Справа № 2а/0470/17235/11
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2012-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

копія
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді суддівОлійника В. М. Ількова В.В., Парненко В.С.
при секретаріЛоба Е.Г.
представника позивача представника відповідачів Дмитренко Ю.І. Цибульської Т.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відповідача 1 - Міністерства оборони України, відповідача 2 - Південно-Східного територіального квартирно-експлуатаційного управління, відповідача 3 - Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпропетровська, третя особа 1 - Дніпропетровський обласний військовий комісаріат, третя особа 2 - Державне казначейство України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-
22 жовтня 2010 року до суду надійшов позов ОСОБА_1 до відповідача 1 - Міністерства оборони України, відповідача 2 Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління, відповідача 3 - Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпропетровська, третя особа 1 - Дніпропетровський обласний військовий комісаріат, третя особа 2 - Державне казначейство України, в якому позивач просить, з урахуванням уточнень до позову, визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України, Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління, Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпропетровська, яка виразилась у незабезпеченні майора запасу ОСОБА_1 та членів його сім`ї у складі дружини - ОСОБА_2 , дочок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 житловим приміщенням для постійного проживання протягом одного року після звільнення з військової служби відповідно до Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», а також протягом трьох років після звільнення з військової служби відповідно до Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України та членів їх сімей». Зобов`язати Міністерство оборони України, Південне територіальне квартирно-експлуатаційне управління, Квартирно-експлуатаційний відділ міста Дніпропетровська поновити порушені житлові права майора запасу ОСОБА_1 шляхом забезпечення його із сім`єю у складі чотирьох осіб окремою благоустроєною квартирою у місті Дніпропетровську, як такого, що має право на забезпечення житлом протягом одного року після звільнення з військової служби відповідно до Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», а також протягом трьох років після звільнення з військової служби відповідно до Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України та членів їх сімей». Стягнути на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у сумі - триста тисяч гривень, а саме, з Квартирно - експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська - сто тисяч гривень; Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління - сто тисяч гривень; Міністерства оборони України - сто тисяч гривень. Визнати протиправною бездіяльність Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська, яка виразилася у неправомірній відмові у наданні інформації, залишенні без розгляду та неприйнятті рішення з питань звернення, у ненаданні вчасної, повної та обґрунтованої відповіді на звернення ОСОБА_1 від 21.04.2010 року, а також у не надісланні такої відповіді на адресу заявника. Зобов`язати Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпропетровська належним чином розглянути звернення ОСОБА_1 від 21.04.2010 року, надати обґрунтовану відповідь на усі поставлені у цьому зверненні питання. Стягнути з Міністерства оборони України, Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління, Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпропетровська судові витрати у сумі 11 гривень 90 коп.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 09.08.1994 р. позивач був зарахований на квартирний облік за місцем служби, як військовослужбовець який потребує поліпшення житлових умов. У 1997 р. житлова справа позивача була передана до військової частини НОМЕР_2 , де позивач і перебував у подальшому на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов по лінії Міністерства оборони України, до моменту розформування цієї військової частини у 2006 р. на підставі наказу Міністерства оборони України від 26.09.06 р. № 596.
Згідно наказу Міністерства оборони України від 18.08.2005 р. № 70 з 31.08.2005 р. позивач був звільнений з військової служби у запас з зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, за п.п. "б" п. 67 (за станом здоров`я) Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України, затвердженого Указом Президента України від 07.11.2001 р. №1053/2001, із залишенням на квартирному обліку для позачергового отримання житла за рахунок житлового фонду Міністерства оборони України, календарна вислуга років у Збройних Силах - 25 років, пільгова - 25 років 05 місяців.
Після розформування військової частини НОМЕР_2 житлова справа позивача була передана до Дніпропетровського обласного військового комісаріату, де він і був зарахований на квартирний облік, і де перебуває до цього часу у загальній черзі на отримання житла від Міністерства оборони України з 09.08.1994 р.; на позачергове отримання житла з 18.08.2005 р.; на першочергове отримання житла з 18.08.2005 р.
