Справа № 802/2739/15-а
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2015-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

23 жовтня 2015 р. Справа № 802/2739/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Альчука Максима Петровича,

за участю секретаря судового засідання: Щербацької О.С.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_3

до: Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції головного управління ДФС у Вінницькій області

про: визнання протиправними та скасування рішень

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_3 з адміністративним позовом до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування рішень.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідачем протиправно, за наслідками проведеної перевірки, результати якої відображені в акті № 11/1701/НОМЕР_1, прийнято податкове-повідомлення рішення, яким позивачу збільшено суму податку на доходи фізичних осіб в сумі 54 282,89 грн., в тому числі: 43426,31 грн. - основний платіж, 10856,58 грн. - штрафні санкції за невключення до річної податкової декларації за 2012 рік суми анульованої заборгованості по нарахованих відсотках за користування кредитом та сформовано податкову вимогу на загальну суму 60 029,44 грн., в тому числі: 43426,31 грн. - основний платіж, 10856,58 грн. - штрафні санкції, 5746,55 грн. - пеня.

Позивач з вказаними рішеннями відповідача не погоджується, у зв'язку з чим просить визнати їх протиправними і скасувати.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві. Окремо пояснив, що базою оподаткування є саме сума кредиту, а не вся сума боргу з урахуванням відсотків за користування кредитом та пені.

Представник відповідача проти задоволення адміністративного позову заперечив, посилаючись на обґрунтування, викладені в письмових запереченнях (а.с. 97-99).

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13.07.2007 року між позивачем (Позичальник) та акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" укладено договір про надання споживчого кредиту № 0. Згідно вказаного договору банк зобов'язується надати Позичальнику, а Позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) у формі кредитної лінії в іноземній валюті в сумі ліміту кредитної лінії, що дорівнює 54 000 доларів США, та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 272 700 грн. за курсом Національного банку України на день укладення цього договору (а.с. 7-16)

В подальшому АТ "УкрСиббанк" відступив право вимоги за зобов'язаннями ОСОБА_3 за вказаним договором ТОВ "Кей-Колект" в сумі 60 585,41 доларів США, з них: основний борг - 44549,28 доларів США, відсотки - 16 036,41 грн. (а.с. 117).

Згідно з повідомленням ТОВ "Кей-Колект" про анулювання боргу № 513 від 21.02.2012 року станом на 21.02.2012 року за позивачем обліковувалась заборгованість за кредитним договором № 0 від 13.07.2007 року в загальній сумі 62 121,12 доларів США, що складала 496 192,45 грн. по курсу НБУ станом на 21.02.2015 року.

ТОВ "Кей-Колект" повідомило ОСОБА_3 про анулювання (прощення) кредитної заборгованості позивача, по нарахованих відсотках за невиконання умов кредитного договору в сумі 32 139,12 доларів США, яка станом на 21.02.2015 року по курсу НБУ становила 256 711,22 грн. Одночасно позивача повідомлено про обов'язок самостійно сплатити податок на доходи фізичних осіб за отримане додаткове благо та відобразити його у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб (а.с. 35).

Разом з тим, позивачем вказана сума прощеного боргу до податкової річної декларації за 2012 рік не включена.

На підставі п.п. 78.1.1 п.п. 78.1.2 ст. 78 Податкового кодексу України відповідно до наказу від 21.10.2014 року № 3028, виданого Вінницькою ОДПІ ГУ Міндоходів у Вінницькій області та повідомлення від 21.10.2014 року № 300/1701, згідно службової записки відділу адміністрування доходів і зборів самозайнятих осіб № 3209/Б/17-415 від 10.12.2013 року посадовими особами Вінницької ОДПІ проведена документальна позапланова невиїзна перевірка щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету фізичної особи ОСОБА_3 за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року.

Результати перевірки оформлені актом № 11/1701/НОМЕР_1 від 20.11.2014 року (а.с. 29-34), згідно якого встановлено порушення п.п. "д" п.п. 164.2.17 п.п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2012 рік в загальній сумі 43 426,31 грн.

