Справа № 823/4339/15
Суддя: В.І. Орленко
Дата ухвалення: 2015-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2015 року справа № 823/4339/15

м. Черкаси

12 год. 15 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Орленко В.І.,

при секретарі Дудці Г.О.,

за участю представника позивача товариства з обмеженою відповідальністю Черкасинафтосервіс ОСОБА_1 за довіреністю,

представника відповідача державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області ОСОБА_2 за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Черкасинафтосервіс до державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернулося товариство з обмеженою відповідальністю Черкасинафтосервіс, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області № від 06.07.2015.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, обґрунтовуючи їх тим, що спірне податкові повідомлення-рішення прийнято на підставі акта документальної позапланової виїзної перевірки від 19.06.2015 №139/23-01-22-07/36262526, яким встановлено заниження податку на додану вартість за березень 2015 року на суму 381779,00 грн., внаслідок безпідставного відображення у податковому обліку господарських операцій з ТОВ Капітал Х за договорами поставки нафтопродуктів.

Представник позивача зазначає, що висновки акту перевірки не відповідають нормам чинного законодавства, базуються на припущеннях і не підтверджуються доказами та даними господарської діяльності позивача, з огляду на те, що факт поставки нафтопродуктів контрагентом позивача в повній мірі підтверджується належним чином оформленими первинними документами бухгалтерського обліку: податковими накладними, актами приймання-передачі нафтопродуктів.

Крім того, реальність здійснення господарських операцій позивача з ТОВ Капітал Х підтверджують документи щодо якості нафтопродуктів, їх перевезення, зберігання та реалізації, зокрема, сертифікати відповідності, договори перевезення вантажів з ТОВ Гарант Ресурс, товарно-транспортні накладні, реєстр товарно-транспортних накладних, договір зберігання нафтопродуктів, акти приймання-передачі товару на зберігання, тощо.

Представник відповідача проти заявленого адміністративного позову заперечує, посилаючись на те, що позивачем занижено податок на додану вартість за березень 2015 року на суму 381779,00 грн. по правовідносинах з ТОВ Капітал Х, у звязку з відсутністю фактичного здійснення господарських операцій.

Заслухавши пояснення та доводи представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю Черкасинафтосервіс зареєстроване як юридична особа 11.11.2008, , перебуває на обліку як платник податків та є платником податку на додану вартість, індивідуальний податковий номер 18.

З 08.06.2015 по 12.06.2015 посадовою особою державної податкової інспекції у м.Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю Черкасинафтосервіс з питань дотримання вимог податкового законодавства при проведенні взаємовідносин з ТОВ «Капітал Х» (), за період з 01.03.2015 по 31.03.2015.

За результатами перевірки позивача, ДПІ у м. Черкасах складено акт від 19.06.2015 №139/23-01-22-07/36262526 про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ Черкасинафтосервіс (код за ) (далі акт перевірки), в якому встановлено порушення: п.198.1, п. 198.3 ст.198 Податкового Кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість за березень 2015 року на суму 381779,00 грн.

На підставі акта перевірки, державною податковою інспекцією у м. Черкасах прийнято: податкове повідомлення-рішення від 06.07.2015 № про збільшення грошового зобовязання з податку на додану вартість на загальну суму 572669,00 грн., в тому числі за основним платежем 381779,00 грн., за штрафними санкціями 190890,00 грн.

Вирішуючи даний спір, з огляду на аргументацію позивача, суд враховує, що згідно п.44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні № 996-XIV від 16.07.1999 визначено, що первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні № 996-XIV від 16.07.1999 господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Таким чином, наявність податкової накладної є обов'язковою, але не вичерпною умовою формування податкового кредиту, оскільки відповідні наслідки у податковому обліку платника податків створюють вчинювані платником податку господарські операції. Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Отже, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Судом встановлено, що 05.03.2015 та 25.03.2015 між позивачем (Покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю Капітал Х (Постачальник) укладено договір поставки нафтопродуктів №КХ-0061 та Договір №КХ-0206 відповідно (далі Договори), згідно з якими Постачальник зобовязується передати у власність Покупця, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити нафтопродукти, в подальшому Товар, згідно умов Договору.