Відповідно до рішення житлової комісії Дніпропетровського обласного військового комісаріату від 30.04.2010 р. № 4 внесені зміни до складу сім`ї позивача, який встановлений у складі чотирьох осіб.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» позивачу наданий статус ветерана військової служби, що підтверджується дублікатом посвідчення, виданого на ім`я позивача Жовтневим районним військовим комісаріатом м. Дніпропетровська 12.11.2009 р., серія НОМЕР_3 .
Відповідно до п. 8 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» особи, які звільняються з військової служби і потребують поліпшення житлових умов, протягом трьох років після звільнення забезпечуються житловими приміщеннями у порядку, передбаченому законодавством, або мають право на одержання кредитів на індивідуальне будівництво чи придбання житла з погашенням їх за рахунок коштів Державного бюджету України.
Позивач також посилається на те, що його, як ветерана військової служби, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» повинно було першочергово, але не пізніше одного року після звільнення з військової служби, забезпечено житлом або одноразово надати безвідсотковий кредит на індивідуальне житлове (кооперативне) будівництво чи придбання йому та членам його родини житло з урахуванням встановленої законодавством норми жилої площі на сім`ю і погасити його в повному розмірі за рахунок Міністерства оборони України.
Однак, протягом 2006-2010 років відповідачами не було вжито жодної дії щодо забезпечення позивача та членів його родини житлом за рахунок Міністерства оборони України. Вищевикладене, на думку позивача, є підставою для стягнення з відповідачів моральної шкоди у сумі триста тисяч гривень, тобто по сто тисяч гривень з кожного відповідача.
Позивач 21 квітня 2010 року звернувся до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська із зверненням, у якому вимагав поновити порушені права на отримання житла, забезпечити житловим приміщенням, яке повинно відповідати вимогам, що встановлені до житлових приміщень. Дане звернення Квартирно-експлуатаційним відділом м. Дніпропетровська, згідно поштового повідомлення, отримано 26.04.2010 р. Однак, вказане звернення не розглянуто, обґрунтована відповідь не надана, а також не надіслана на адресу позивача.
В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив позов задовольнити.
У зв`язку з реорганізацією Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління в Південно-Східне територіальне квартирно-експлуатаційне управління, ухвалою суду допущено процесуальне правонаступництво Південно-Східним територіальним квартирно-експлуатаційним управлінням Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління.
Представник відповідача 1 Міністерства оборони України заперечував проти задоволення позову, надавши письмові заперечення, в яких зазначив, що відповідачі, які визначені позивачем у позові, є неналежними відповідачами по справі. Кабінетом Міністрів України не був складений механізм реалізації положень п. 8 ч. 1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України та членів їх сімей», а в 2006, 2007, 2008 роках в Державному бюджеті України не було передбачено фінансування окремим рядком програм із забезпечення житлом військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, осіб звільнених у запас або відставку у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України. Враховуючи вищевказане, позивач має забезпечуватись житлом в порядку загальної черги. Крім того, позивач був звільнений з військової служби не у зв`язку з скороченням штатів або з неможливістю використання по службі, а за станом здоров`я, а тому норма Закону не може бути до нього застосована. Стосовно стягнення з відповідачів моральної шкоди, то в заявлених позовних вимогах позивачем не надано жодного належного доказу щодо підтвердження факту заподіяння моральної шкоди.
Представник відповідача 2 Південно-Східного територіального квартирно-експлуатаційного управління в судовому засіданні також заперечував проти задоволення позову.
