Справа № 568/979/15-а
Суддя: Драновська С. З.
Дата ухвалення: 2015-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №568/979/15-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області

в складі: головуючого судді: Драновської С.З.

при секретарі: Саган В.В..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Радивилів справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування позову посилається на те, що з травня 2001 року він перебуває на обліку в головному управлінні Пенсійного фонду України у Рівненській області та отримував пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в розмірі 2366,20 гривень.

Після призначення пенсії був обраний сільським головою Сестрятинської сільської ради Радивилівського району Рівненської області де продовжує працювати на виборній посаді по даний час, отримуючи заробітну плату відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

З 01 квітня 2015 року відповідач припинив йому виплату пенсії в повному обсязі.

При зверненні до головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській-області отримав відповідь, де записано, що з 01.04.2015 набув чинності Закон України від 02.03.2015 № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» відповідно до якого йому припинено виплату пенсії з 01 квітня 2015 року.

Вважає дії відповідача незаконними і такими, що порушують гарантовані йому ОСОБА_2 України його особисті і майнові права.

Статтею 22 ОСОБА_2 України гарантуються права і свободи громадян, які не можуть бути скасовані.

Відповідно до статті 46 ОСОБА_2 України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Крім гарантованих ОСОБА_2 України прав, його права передбачені і закріплені в інших нормативно-правових актах України.

Згідно ст.8 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Крім того, він на даний час досяг пенсійного віку і має право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 12 цього закону право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років.

Зароблену ним і нараховану йому пенсію, яка фактично з моменту призначення є його власністю, без законних на те підстав відповідач незаконно не виплачує йому з 01 квітня 2015 року.

Статтею 41 ОСОБА_2 України визначено, що власність громадян є непорушною. Призначена пенсія є його власністю, а тому позбавлення його пенсії є нічим іншим, як примусовим вилученням його власності. Цією ж статтею ОСОБА_2 України встановлено, що таке вилучення власності може бути застосоване виключно за рішенням суду у випадках, обсягах та порядку, встановлених законом. Позивачу не відомо про існування будь-яких рішень будь-якого суду про застосування до нього позбавлення отримання пенсії.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Примусове відчуження обєктів права власності може бути застосовано лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості.

Припинивши виплату йому пенсії, відповідач порушив вимоги ОСОБА_2 України, вимоги чинного цивільного законодавства України.

Крім того, незаконне позбавлення права власності на зароблену і призначену пенсію також порушує норми міжнародного права.

Відповідно до ст.1 Протоколу №1 Європейської конвенції з прав людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Ця стаття гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Виходячи з позицій Європейської конвенції з прав людини термін «власність» поширюється на всі «безумовні права», які може довести особа, включаючи зокрема активи, що повязані з приватним правом, а також окремі економічні і соціальні виплати, які повязані з публічним правом.

Припинивши виплату позивачу пенсії, відповідач позбавив його права мирно володіти своїм майном, чим порушив вимоги ст.1 Протоколу №1 Європейської конвенції з прав людини.

Керуючись принципами верховенства права, Європейський суд з прав людини при розгляді справ зазначає, що реалізація особою права, яке повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних нормативно-правових актах національного законодавства не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, а тому посилання субєкта владних повноважень на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобовязань не може бути взята до уваги. Таку позицію Європейський суд з прав людини висловив у справах «Кечко проти України» та «Бурдов проти Росії» в яких констатував, що не приймає аргумент уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх повноважень.

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини принцип юридичної визначеності означає, що особа повинна мати змогу покладатися на зобовязання взяті державою, які містяться в законодавчому акті. Зазначений принцип верховенства права не дозволяє державі відступати від виконання своїх зобовязань. Якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію, в даному випадку це виплата пенсії, то така держава чи орган влади вважаються такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої концепції та від виконання взятих на себе зобовязань.

Припинивши незаконно виплату йому пенсії, відповідач порушив норми міжнародного права і існуючий в міжнародному праві принцип верховенства права.

Згідно з принципом верховенства права, закріпленим у статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до частини 4 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта ОСОБА_2 України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Крім того, статтею 58 ОСОБА_2 України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи. Йому пенсія призначена у 2001 році, тобто до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (№213-УІІІ), отже поширення порядку виплати пенсії працюючим пенсіонерам, встановленого Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (№ 213- VIII), незалежно від часу призначення пенсії, порушує його конституційні права (стаття 58 ОСОБА_2 України).

Відповідно до статті 19 ОСОБА_2 України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_2 та законами України.

ОСОБА_2 України є нормами прямої дії і всі закони та нормативно-правові акти мають відповідати ОСОБА_2 України. Органи Пенсійного фонду України мають керуватися, в першу чергу, нормами ОСОБА_2 України, як акта вищої юридичної сили. Головне управління Пенсійного фонду в Рівненській області мало керуватися, в першу чергу, нормами ОСОБА_2 України, яка має вищу юридичну силу, щоб не допустити порушення його конституційних прав.

Виходячи з викладеного, діями головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області грубо порушено його права, гарантовані ОСОБА_2 України.

Керуючись конституційним принципом верховенства права та статтями 19, 22, 41, 58 і 68 ОСОБА_2 України, нормами чинного законодавства України та міжнародного права порушене право підлягає захисту.