Згідно п. 1.2 Договорів номенклатура, кількість, ціна Товару та строк поставки визначаються Сторонами у Додаткових угодах до Договору, які є невідємною частиною Договору.

Відповідно до п. 4.1 Договорів, поставка Товару здійснюється на основі заявки Покупця та підписаної Сторонами Додаткової угоди до Договору.

Згідно з п. 4.2 Договорів Товар поставляється Покупцю партіями, протягом поточного місяця, в кількості та за ціною, визначеними у кожній Додатковій угоді до Договору, на умовах: EXW-резервуари нафтобаз ПАТ Дніпронафтопродукт і інших нафтобаз, що належать ПАТ Дніпронафтопродукт на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів; та/або АЗС Покупця (ІНКОТЕРМС-2010).

Відповідно до п. 4.5 Договорів Сторони укладають акти прийому-передачі товару, в яких вказують найменування, кількість, ціну і вартість переданого товару. Сторони можуть укладати акти прийому-передачі товару, що переданий протягом визначеного в такому акті періоду часу.

Відповідно до Додаткової угоди №00061 від 05.03.2015 до Договору №КХ-0061 від 05.03.2015, Постачальник зобовязується поставити на умовах EXW (Резервуари нафтобаз ПАТ Дніпронафтопродукт і інших нафтобаз, що належать ПАТ Дніпронафтопродукт на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів), а Покупець прийняти до 31.03.2015 наступні види товарів:

- бензин автомобільний підвищеної якості А-92-Євро виду ІІ класу С код товару зг. з УКТЗЕД НОМЕР_1 в кількості 3,975 т на загальну суму 107325,00 грн.;

- паливо дизельне підвищеної якості (Євро) марки F виду ІІ код товару зг. з УКТЗЕД НОМЕР_2 в кількості 15,507 т на загальну суму 395428,50 грн.

Згідно з Додатковою угодою загальна вартість Товару складає 603304,20 грн., в тому числі ПДВ 100550,70 грн.

Відповідно до додаткової угоди №00206 від 25.03.2015 до Договору від 25.03.2015 №КХ-0206, ТОВ Капітал Х зобовязалось поставити позивачу:

- бензин автомобільний підвищеної якості А-92-Євро виду ІІ класу С код товару зг. з УКТЗЕД НОМЕР_1 в кількості 7,753 т на загальну суму 162813,00 грн.;

- паливо дизельне підвищеної якості (Євро) марки С виду ІІ код товару зг. з УКТЗЕД НОМЕР_2 в кількості 56,515 т на загальну суму 1243330,00 грн.

Загальна вартість Товару за додатковою угодою складає 1687371,60 грн., в тому числі ПДВ 281228,60 грн.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до умов Інкотермс 2010 (Офіційні правила тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати) термін EXW англ. Ex Works, або Франко завод (…назва місця) означає, що продавець виконує своє зобов'язання по постачанню, коли він передає товар у розпорядження покупця на своєму підприємстві чи в іншому названому місці (заводі, фабриці, складі і т.п.). Продавець не відповідає за навантаження товару на транспортний засіб, наданий покупцем, а також за митне очищення товару для ввезення, якщо не обумовлено інше, покупець несе всі витрати і ризики у зв'язку з перевезенням товару від підприємства продавця до місця призначення.

Суд вважає, що предметом доказування для цілей підтвердження податкового кредиту та валових витрат на умовах поставки франко-склад є доведення передачі нафтопродуктів на умовах франко-склад (на нафтобазі).