Представник відповідача 3 Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпропетровська заперечував проти задоволення позову, надавши письмові заперечення, в яких зазначив, що Квартирно-експлуатаційний відділ міста Дніпропетровська є неналежним відповідачем по справі. КЕВ м. Дніпропетровська не є забудовником чи закупівельником житла для військовослужбовців взагалі і немає жодних управлінських функцій та делегованих повноважень щодо надання чи не надання житлових приміщень військовослужбовцям. Кабінетом Міністрів України не був складений механізм реалізації положень п. 8 ч. 1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України та членів їх сімей», а в 2006, 2007, 2008 роках в Державному бюджеті України не було передбачено фінансування окремим рядком програм із забезпечення житлом військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, осіб звільнених у запас або відставку у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України. Враховуючи вищевказане, позивач має забезпечуватись житлом в порядку загальної черги. Крім того, позивач був звільнений з військової служби не у зв`язку з скороченням штатів або з неможливістю використання по службі, а за станом здоров`я, а тому норма Закону не може бути до нього застосована. Передумовою для виникнення обов`язку у КЕВ м. Дніпропетровська щодо реалізації права військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей на забезпечення житловим приміщенням є наявність житлової площі та наближення черги за списком осіб на отримання такого житла. Отже, військовослужбовці повинні забезпечуватись житлом за наявності житлової площі та по черзі. Стосовно стягнення з відповідачів моральної шкоди, то в заявлених позовних вимогах позивачем не надано жодного належного доказу щодо підтвердження факту заподіяння моральної шкоди. Звернення ОСОБА_1 від 21 квітня 2010 року було належним чином розглянуто Квартирно-експлуатаційним відділом міста Дніпропетровська. Той факт, що позивач не отримав відповідь на своє звернення, не свідчить про не підготовлення йому відповіді. Відповідь на звернення було підготовлено за вихідним номером 436 від 28.04.2010 року та відправлено простою поштою. У зв`язку з обмеженим фінансуванням КЕВ м. Дніпропетровська не має можливості надсилати листи іншим чином.
Представник третьої особи 1 Дніпропетровського обласного військового комісаріату в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову.
Представник третьої особи 2 Державного казначейства України, який належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надавши письмові заперечення, в яких зазначив, що Державне казначейство України безпідставно залучено до участі у справі у якості третьої особи. Згідно із ст. 48 Бюджетного кодексу України та п. 1 ч. 4 Положення про Державне казначейство України, затвердженого постановою КМУ від 21 грудня 2005 року № 1232, Державне казначейство України та його територіальні органи є окремими юридичними особами, які здійснюють розрахунково-касове обслуговування розпорядників коштів державного бюджету. Бюджетним кодексом України (пункт 7 статті 2) встановлено, що повноваження на здійснення платежів з конкретною метою в процесі виконання бюджету надаються розпоряднику бюджетних коштів відповідно до бюджетного призначення. Кошти бюджету, які отримують фізичні чи юридичні особи, що не мають статусу бюджетної установи (одержувачі бюджетних коштів), надаються їм лише через розпорядника бюджетних коштів. В даному випадку головним розпорядником бюджетних коштів відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 22 Бюджетного кодексу України є Міністерство оборони України. Розподіл коштів за напрямками видатків Міністерство оборони України, як головний розпорядник коштів, здійснює самостійно. Органи Державного казначейства України здійснюють платежі лише за дорученням відповідного розпорядника коштів за рівнем, про що зазначено в ст. 51 Бюджетного кодексу України. Позивачем не підтверджено факт заподіяння йому моральної шкоди, також ним не доведено за яких обставин і якими саме діями заподіяно шкоду, достовірно не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між моральними стражданнями позивача та діями (бездіяльністю) відповідача, не зрозуміло, з чого виходив позивач при оцінці заподіяної йому моральної шкоди.
Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 09.08.1994 р. ОСОБА_1 був зарахований на квартирний облік за місцем служби як військовослужбовець, який потребує поліпшення житлових умов.
У 1997 р. житлова справа позивача була передана до військової частини НОМЕР_2 за новим місцем проходження служби, де ОСОБА_1 і перебував у подальшому на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов по лінії Міністерства оборони України, до моменту розформування військової частини НОМЕР_4 у 2006 році на підставі наказу Міністерства оборони України від 26.09.06 р. № 596.