Згідно ч.2 ст.87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Порушенням відповідачем згаданих вимог чинного законодавства України та норм міжнародного права спричинено йому моральну шкоду, яку він оцінює в 10000грн. Розмір заподіяної моральної шкоди обґрунтовує тим, що в умовах постійного стрімкого зростання цін та тарифів на найнеобхідніші товари та послуги, припинення виплати йому пенсії негативно позначилося на його здоровї та матеріальному становищі. Він змушений працювати на обраній посаді сільського голови, щоб підтримати достатній рівень матеріального забезпечення своєї родини та виправдати довіру мешканців територіальної громади, які його обрали на цю посаду.

Позбавлення головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області в повному обсязі пенсії ще більше погіршує його матеріальний стан та призводить до порушення його конституційного права на достатній життєвий рівень.

Пенсію заслужив недоспаними ночами, виснажливою працею та підірваним здоровям за час служби в органах внутрішніх справ і позбавлення його права на отримання пенсії є протизаконним.

Враховуючи наведене просив визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо припинення виплати призначеної йому на законних підставах пенсії за вислугою років з 01 квітня 2015 року протиправними та зобовязати головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області поновити виплату призначеної пенсії в розмірі 2366.20 грн. щомісячно з нарахованою індексацією відповідно з індексом інфляції, починаючи з 01 квітня 2015 року та продовжувати виплачувати призначену йому пенсію надалі. Крім того, у відшкодування моральної шкоди просив стягнути з відповідача 10 000 гривень.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області ОСОБА_3 позову не визнавала з підстав викладених в запереченні.

Заслухавши ОСОБА_1, представника головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області ОСОБА_3 та дослідивши матеріали справи судом встановлено слідуюче:

ОСОБА_1 перебуває на обліку в головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області та отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в розмірі 2366,20 гривень.

24.11.2010 року позивач обраний головою Сестрятинської сільської ради Радивилівського району Рівненської області і працює на вказаній виборній посаді по даний період і є державним службовцем. З 01.04.2015 року позивачу було зупинено виплату пенсії за вислугу років на підставі ч.7 ст.21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» (зі змінами, внесеними Законом України №213-VIII від 02.03.2015 року).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок по доказуванню правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на положення наведеної процесуальної норми, виходячи із суті позовних вимог, під час розгляду даної справи відповідачу належить довести правомірність своїх дій та бездіяльності.

Починаючи з 01.04.2015 року (дати набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року) пенсія позивачу не виплачується. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" до ст.54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» внесено зміни у частині виплати пенсій пенсіонерам за наявності заробітку (прибутку), а саме: тимчасово, у період з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року, особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п. 1 ст.10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами України «Про статус народного депутата України», Законом України «Про державну службу», "Про прокуратуру", Законом України «Про судоустрій і статус суддів» пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. Також слід зазначити, що положення ст. 54 Закону набрали чинності 01.04.2015 року і не визнані такими, що не відповідають ОСОБА_2 України частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскаржень дій чи бездіяльності, рішень субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1/ на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_2 та законами України; 2/ з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3/ обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4/ безсторонньо (неупереджено); 5/ добросовісно; 6/ розсудливо; 7/ з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8/ пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь - якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; 9/ з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10/ своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.7 ст.21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» (зі змінами, внесеними Законом України № 213-VIII від 02.03.2015 року) тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період служби в органах місцевого самоврядування, пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються".

Відповідно до ст.1 Закону України «Про службу в органах місцевого замоврядування», служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету. Дія цього Закону не поширюється на технічних працівників та обслуговуючий персонал органів місцевого самоврядування (ст.2 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування»).

За змістом ст.3 вказаного Закону, посадами в органах місцевого самоврядування в тому числі є посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

На посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом (ст.7).

Таким чином, зі змісту вищевказаних норм слідує, що особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету (крім технічних працівників та обслуговуючого персоналу), підпадає під дію Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Отже, під час роботи на посаді голови Сестрятинської сільської ради позивач був посадовою особою органу місцевого самоврядування, відповідно на нього поширювалася ч.7 ст.21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» та ст.54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (зі змінами, внесеними Законом України № 213-VIII від 02.03.2015 року), які набрали чинності з 01.04.2015 року.

Отже, позивач що отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та одночасно працює на посаді, яка надає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», підпададає до числа тих, кому тимчасово припинено виплату пенсії відповідно до Закону України № 213-VIII від 02.03.2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

Враховуючи всі обставини справи суд вважає, що відповідач приймаючи рішення про припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року діяло відповідно до вимог Закону. А отже і вимоги про визнання неправомірними дій відповідача та покладення зобовязання про поновлення виплату йому призначеної пенсії в розмірі 2366.20 грн. та стягнення моральної шкоди безпідставні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 17, 18, 99, 158, 160-163, 167 КАС України, ст.ст. 19, 22, 46, 55, 58, 68 ОСОБА_2 України, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування», Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб», ст.23 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного суду Укураїни «Про судову практику у справах про відшкодування моральної/немайнової шкоди» суд

п о с т а н о в и в :

В позові ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо припинення виплати призначеної пенсії за вислугу років з 01.04.2015 року протиправними та покладення на головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зобов'язання про поновлення виплат призначеної пенсії в розмірі 2366.20 грн. з нарахованою інднксацією відповідно до індексу інфляції, починаючи із 01.04.2015 року та продовження виплати пенсії в подальшому і стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000 гривень та 73.08 грн. сплаченого судового збору відмовити.

Апеляційну скаргу на постанову суду може бути подано протягом 10 днів з дня отримання копії цієї постанови до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Радивилівський районний суд Рівненської області.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст постанови виготовлено 26.10.2015 року

Суддя: С.З.Драновська