Проте, з метою повного з'ясування всіх обставин у справі, що мають значення для правильного вирішення спору, у тому числі щодо руху нафтопродуктів та в контексті перевірки фактичного здійснення спірних операцій, судом досліджено також матеріали щодо відносин позивача з нафтобазою, відносини щодо перевезення нафтопродуктів, перевірки їх якості та кількості під час приймання, зберігання, відпуску та встановлено наступне.

На підтвердження виконання Договорів поставки у березні 2015 року, укладених між позивачем та ТОВ Капітал Х до суду надані:

- податкова накладна №31065 від 31.03.2015 на поставку бензину та дизельного палива на загальну суму 603304,20 грн., в тому числі ПДВ 100550,70 грн.;

- податкова накладна №31210 від 31.03.2015 на поставку бензину та дизельного палива на загальну суму 1687371,60 грн., в тому числі ПДВ 281228,60 грн.;

- акти приймання-передачі нафтопродуктів від 06.03.2015 №1 та №2 у кількості, що співпадає з даними додаткової угоди №00061.

- акти приймання-передачі нафтопродуктів від 25.03.2015 №1, від 26.03.2015 №2 та №3, від 28.03.2015 №4, у кількості, що співпадає з даними додаткової угоди №00206.

Під час судового розгляду справи представник позивача пояснював, що переміщення товарів від ТОВ Капітал Х до ТОВ Черкасинафтосервіс не відбувалось, передача прав на товар відбувалась на складах зберігача. Після передачі Товару, останній транспортувався до набувачів СПП Біле озеро та ТОВ Приват-Агро-Білозіря силами продавця.

Крім наведеного на підтвердження передачі нафтопродуктів від продавців покупцеві позивач надав акти приймання-передачі нафтопродуктів від 31.03.2015 №00061, від 31.03.2015 №00206 до договорів поставки нафтопродуктів. Вказані акти є зведеними документами та включають весь обсяг нафтопродуктів, які були протягом відповідного періоду поставки (місяця) придбані на нафтобазах ПАТ Дніпронафтопродукт.

Суд скептично оцінює зведені акти приймання-передачі нафтопродуктів, з огляду на те, що з них не вбачається зрозумілим, коли конкретно було здійснено поставку Товару. У вказаних актах визначено лише: протягом періоду березень 2015 року, датою складання актів є останнє число місяця, за який оформлено поставки.

В даних актах відсутні відомості про місце передачі Товару, а саме не вказано відповідну адресу такої передачі.

Окрім цього суд вважає неналежними доказами у справі надані позивачем акти приймання-передачі нафтопродуктів від 06.03.2015 №1 та №2, від 25.03.2015 №1, від 26.03.2015 №2 та №3, від 28.03.2015 №4, оскільки як вбачається з акту перевірки вказані акти приймання-передачі не надані під час проведення перевірки контролюючому органу. Суд вважає, що надання вказаних доказів у судове засідання не доводить їх існування на момент проведення перевірки, а їх оформлення здійснено позивачем після проведення перевірки. Так, у разі наявності вказаних актів на момент проведення перевірки відсутня необхідність додаткового підтвердження прийняття нафтопродуктів за актами приймання-передачі від 31.03.2015 №00061, від 31.03.2015 №00206.

Листами ТОВ Капітал Х №219/03-КХ від 05.03.2015, №220/03-КХ від 25.03.2015 до відома позивача доводиться, що нафтопродукти, придбані ТОВ Черкасинафтосервіс згідно Договорів знаходяться на зберіганні в ПАТ Дніпронафтопродукт, у якого можуть бути отримані в будь-який час на протязі дії договорів; ПАТ Дніпронафтопродукт про перехід права власності повідомлений. Суд звернув увагу, що вказані листи також не містять інформації про місцезнаходження таких нафтобаз ПАТ Дніпронафтопродукт.