Згідно наказу Міністерства оборони України від 18.08.2005 р. № 70 з 31.08.2005 р. ОСОБА_1 був звільнений з військової служби у запас з зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, за п.п. "б" п. 67 (за станом здоров`я) Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України, затвердженого Указом Президента України від 07.11.2001 р. №1053/2001, із залишенням на квартирному обліку для позачергового отримання житла за рахунок житлового фонду Міністерства оборони України, календарна вислуга років у Збройних Силах - 25 років, пільгова - 25 років 05 місяців.
Після розформування військової частини НОМЕР_2 житлова справа ОСОБА_1 була передана до Дніпропетровського обласного військового комісаріату, де позивач і був зарахований на квартирний облік і де перебуває до цього часу у загальній черзі на отримання житла від Міністерства оборони України з 09.08.1994 р.; на позачергове отримання житла з 18.08.2005 р.; на першочергове отримання житла з 18.08.2005 р.
Відповідно до рішення житлової комісії Дніпропетровського обласного військового комісаріату від 30.04.2010 р. № 4 внесені зміни до складу сім`ї позивача, який встановлений у складі чотирьох осіб, а саме: ОСОБА_1 ; донька ОСОБА_3 ; донька ОСОБА_4 ; дружина ОСОБА_2 .
Відповідно до п.9. ст.12 Закону України від 20.12.1991 р. "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.
Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» ОСОБА_1 наданий статус ветерана військової служби, що підтверджується дублікатом посвідчення, виданого на ім`я ОСОБА_1 . Жовтневим районним військовим комісаріатом м. Дніпропетровська 12.11.2009, серія НОМЕР_3 .
З моменту звільнення із Збройних Сил України місцем свого постійного проживання позивач обрав місто Дніпропетровськ, де і проживає після звільнення з урахуванням існуючого порядку реєстрації.
Статтею 3 Конституції України визначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Відповідно до вимог ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.
Статтею 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом УРСР та іншими нормативно-правовими актами.
Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання.
Стаття 16 Закону України «Про Збройні Сили України» визначає, що держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України.
У відповідності до ст. 10 Закону України «Про оборону України» здійснення заходів, спрямованих на реалізацію соціально-економічних і правових гарантій військовослужбовцям, членам їх сімей, особам, звільненим у запас або відставку, покладається на Міністерство оборони України.
Відповідно до п. 8 ст. 1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей», в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, особи, які звільняються з військової служби і потребують поліпшення житлових умов, протягом трьох років після звільнення забезпечуються житловими приміщеннями у порядку, передбаченому законодавством, або мають право на одержання кредитів на індивідуальне будівництво чи придбання житла з погашенням їх за рахунок коштів Державного бюджету України.
Окрім того, ОСОБА_1 , як ветерана військової служби, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» повинно було першочергово, але не пізніше одного року після звільнення з військової служби забезпечено житлом або одноразово надано безвідсотковий кредит на індивідуальне житлове (кооперативне) будівництво чи придбання позивачу та членам його родини житла з урахуванням встановленої законодавством норми жилої площі на сім`ю і погашення його в повному розмірі за рахунок Міністерства оборони України.
Таким чином, не пізніше 01.09.2006 року позивача та членів його родини повинно було бути забезпечено житлом відповідно до вимог Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», та не пізніше 01.09.2008 р. згідно Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей».
Однак, протягом 2006-2010 років Міністерством оборони України не було вжито необхідних дій щодо забезпечення ОСОБА_1 та членів його родини житлом за рахунок Міністерства оборони України.
Відповідно до п. 22 Постанови КМУ «Про затвердження Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями» від 03.08.2006 р. № 1081 облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, ведеться у військових частинах та квартирно-експлуатаційних органах.
Згідно п. 29 вищевказаної Постанови КМУ військовослужбовці, які перебувають на обліку при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду, а в разі розформування військової частини - у військовому комісаріаті і квартирно-експлуатаційному органі та користуються правом позачергового одержання житла.
