Справа № 810/2293/15
Суддя: Гром Л.М.
Дата ухвалення: 2015-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/2293/15 Головуючий у 1-й інстанції: Терлецька О.О.
Суддя-доповідач: Гром Л.М.
У Х В А Л А

Іменем України

04 листопада 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді - Гром Л.М.;

суддів - Бєлової Л.В.,

Міщука М.С.,

при секретарі судового засідання: Мотилю В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 12 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «ПЕРЕМОГА-ТРЕЙД» до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 12 червня 2015 року позов задоволено, скасовано повністю податкове повідомлення-рішення від 30.07.2014 №, винесене ДПІ у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 1 343 168, 75 грн. 75 коп.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції відповідач звернувся до Київського апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалене у справі судове рішення скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, які з`явились у судове засідання, перевіривши за матеріалами справи наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ДПІ у Києво-Святошинському було проведено камеральну перевірку даних, задекларованих у податковій звітності з ПДВ за травень 2014 року.

За наслідками вказаної перевірки складено Акт від 17.07.2014 року за №204/15- 2/33402096 (далі - Акт перевірки), за висновками якого встановлено порушення п.200.4; п.200.6; п.200.7; п.200.8 ст.200 Податкового кодексу України, що призвело до зменшення бюджетного відшкодування з ПДВ в розмірі 1 343 168,75 грн.

В серпні 2014 позивачем було отримано податкове повідомлення-рішення від 30.07.2014 № про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість (далі - ПДВ) в розмірі 1 343 168,75 грн., з яких сума завищеного бюджетного відшкодування становить 1 042 535,00грн. (основний платіж), а 260 633,75 грн. - штрафні (фінансові) санкції (штрафи).

Не погоджуючись зі спірним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з наступних мотивів, з чим погоджується колегія суддів.

Положення ст. 198 Податкового кодексу України, якими встановлено порядок формування податкового кредиту, та згідно п. 198.6 якої у разі, якщо платник податків не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати виписки податкової накладної, набрали чинності з 1 січня 2011 року згідно п. 1 розділу XIX «Прикінцеві та перехідні положення» Податкового кодексу України та не мають зворотної дії в часі.

Відповідно до п.200.1, п.200.2 ст.200 ПК України - сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію податкової та митної політики, надсилає органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов'язань, перераховує суми податку до бюджету.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що платник податку ПДВ, у разі підтвердженого податковою накладною придбання товарів/послуг, має право віднести ПДВ з такого придбання до податкового кредиту у податковому періоді, коли відбулось таке придбання. У разі, коли податковий кредит платника ПДВ не перекривається зобов'язаннями з ПДВ цього платника податку, - від'ємне значення з ПДВ при умові фактичної його сплати постачальникам або до Державного бюджету може бути заявлене до бюджетного відшкодування у наспаних податкових періодах.

Крім того, необхідно зазначити, що відповідно до п. 50.1 ст. 50 Податкового кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Якщо після подачі декларації за звітний період платник податків подає нову декларацію з виправленими показниками до закінчення граничного строку подання декларації за такий самий звітний період або подає у наступних податкових періодах уточнюючу декларацію внаслідок виконання вимог пункту 169.4 статті 169 цього Кодексу, то штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються.

В свою чергу, згідно п.50.2. ст.50 ПК України - платник податків під час проведення документальних планових та позапланових перевірок не має права подавати уточнюючі розрахунки до поданих ним раніше податкових декларацій за будь-який звітний (податковий) період з відповідного податку і збору, який перевіряється контролюючим органом.

Таким чином, законодавством передбачено право платників податків на самостійне виправлення виявленої помилки, що містяться у раніше поданій податковій декларації, шляхом надіслання уточнюючого розрахунку, протягом 1095 днів.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, з метою виправлення допущених помилок в декларації з ПДВ за травень 2014 позивач подав відповідачу уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з ПДВ у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок, що підтверджується квитанцією № 2 (а.с. 30). Дана обставини не була ніяким чином спростована відповідачем, як не було і надано пояснень чи було враховано виправлення в декларації відповідачем про проведенні перевірки, а якщо не було враховано - які підстави такого неврахування.

Крім того, як вже було встановлено, відповідачем була проведена камеральна перевірка позивача, про яку платник податків не повідомлявся, а тому на момент подачі уточнюючої декларацій позивач не міг знати про їх проведення.

Відтак, не володіючи відомостями щодо проводження камеральної перевірки, позивач не міг застосувати п.50.2. ст.50 Податкового кодексу України, а тому його дія по поданню уточнюючої декларації не може вважатись протиправною, та повинна була знайти вирішення відповідачем в порядку та спосіб, передбачений законодавством. Однак податковий орган ніяких пояснень, щодо поданої позивачем уточнюючої декларації протягом судового розгляду справи не надав.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач по справі, як суб'єкт владних повноважень, не виконав покладеного на нього обов'язку щодо доказування правомірності прийнятого ним оскаржуваного рішення.

Відтак, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо обґрунтованості позовних вимог.

В свою чергу, доводи апелянта спростовуються вищенаведеним, матеріалами справи та не відповідають вимогам чинного законодавства, а отже, не підлягають задоволенню.

Отже, судова колегія визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, враховуючи відповідні правові норми та встановлені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про застосування статті 200 КАС України.

Керуючись статтями 195, 196, 200, 205, 206 КАС України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області - залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 12 червня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст.212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Ухвала складена у повному обсязі 04.11.2015р.

Головуючий суддя Гром Л.М.

Судді: Міщук М.С.

Бєлова Л.В.