На підтвердження подальшого транспортування нафтопродуктів після їх придбання позивач надав до суду, зокрема,:

- договір перевезення вантажів автомобільним транспортом від 21.06.2013 №14, укладений між позивачем та ТОВ Гарант ресурс;

- товарно-транспортні накладні за березень 2014 року.

Згідно товарно-транспортних накладних, копії яких містяться в матеріалах справи, транспортування нафтопродуктів від складу зберігача до СПП «Біле озеро», ТОВ «Првиват-Агро-Білозіря» повністю здійснено 06.03.2015, 25.03.2015, 26.03.2015, 28.03.2015, тобто в момент їх передачі від ТОВ «Капітал Х» до ТОВ Черкасинафтосервіс, та відповідно переходу права власності на Товар.

Також, на переконання суду субєкт господарювання, який придбаває бензин чи дизельне пальне для його подальшої реалізації зацікавлений у здійсненні перевірки кількості придбаного товару, його якісних характеристик, оскільки фактичне надходження товару меншої кількості та неналежної якості ніж обумовлено умовами договору тягне за собою одержання збитків та відсутність прибутку.

Інструкція про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затверджена спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики № 281/171/578/155 від 20 травня 2008 року (далі - Інструкція №281/171/578/155) встановлює єдиний порядок організації та виконання робіт, пов'язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти (далі - нафта) і нафтопродуктів.

Ця Інструкція поширюється на всі класи, типи, групи і види нафти та типи, марки і види (залежно від масової частки сірки) нафтопродуктів.

Вимоги цієї Інструкції є обов'язковими для всіх суб'єктів господарювання (підприємств, установ, організацій та фізичних осіб - підприємців), що займаються хоча б одним з таких видів економічної діяльності, як закупівля, транспортування, зберігання і реалізація нафти і нафтопродуктів на території України (далі - підприємства).

Згідно пункту 4.1.1 Інструкції №281/171/578/155 для забезпечення достовірності і єдності вимірювань маси та об'єму нафти і нафтопродуктів підприємства зобов'язані користуватися засобами вимірювальної техніки, що мають чинні відбитки повірочних тавр та/або свідоцтва про їх повірку чи державну метрологічну атестацію.

Пунктом 4.1.3 Інструкції №281/171/578/155 передбачено, що повірці згідно із Законом України Про метрологію та метрологічну діяльність підлягають вертикальні і горизонтальні резервуари, вимірювачі температури, рівня та густини, металеві рулетки з вантажем, метроштоки, рівнеміри, ПРК і ОРК, об'ємні лічильники, ваги, залізничні та автомобільні цистерни та інші засоби вимірювальної техніки, що використовуються під час визначення об'єму та маси нафти та нафтопродуктів.

Відповідно до пункту 4.2.1 Інструкції №281/171/578/155 облік нафти і нафтопродуктів на НПЗ, підприємствах із забезпечення нафтопродуктами, підприємствах нафтопровідного і нафтопродуктопровідного транспорту, наливних пунктах ведеться в одиницях маси, а на АЗС - одиницях об'єму.

Згідно пункту 4.3.1 Інструкції №281/171/578/155 об'єм та маса нафти і нафтопродуктів визначаються у стаціонарних резервуарах, залізничних цистернах, танках суден, мірах повної місткості та технологічних трубопроводах, градуйованих відповідно до вимог чинних нормативних документів Держспоживстандарту України, та/або за допомогою об'ємних та масових лічильників.

Як передбачено пунктом 5.1.1 Інструкції №281/171/578/155 приймання нафти і нафтопродуктів за кількістю здійснюється відповідно до вимог цієї Інструкції та договорів постачання, купівлі-продажу тощо.

Підрозділами 5.2-5.5 Інструкції №281/171/578/155 передбачено порядок приймання нафти і нафтопродуктів, яка транспортується різними видами транспорту.