Згідно п. 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого Постановою КМУ від 03.08.2006 р. №1080, Міноборони є центральним органом виконавчої влади, на який покладено обов`язок формування та реалізації державної політики щодо розв`язання соціальних проблем військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби у запас або у відставку.
Однак, станом на час розгляду справи житлом позивач та члени його родини не забезпечені, внаслідок чого порушені права ОСОБА_1 та права членів його родини, гарантовані вищевказаними нормативно-правовими актами в частині забезпечення позивача та членів його родини житлом.
Така бездіяльність Міністерства оборони України не відповідає чинному законодавству і суд не приймає посилання Міністерства оборони України на відсутність необхідного бюджетного асигнування для забезпечення ОСОБА_1 та членів його родини житлом.
Відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні по справі «Кечко проти України», реалізація особою права, що пов`язане з отриманням житла за рахунок бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.
Суд також вважає, що місце проходження офіцером військової служби в розумінні Житлового кодексу та Цивільного кодексу не є місцем постійного його проживання, у зв`язку з чим для надання позивачу та його сім`ї жилого приміщення визначальним є факт і час звільнення з військової служби та обрання військовослужбовцем місця постійного проживання, незалежно від місця попередньої служби.
Таким чином, на позивача у повному обсязі розповсюджуються пільги, передбачені Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», в тому числі і щодо права на першочергове забезпечення житлом.
Виходячи із системного аналізу вищевказаних нормативно-правових актів, відповідно до яких саме на Міністерство оборони України покладено обов`язок формування та реалізації державної політики щодо розв`язання соціальних проблем військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби у запас або у відставку, суд вважає протиправною бездіяльність Міністерства оборони України, яка виразилась у незабезпеченні майора запасу ОСОБА_1 та членів його сім`ї у складі дружини - ОСОБА_2 , дочок - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 житловим приміщенням для постійного проживання відповідно до вимог Законів України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деякий інших осіб та їх соціальний захист", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України та членів їх сімей", та приходить до висновку про задоволення позову в цій частині.
В той же час суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову в частині визнання протиправною бездіяльності Південно-Східного територіального квартирно-експлуатаційного управління, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська, так як головним розпорядником бюджетних коштів є саме Міністерство оборони України, яке уповноважене на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань та здійснення видатків з бюджету.
Відповідач 2 та відповідач 3 не мали можливості забезпечити позивача та членів його сім`ї житловим приміщенням для постійного проживання без належного фінансування з боку Міністерства оборони України.
Щодо позовних вимог про зобов`язання Міністерство оборони України, Південне територіальне квартирно-експлуатаційне управління, Квартирно-експлуатаційний відділ міста Дніпропетровська поновити порушені житлові права майора запасу ОСОБА_1 шляхом забезпечення його із сім`єю у складі чотирьох осіб окремою благоустроєною квартирою у місті Дніпропетровську, як такого, що має право на забезпечення житлом протягом одного року після звільнення з військової служби відповідно до Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», а також протягом трьох років після звільнення з військової служби відповідно до Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України та членів їх сімей», суд також вважає, що вони підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Організація забезпечення та надання житлових приміщень військовослужбовцям, зокрема, особам, звільненим в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують, поліпшення житлових умов, у військових частинах, після звільнення та членів їх сімей визначена Інструкцією про організацію забезпечення та виділення військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої наказом Міністра оборони України від 06.10.2006 р. №577.
Пунктом 4.1 встановлено, що військовослужбовці забезпечуються житловими приміщеннями для постійного проживання, згідно з чергою, яка визначається часом зарахування на квартирний облік осіб, що потребують поліпшення житлових умов (включення до Списків осіб, які користуються правом першочергового одержання житлових приміщень або Списків осіб, які користуються правом позачергового одержання житлових приміщень).