На підставі висновків акту перевірки Вінницькою ОДПІ у відношенні позивача сформовано податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 14.01.2015 року № НОМЕР_2, яким позивачу збільшено суму податку на доходи фізичних осіб в сумі 54 282,89 грн., в тому числі: 43426,31 грн. - основний платіж, 10856,58 грн. - штрафні санкції. За невиконання вказаного грошового зобов'язання відповідачем у відношенні позивача сформовано податкову вимогу форми "Ф" від 01.04.2015 року № 1556 на загальну суму 60 029,44 грн., в тому числі: 43426,31 грн. - основний платіж, 10856,58 грн. - штрафні санкції, 5746,55 грн. - пеня.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями суб'єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Відповідно до п.п. 162.1.1. п. 162.1 ст. 162 ПК України платниками податку на доходи фізичних осіб, зокрема є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Згідно п.п. 163.1.1. п.163.1 ст. 163 ПК України об'єктом оподаткування резидента є

загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Згідно з п. 164.1 ст. 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу (п.п. 164.1.3 п. 164.1 ПК України).

До загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді: основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не повязаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобовязаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобовязаний виконати всі обовязки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом (п.п. "д" п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України).

Відповідно до п. 3.3. Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України 21.01.2014 № 49 у графі 3 "Сума виплаченого доходу" відображається сума фактично виплаченого доходу платнику податку податковим агентом.

Аналіз викладених норм свідчить про те, що основною ознакою платника податку, як об'єкта та бази оподаткування податком на доходи фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній чи нематеріальній формі.

З огляду на викладене, відсотки за користування кредитом, нараховані кредитором відповідно до умов договору та анульовані за його рішенням не є доходом платника податків в розумінні ПК України.

Аналогічного висновку дійшла колегія суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду в адміністративній справі № 802/1376/14-а.

В судовому засіданні представник позивача пояснив, що позивачем сплачено за кредитним договором № 0 від 13.07.2007 року тіло кредиту в сумі 54 362,71 дол. США. На підтвердження даної обставини представником позивача надано копії квитанцій про сплату боргу.

Дослідивши надані квитанції, судом встановлено, що позивачем здійснювалась сплата коштів, однак за іншим кредитним договором, а саме: 816 (а.с. 76-96).

Дані докази спростовують пояснення позивача про сплату кредитних зобов'язань за кредитним договором № 0 від 13.07.2007 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Як свідчать матеріали справи, згідно виписки за кредитним договором № 0 від 13.07.2007 року станом на момент уступлення АТ "УкрСиббанк" ТОВ "Кей-Колект" права вимоги за зобов'язаннями ОСОБА_3 заборгованість за вказаним кредитним договором складала 60 585,69 доларів США, в тому числі: основний борг - 44549,28 доларів США, відсотки - 16036,41 доларів США (а.с. 117).

Згідно повідомлення ТОВ "Кей-Колект" про анулювання боргу № 513 станом на 21.02.2012 року за позивачем обліковувалась заборгованість за кредитним договором № 0 від 13.07.2007 року в сумі 62 121,12 доларів США, що складає 496 192,45 грн. (а.с. 35).

Дане повідомлення свідчить про те, що ТОВ "Кей-Колект" ОСОБА_3 прощено лише частину кредитної заборгованості в сумі 32 139,12 доларів США, що складає 256 711,22 грн. Саме на цю суму позивачу нараховано податкове зобов'язання.

Таким чином, суд не бере до уваги доводи позивача, що податок на доходи фізичних осіб нарахований відповідачем на всю суму блага, в тому числі відсотки та пеня.

Враховуючи те, що позивачем прощену суму боргу до податкової декларації не включено та не сплачено податку на доходи фізичних осіб, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 14.01.2015 року № НОМЕР_2 є правомірним та скасуванню не підлягає.

Щодо податкової вимоги форми "Ф" № 1556-25 від 01.04.2015 року.

Податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу (п.п. 14.1.153 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Згідно п. 59.1 ст. 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Враховуючи те, що позивачем не доведено протиправності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, належних та допустимих доказів щодо своєчасності виконання грошових зобов'язань не надано, податкова вимога форми "Ф" № 1556-25 від 01.04.2015 року є правомірною та скасуванню не підлягає.

Згідно ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позивачем в обґрунтування позовних вимог не надано належних та допустимих доказів, відтак адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 94 КАС України судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Альчук Максим Петрович