Обовязковими умовами прийняття нафти і нафтопродуктів за кількістю та якістю є перевірка цілісності пломб, обєму, густини, якісних характеристик, у разі якщо транспортування здійснюється залізничним чи автомобільним транспортом, а також спеціальними пристроями - у разі якщо транспортування здійснюється водним чи нафтопровідним транспортом.

Всупереч наведеному позивач не надав будь-яких доказів перевірки кількісних та якісних характеристик нафтопродуктів, які згідно вищенаведених листів ТОВ Капітал Х повинні зберігатись у ПАТ Дніпронафтопродукт. Більш того, позивач взагалі не мав відомостей про місцезнаходження цих нафтопродуктів, оскільки ні вказані листи, ні акти приймання-передачі, ні договір зберігання №2858 від 01.03.2012, укладений між позивачем та ПАТ Дніпронафтопродукт, не містять відомостей про адреси резервуарів нафтобаз ПАТ Дніпронафтопродукт, де повинні зберігатись придбані у згаданих контрагентів нафтопродукти.

Натомість наявність у товарно-транспортних накладних відомостей про місця зберігання нафтопродуктів, їх кількісні та якісні характеристики не є свідченням прийняття нафтопродуктів від ТОВ Капітал Х згідно Інструкції №281/171/578/155, оскільки ці товарно-транспортні накладні надані позивачем у якості доказу подальшого транспортування нафтопродуктів та продажу, після передачі на зберігання до нафтобаз ПАТ Дніпронафтопродукт.

Отже, позивач не зацікавлений у здійсненні будь-якого контролю кількості та якості придбаних у ТОВ Капітал Х нафтопродуктів, що є свідченням формального складення первинних бухгалтерських документів за відсутності фактів здійснення господарських операцій.

Крім того, надані позивачем сертифікати відповідності нафтопродуктів не можуть бути належним доказами у справі, оскільки з їх змісту неможливо встановити відповідність документально поставленої партії нафтопродуктів зафіксованій у таких сертифікатах інформації та видачу останніх на зазначену партію товару.

Суд вважає товарно-транспортні накладні, надані позивачем у якості доказів транспортування нафтопродуктів з нафтобаз ТОВ Еквіта, є неналежними доказами фактичного здійснення господарських операцій.

Так, пунктами 1.1, 1.2 договору зберігання №2858 від 01.03.2012, укладеного між позивачем (Поклажодавець) та ПАТ Дніпронафтопродукт (Зберігач), передбачено, що Зберігач зобовязується приймати та зберігати нафтопродукти та інші товарно-матеріальні цінності, які передаються Поклажодавцем, і повернути їх у схоронності за його першою вимогою. ПАТ Дніпронафтопродукт має право здійснювати відпуск товару зі складів третіх осіб, які знаходяться в договірних відносинах зі сторонами цього договору, тільки за вимогою позивача.

Вказаним договором не передбачено право ПАТ Дніпронафтопродукт передавати свої обовязки за договором третім особам.

Всупереч наведеним умовам договору товарно-транспортні накладні за березень 2015 року, які надані позивачем на підтвердження транспортування придбаних у ТОВ Капітал Х нафтопродуктів, не містять підписів уповноважених осіб та печаток ПАТ Дніпронафтопродукт про їх відпуск із резервуарів ТОВ Еквіта. Натомість ці накладні містять відтиски печатки ТОВ Еквіта, з якими позивач не укладав договорів зберігання нафтопродуктів. Наявність договірних відносин між ПАТ Дніпронафтопродукт та вказаним субєктом господарювання не надає публічному акціонерному товариству Дніпронафтопродукт автоматичного права передавати свої зобовязання за договором зберігання №2858 від 01.03.2012.

З метою зясування подальшого використання позивачем у власній господарській діяльності нафтопродуктів, судом встановлено, що позивач (продавець) уклав з сільськогосподарським приватним підприємством Біле Озеро (покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю Приват-Агро-Білозіря (покупець) договори купівлі-продажу №2 від 11.01.2011 та №0001 від 11.01.2011 про придбання нафтопродуктів, термін дії яких на 2015 рік продовжено додатковими угодами.

