способи його реалізації, можна дійти висновку, що в контексті спірних правовідносин обставини, якими обґрунтовувалася необхідність зміни способу і порядку виконання судового рішення, не можуть бути підставами для такої зміни, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не може бути змінений на стадії виконання судового рішення і поза межами судового розгляду позову по суті. Варто також зазначити, що невиконання управлінням Пенсійного фонду України судового зобов'язання в частині виплати пенсії через брак коштів на її виплату в розумінні частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України не може бути вагомою причиною для зміни способу і порядку виконання судового рішення, оскільки ця виплата буде виконана при надходженні коштів із Державного бюджету України.

Таким чином, відсутні правові підстави для висновку про неможливість виконання судового рішення, що відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України було б підставою для зміни способу і порядку його виконання, адже виплата нарахованих сум пенсії буде здійснена управлінням Пенсійного фонду України після надходження відповідних сум із державного бюджету.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що для відновлення права позивача на пенсію суд першої інстанції прийняв постанову про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України призначити ОСОБА_1 додаткову пенсію, здійснити перерахунок пенсії та її виплату з урахуванням раніше виплачених сум, що відповідало заявленим у позові вимогам. Розрахунок суми належної ОСОБА_1 пенсії за спірний період судами не здійснювався, тому, змінивши спосіб виконання такої постанови із зобов'язання виплатити зазначене підвищення пенсії на стягнення конкретної суми цього підвищення, суд змінив постанову по суті, вийшовши при цьому за межі позовних вимог та вирішивши питання, що не були предметом дослідження судами всіх інстанцій при розгляді справи.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми процесуального права, що призвело до незаконного судового рішення, тому ухвалу суду першої інстанції слід скасувати та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні подання про зміну способу і порядку виконання судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 195, 197, 199, 202, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 серпня 2014 року у справі №2а-4737/11 (6-а/333/302/14) задовольнити.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 серпня 2014 року у справі №2а-4737/11 (6-а/333/302/14) скасувати.

Відмовити Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області у задоволенні подання про зміну способу та порядку виконання судового рішення від 07 червня 2011 року, винесеного Комунарським районним судом м.Запоріжжя по справі №2а-4737/11.

Ухвала суду апеляційної інстанції постановлена в порядку письмового провадження, набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя: І.В. Юрко

Суддя: М.М.Гімон

Суддя: С.Ю. Чумак