В окремому списку осіб, що мають право на позачергове отримання житла містяться особи, які мають це право з різних підстав: звільнені за станом здоров`я, вдови померлого військовослужбовця, звільнені за віком, звільнені в зв`язку з скороченням штатів, звільнені в запас за вислугою років, учасники бойових дій, звільнені в зв`язку з реформуванням Збройних Сил України і таке інше.
Порядок черговості отримання житла позивачем та іншими військовослужбовцями Дніпропетровського гарнізону визначається списками військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов та перебувають на обліку в черзі у Дніпропетровському гарнізоні.
Задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі може призвести до порушення прав попередніх осіб, які були раніше поставлені на облік, ніж позивач, що є неприпустимим.
У зв`язку з цим суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги шляхом зобов`язання Міністерство оборони України, Південно-Східне територіальне квартирно-експлуатаційне управління, Квартирно-експлуатаційний відділ міста Дніпропетровська забезпечити майора запасу ОСОБА_1 та членів його сім`ї окремою благоустроєною квартирою відповідно до вимог Законів України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деякий інших осіб та їх соціальний захист", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України та членів їх сімей" в порядку черговості, що визначена списками військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов та перебувають на обліку в черзі у Дніпропетровському гарнізоні.
Суд також вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги позивача щодо неналежного розгляду КЕВ м. Дніпропетровська його звернення від 21.04.2010 року, виходячи з наступного.
21 квітня 2010 року ОСОБА_1 звернувся до КЕВ м. Дніпропетровська із зверненням, у якому вимагав поновити його порушені права на отримання житла як ветерана військової служби та як особи звільненої з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України. Дане звернення КЕВ м. Дніпропетровська, згідно поштового повідомлення, було отримано 26 квітня 2010 року, але своєчасна відповідь на звернення надана не була.
Суд не приймає заперечення КЕВ м. Дніпропетровська про своєчасну та повну відповідь на звернення позивача від 21 квітня 2010 року, яке було направлено позивачу простою поштовою кореспонденцією, так як відповідно до листа-відповіді військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону від 06.08.10 р. № 3196 вих. на скаргу позивача від 07 липня 2010 року, перевіркою встановлені порушення з ведення діловодства та реєстрації вихідної кореспонденції в КЕВ м. Дніпропетровська. Так, інспектор відділу діловодства КЕВ м. Дніпропетровська ОСОБА_5 на порушення вимог п. 4.3.11 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11 листопада 2010 року № 400, відповідь на звернення громадянина ОСОБА_1 зареєструвала одночасно з листом у військову прокуратуру Дніпропетровського гарнізону. Також юрисконсульт КЕВ м. Дніпропетровська ОСОБА_6 на порушення вимог ст. 40 Конституції України, ст.ст. 19, 20 Закону України «Про звернення громадян» та п. 3.5., виданої в її розвиток Інструкції про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 3 грудня 2005 року № 722, звернення громадянина ОСОБА_1 від 21 квітня 2010 року до цього часу належним чином не розглянула та не надала письмову відповідь заявнику. З метою усунення порушення заступником військового прокурора Дніпропетровського гарнізону 06 серпня 2010 року в адресу начальника КЕВ м. Дніпропетровська внесено подання.
Згідно ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Статтею 7 Закону України Про звернення громадян передбачено, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.
Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення.
Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обгрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.
Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.
Згідно ст.ст. 19, 20 Закону України Про звернення громадян, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані:
об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;
у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;
на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;
скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;
забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень;
письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;
вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина;
у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;
не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;
особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев`ятого частини першої цієї статті.
Звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
На обгрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.
Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.
Відповідно до п. 1.4. Інструкції про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 722 від 03.12.2005 р., у роботі з письмовими та усними зверненнями громадян потрібно забезпечувати кваліфікований, неупереджений, об`єктивний і своєчасний розгляд звернень громадян з метою оперативного розв`язання порушених у них питань, задоволення законних вимог заявників, реального поновлення порушених конституційних прав та запобігання надалі таким порушенням.