На підтвердження виконання умов зазначених договорів позивачем надано копії видаткових та податкових накладних, а також платіжних доручень про оплату вартості нафтопродуктів.

Суд вважає, що вказані документи не підтверджують подальшу реалізацію позивачем нафтопродуктів одержаних від ТОВ Капітал Х, оскільки в судовому засіданні встановлено обставини, що спростовують фактичне здійснення господарських операцій із наведеними контрагентами, а тому суд вважає недоведеним подальший продаж цих нафтопродуктів сільськогосподарському приватному підприємству Біле Озеро та товариству з обмеженою відповідальністю Приват-Агро-Білозіря.

Окремо суд вважає за необхідне звернути увагу на таке.

У відповідності до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

З наведеної норми вбачається, що до складу податкового кредиту не можуть відноситись суми ПДВ, які підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.7 статті 201 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Натомість, в порушення пункту 201.7 статті 201 Податкового кодексу України податкові накладні №31065 та №31210 виписані 31.03.2015, тоді як згідно тверджень позивача та наданих ним документів, операції з придбання нафтопродуктів мали місце 06.03.2015, 25.03.2105, 26.03.2015, 28.03.2015. Тобто, наведені податкові накладні складені з порушенням встановленого статтею 201 Податкового кодексу України порядку, а тому суми ПДВ за цими накладними безпідставно включені до складу податкового кредиту позивачем.

Суд критично оцінює вищеперелічені дії платника податків, оскільки має місце задокументоване транспортування нафтопродуктів для продажу сільськогосподарському приватному підприємству Біле Озеро та товариству з обмеженою відповідальністю Приват-Агро-Білозіря до моменту підписання актів приймання-передачі та одержання права власності на них, що є свідченням формального складення первинних бухгалтерських документів.

Щодо оплати вартості Товару за Договорами поставки з ТОВ Капітал Х, суд встановив.

Відповідно до п. 5.1 Договорів поставки Покупець здійснює оплату за Товар шляхом переведення грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника, протягом 120 днів з дати підписання акту прийому-передачі Товару або інших документів.

Оплата здійснюється на підставі встановленого Постачальником рахунку, або на інших умовах, передбачених діючим законодавством України (п. 5.2 Договорів поставки).

Згідно Додаткових угод від 20.07.2015 до Договорів поставки нафтопродуктів №КХ-0061 від 05.03.2015 №КХ-0206, від 25.03.2015, пункт 5.1 Договору викладений в новій редакції: «Покупець здійснює оплату за Товар шляхом переведення грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника до 31.03.2016».

В якості доказів оплати товару за Договорами поставки з ТОВ Капітал Х позивач надав до суду копії платіжних доручень від 25.09.2015 №243 та №244. Суд скептично оцінює вказані платіжні доручення, оскільки на них відсутні відмітки установи банку про належне проведення платежів.

За вказаних обставин, позивачем не доведено, а судом не встановлено, передачу нафтопродуктів на умовах франко-склад (на нафтобазі) від ТОВ Капітал Х до товариства з обмеженою відповідальністю Черкасинафтосервіс за договорами поставки.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що ТОВ Капітал Х не поставляли позивачу бензин та дизельне паливо і лише надали останньому бухгалтерські документи, податкові накладні, з метою формування податкового кредиту для визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість та формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кодексом адміністративного судочинства України (частина третя статті 2) передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Встановленими у судовому засіданні обставинами підтверджується, що податкові повідомлення-рішення державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області № від 06.07.2015 є законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Черкасинафтосервіс, ідентифікаційний код 36262526, до Державного бюджету України 4384 (чотири тисячі триста вісімдесят чотири) грн. 80 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.І. Орленко

Повний текст постанови виготовлений 05.10.2015.