Справа № 812/4443/13-а
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2015-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2015 року м. Київ К/800/44235/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Головуючий:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління Міндоходів у Луганській області

на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 14 червня 2013 року

та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 07 серпня 2013 року

у справі №812/4443/13-а

за позовом Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління Міндоходів у Луганській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ :

Суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_4 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління Міндоходів у Луганській області (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 14 червня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 07 серпня 2013 року, позовні вимоги задоволено: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення - рішення від 24 лютого 2010 року № /3 та № /3, а також стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача судовий збір у розмірі 3,40 грн.

Вважаючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Позивач письмових заперечень на касаційну скаргу відповідача на адресу суду касаційної інстанції не надіслав.

Відповідно до частини 1 статті 220 КАС України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлені такі фактичні обставини справи.

Працівниками податкового органу проведена документальна планова перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 липня 2006 року по 30 червня 2009 року, за результатами якої складено акт від 12 вересня 2009 року №1868/17-.

Вказаною перевіркою встановлено порушення позивачем вимог:

- статті 13, пункту 4 статті 14 Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року №13-92 «Про прибутковий податок з громадян», підпункту 4.2.8 пункту 4.2 статті 4, підпункту 8.1.3 пункту 8.1 статті 8 та статті 18, абзаців «а», «в» пункту 19.1 статті 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», внаслідок чого позивачем не задекларовано суму валового доходу у розмірі 660 863,57 грн. та донараховано податок з доходів фізичних осіб у розмірі 68 988,05 грн., у тому числі за 2006 рік - 34 831,29 грн., за 2007 рік - 34 157,21 грн.; не надано до податкового органу декларації про отримані доходи за період з 01 липня 2006 року по 31 грудня 2007 року за встановленою формою; встановлено неналежне ведення обліку доходів та витрат у перевіряємому періоді, чим порушено статтю 4 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» та пункту 8 Порядку видачі свідоцтва про сплату єдиного податку, затвердженого наказом ДПА України від 29 жовтня 1999 року № 599, зі змінами та доповненнями, внесеними наказом ДПА України від 28 грудня 2001 року № 521;

- підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2, підпункту 4.1 статті 4, підпункту 6.1.1 пункту 6.1 статті 6, підпункту 7.3.1 пункту 7.3 статті 7, пункту 9.3 статті 9, абзац 2 пункту 9.4 статті 9 Закону України «Про податок на додану вартість», у результаті чого позивачем занижено податок на додану вартість за перевіряємий період на 116 965,16 грн., у тому числі за липень 2006 року - 26 125,20 грн., серпень 2006 року - 8 761,00 грн., вересень 2006 року - 2 390,80 грн., жовтень 2006 року - 5 419,46 грн., листопад 2006 року - 4 476,60 грн., грудень 2006 року - 9 068,18 грн., січень 2007 року - 5 050,00 грн., лютий 2007 року - 2 007,00 грн., березень 2007 року - 3 935,40 грн., квітень 2007 року - 4 803,20 грн., травень 2007 року - 4 167,20 грн., червень 2007 року - 3 484,80 грн., липень 2007 року - 9 167,80 грн., серпень 2007 року - 4 603,12 грн., вересень 2007 року - 4 351,00 грн., жовтень 2007 року - 7 628,60 грн., листопад 2007 року - 6 070,20 грн., грудень 2007 року - 5 455,60 грн.

На підставі акту перевірки податковий орган прийняв податкові повідомлення - рішення форми «Р» від 24 лютого 2010 року №/3, яким визначив позивачу суму податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб у розмірі 68 988,50 грн. та №/3, яким визначив суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 116 965,16 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що згідно банківських виписок СФ АКІБ «Укрсиббанк» про надходження грошових коштів, виручка позивача від здійснення підприємницької діяльності за період з 01 липня 2006 року по 31 грудня 2007 року становить: за 1-4 кв. 2006 року - 91 020,91 грн., у тому числі за 3-4 кв. 2006 року - 91 020,91 грн.; за 1-4 кв. 2007 року - 300 649,60 грн.; згідно банківських виписок СФ АБ «Укркоммунбанк» про рух грошових коштів обсяг виручки від здійснення підприємницької діяльності за період з 01 липня 2006 року по 31 грудня 2007 року складає: за 1-4 кв. 2006 року - 766 223,06 грн., у тому числі за 3-4 кв. 2006 року - 190 185,32 грн.; за 1-4 кв. 2007 року - 2 970,0 грн.

Таким чином, обсяг виручки від здійснення підприємницької діяльності позивачем на спрощеній системі оподаткування у період з 01 січня 2006 року по 30 червня 2006 року, відповідно до наданих Сєвєродонецьким ГВПМ виписок руху коштів по банківським рахункам становив 576 037,74 грн., а згідно даних звіту суб'єкта малого підприємництва від 05 липня 2006 року № 21296 наростаючим підсумком за другий квартал 2006 року - 59 463,00 грн.

За наведених обставин, податковий орган дійшов висновку про порушення позивачем вимог пункту 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» від 03 липня 1998 року №727/98 (далі - Указ №727/78), оскільки виручка позивача у першому півріччі 2006 року перевищує дозволений за спрощеною системою оподаткування рівень (500 000 грн.) на 76 037,74 грн.