Підпунктом 2.5.4. вищевказаної Інструкції передбачено, що рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у зверненні, доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на правову норму нормативного акта і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
Розділом 3 Інструкції визначено:
3.1. Посадові особи органів військового управління у ході розгляду звернень громадян зобов`язані уважно вникати в їх суть, у разі потреби вимагати у виконавців матеріали їх перевірки, направляти працівників на місця для перевірки викладених у зверненні обставин, застосовувати інші заходи для об`єктивного вирішення поставлених автором звернення питань, з`ясовувати та приймати рішення про усунення причин і умов, які спонукають авторів скаржитись.
3.2. Рішення, які приймаються за зверненнями, мають бути мотивованими та ґрунтуватися на нормах чинного законодавства. Посадова особа, визнавши заяву такою, що підлягає задоволенню, зобов`язана забезпечити своєчасне й правильне рішення, а в разі визнання скарги обґрунтованою - негайно вжити заходів щодо поновлення порушених прав громадян.
3.3. Після первинного розгляду звернень громадян керівниками органів військового управління працівник підрозділу документального забезпечення (секретаріату, канцелярії):
уносить до журналу реєстрації пропозицій, заяв і скарг громадян або реєстраційно-контрольної картки персонального комп`ютера резолюцію керівництва та встановлені терміни виконання доручень за зверненнями громадян;
здійснює відправку звернень за належністю та відповідей - їх авторам;
забезпечує оперативне доведення звернень громадян до виконавців.
Звернення громадян, одержані органом військового управління для виконання, в обов`язковому порядку обліковуються в журналі обліку звернень цього органу військового управління або заводиться реєстраційно-контрольна картка.
3.4. Термін розгляду пропозицій, заяв та скарг обчислюється з дня, наступного за днем, з якого починається строк (таким днем є день їх надходження та реєстрації в органі військового управління), до дня направлення заявнику відповіді на його звернення. Якщо останній день терміну розгляду звернення припадає на неробочий день, то останнім днем терміну вважається перший після нього робочий день.
3.5. Звернення розглядаються і вирішуються в термін не більше одного місяця від дня їх надходження, ураховуючи вихідні, святкові та неробочі дні, а ті, які не потребують додаткового вивчення та проведення перевірки за ними, - невідкладно, але не пізніше 15 днів від дня їх отримання.
Якщо в місячний термін розв`язати порушені у зверненні питання неможливо, то керівник відповідного органу військового управління або особа, що тимчасово виконує його обов`язки, установлює термін, потрібний для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати 45 днів.
3.6. Звернення вважається вирішеним, якщо розглянуто всі поставлені в ньому питання, прийнято обґрунтоване рішення та вжито потрібних заходів щодо його виконання і заявника повідомлено про результати перевірки звернення і прийняте рішення.
3.7. Відповідь за результатами розгляду звернення в обов`язковому порядку дається тим органом військового управління, який його отримав і до компетенції якого входить розв`язання порушених у зверненні питань, за підписом керівників або осіб, яким право ставити підпис надано відповідним керівником органу військового управління.
3.8. Рішення про відмову в задоволенні вимог або прохань, викладених у зверненні, доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на чинне законодавство і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. При цьому вказуються заходи, які вживались органом військового управління для перевірки цього звернення. Якщо давалася усна відповідь, то складається відповідна довідка, яка додається до матеріалів перевірки звернення. У реєстраційно-контрольній картці фіксується, що про наслідки перевірки заявника повідомлено в ході особистої бесіди.
3.9. У разі, якщо за результатами розгляду звернення даються письмові та усні відповіді, робиться відповідний запис у реєстраційно-контрольних картках та в документах справи на вільному від тексту місці останнього аркуша (крім місця, призначеного для підшивки) або в окремій довідці.
3.10. Органи військового управління розглядають звернення громадян без стягнення за це плати.