Зі встановлених обставин справи вбачається, що між позивачем (комісіонер) та ОСОБА_5 (комітент) від 01 грудня 2005 року було укладено договір комісії №011205 по продажу товарів, за умовами якого комісіонер зобов'язався здійснити правочини по продажу товару, а комітент заплатити комісіонеру винагороду у розмірі 5 відсотків від ціни реалізації товару.

Також, між позивачем (комісіонер) та ОСОБА_6 (комітент) було укладено договір комісії 01 листопада 2005 року №011105 по продажу товарів, за умовами якого комісіонер зобов'язався здійснити правочини по продажу товару, а комітент заплатити комісіонеру винагороду у розмірі 5 відсотків від ціни реалізації товару.

Крім того, 01 січня 2006 року між позивачем (комісіонер) та ОСОБА_7 (комітент) було укладено договір комісії №060106 по продажу товарів, за умовами якого комісіонер зобов'язався здійснити правочини по продажу товару, а комітент заплатити комісіонеру винагороду у розмірі 5 відсотків від ціни реалізації товару.

Договір від 01 листопада 2005 року №11105, згідно листа від 26 червня 2006 року та договір від 01 січня 2006 року №060106, згідно листа від 28 червня 2006 року були розірвані з 01 липня 2006 року.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, впродовж першого кварталу 2006 року позивач здійснив реалізацію комісійного товару на загальну суму 350 657,0 грн., комісійна винагорода склала 17 532,85 грн., впродовж другого кварталу здійснив реалізацію комісійного товару на суму 256 087,0 грн., комісійна винагорода склала 12 804,35 грн.

Таким чином, сума комісійної винагороди за перший та другий квартали 2006 року склала 30 337,20 грн., яка і була включена останнім до обсягу виручки. Суми перераховані позивачу на рахунок комітентів та суми комісійної винагороди підтверджуються звітами комісіонера та банківськими виписками.

Також судами попередніх інстанцій встановлено, що впродовж першого та другого кварталів 2006 року позивачем було реалізовано власний товар на суму 29 125,80 грн.

Указом Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» запроваджено спеціальний режим оподаткування, обліку і звітності, спрямований на підтримку суб'єктів малого підприємництва.

Положеннями статті 1вказаного Указу передбачено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується у тому числі для фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 000,00 грн.

Відповідно до статті 2 Указу, фізична особа, зареєстрована як платник єдиного податку, сплачує такий податок за ставкою, встановленою місцевими радами за місцем державної реєстрації платника залежно від виду його діяльності. При цьому, лише за умов додержання приписів зазначеного Указу, доходи, отримані від здійснення підприємницької діяльності, що обкладаються єдиним податком, не включаються до складу сукупного оподатковуваного доходу за підсумками звітного року такого платника та осіб, що перебувають з ним у трудових відносинах, а сплачена сума єдиного податку є остаточною і не включається до перерахунку загальних податкових зобов'язань як самого платника податку, так і осіб, які перебувають з ним у трудових відносинах, включаючи членів його сім'ї, які беруть участь у підприємницькій діяльності.

Отже, реалізація права суб'єкта малого підприємництва на запровадження спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності залежить від виконання останнім установлених вказаним Указом положень.

Єдиний податок сплачується виключно з доходів, одержаних фізичною особою суб'єктом підприємницької діяльності з додержанням вимог Указу, зокрема, якщо дохід платника єдиного податку не перевищує 500 000,00 грн. на рік.

У той же час, виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Відповідно до статті 5 Указу, у разі порушення вимог, встановлених статтею 1 цього Указу, зокрема при перевищенні обсягу виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік (500 тисяч гривень) платник єдиного податку, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу), повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітного починаючи з наступного звітного періоду (кварталу), шляхом подання до податкового органу за місцем проживання податкової декларації за наслідками звітного кварталу, наступного за тим якому виникло перевищення обсягу виручки.

Отже, кошти, отримані позивачем за здійснений продаж товару за договором комісії, не є виручкою від реалізації продукції в розумінні положень Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», оскільки вся виручка від продажу товару належить комітенту і не є доходом позивача.

Враховуючи встановлені попередніми судовими інстанціями обставини, відповідачем не доведено перевищення позивачем граничних розмірів виручки встановлених статтею 1 Указу Президента «Про спрощену систему оподаткування обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», оскільки такі висновки мають бути підтверджені відповідними первинними документами.

Не можуть бути визнані обґрунтованими і висновки відповідача про обов'язок позивача зареєструватись платником податку на додану вартість, оскільки поширення загальної системи оподаткування, зокрема, положень Закону України «Про податок на додану вартість», на платника можливе з моменту перевищення розміру виручки визначеного статтею 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», оскільки до цього часу він не є платником податку на додану вартість.

Відповідно до вимог підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України «Про податок на додану вартість», особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку у разі коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у том числі з використанню локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300 000 гривень (без урахування податку на додану вартість).

Таким чином, за відсутності встановленого факту перевищення позивачем граничного обсягу оподатковуваних операцій, передбаченого підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України «Про податок на додану вартість», визначення податкових зобов'язань з податку на додану вартість є безпідставним.

З огляду на викладене, правильними є висновки судів попередніх інстанцій про необґрунтованість спірних податкових повідомлень-рішень та наявність підстав для їх скасування.

Мотивація та докази, наведені у касаційній скарзі, не дають адміністративному суду касаційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію судів попередніх інстанцій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління Міндоходів у Луганській області залишити без задоволення.

2. Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 14 червня 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 07 серпня 2013 року у справі № 812/4443/13-а залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.