Приймаючи рішення по справі, суд керується приписами ч. 3 ст. 2 КАС України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Також суд враховує вимоги ч. 2 ст. 71 КАС України, відповідно до яких в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Встановивши фактичні обставини справи та враховуючи вимоги вищевказаного законодавства, суд приходить до висновку про необхідність визнати протиправною бездіяльність КЕВ м. Дніпропетровська, яка виразилась у ненаданні вчасної відповіді на звернення ОСОБА_1 від 21.04.2010 року.
Щодо вимог позивача про стягнення з відповідачів моральної шкоди, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині, виходячи з наступного.
Статтею 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із змінами та доповненнями) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (пункт 3 Постанови).
Позивач повинен був обґрунтувати, чим підтверджується факт заподіяння йому моральних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, та з чого позивач виходить при оцінці заподіяної йому шкоди. Позивач повинен надати до суду обґрунтований розрахунок сум, які він просить стягнути з відповідачів.
Суд вважає, що позивачем не підтверджено факт заподіяння йому моральної шкоди, також ним не доведено за яких обставин і якими саме діями заподіяно шкоду, достовірно не встановлено причинного зв`язку між моральними стражданнями позивача та діями (бездіяльністю) відповідачів. Не зрозуміло, з чого виходив позивач при оцінці заподіяної йому моральної шкоди.
Враховуючи вищевказане, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково, шляхом визнання протиправною бездіяльність Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпропетровська, яка виразилась у ненаданні вчасної відповіді на звернення ОСОБА_1 від 21.04.2010 року; визнання протиправною бездіяльність Міністерства оборони України, яка виразилась у незабезпеченні майора запасу ОСОБА_1 та членів його сім`ї у складі дружини - ОСОБА_2 , дочок - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 житловим приміщенням для постійного проживання відповідно до вимог Законів України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деякий інших осіб та їх соціальний захист", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України та членів їх сімей"; зобов`язання Міністерство оборони України, Південно-Східне територіальне квартирно-експлуатаційне управління, Квартирно-експлуатаційний відділ міста Дніпропетровська забезпечити майора запасу ОСОБА_1 та членів його сім`ї окремою благоустроєною квартирою відповідно до вимог Законів України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деякий інших осіб та їх соціальний захист", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України та членів їх сімей" в порядку черговості, що визначена списками військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов та перебувають на обліку в черзі у Дніпропетровському гарнізоні.
В задоволенні решти позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити.
Відповідно до ст. 94 КАС України суд також вважає за необхідне присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 3 грн. 00 коп.
Керуючись ст. 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпропетровська, яка виразилась у ненаданні вчасної відповіді на звернення ОСОБА_1 від 21.04.2010 року.
Визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України, яка виразилась у незабезпеченні майора запасу ОСОБА_1 та членів його сім`ї у складі дружини - ОСОБА_2 , дочок - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 житловим приміщенням для постійного проживання відповідно до вимог Законів України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деякий інших осіб та їх соціальний захист", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України та членів їх сімей".
Зобов`язати Міністерство оборони України, Південно-Східне територіальне квартирно-експлуатаційне управління, Квартирно-експлуатаційний відділ міста Дніпропетровська забезпечити майора запасу ОСОБА_1 та членів його сім`ї окремою благоустроєною квартирою відповідно до вимог Законів України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деякий інших осіб та їх соціальний захист", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України та членів їх сімей" в порядку черговості, що визначена списками військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов та перебувають на обліку в черзі у Дніпропетровському гарнізоні.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 3 грн. 00 коп.
Постанова суду першої інстанції набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст. 186 КАС України, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд.
Повний текст постанови складено 23 березня 2012 року.
Судді: (підписи) З оригіналом згідно. Суддя Постанова не набрала законної сили 23 березня 2012 року. СуддяВ.М. Олійник В.В. Ільков В.С. Парненко В.М. Олійник В.М. Олійник