Справа № 2а-3573/10/2270/15
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2015-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2015 року м. Київ К/800/35058/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Усенко Є.А.,

суддів: Веденяпіна О.А., Зайцева М.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Хмельницької області Державної податкової служби

на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 08.07.2010

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2013

у справі № 2а-3573/10/2270/15

за позовом ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому (далі - ДПІ)

про визнання недійсним та скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 08.07.2010, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2013, позов задоволено: рішення ДПІ від 29.04.2010 № /3301, якими до позивача як суб'єкта підприємницької діяльності застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 220 195,00 грн., визнано протиправним та скасовано.

У касаційній скарзі ДПІ, посилаючись на порушення судами першої тат апеляційної інстанцій норм матеріального права, просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Позивач не реалізував процесуальне право подати заперечення проти касаційної скарги.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ДПІ була проведена позапланова виїзна документальна перевірка своєчасності, повноти нарахування сплати податків, зборів СПД ОСОБА_2 за період з 01.01.2009 по 31.12.2009, за результатами якої складено акт від 19.04.2010 № 3740/17-1/НОМЕР_1.

У ході вказаної перевірки контролюючим органом встановлено, що позивач під час отримання готівкових коштів від покупців послуг по перевезенню пасажирів, сума яких у період з 01.01.2009 по 31.12.2009 становила 70 170,00 грн., не застосовував реєстратор розрахункових операцій (РРО) (книгу обліку розрахункових операцій) (КОРО), внаслідок чого порушив норми пунктів 1, 2 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.1995 № 265/95-ВР (далі - Закон № 265/95-ВР).

На підставі цього акта, пункту 5 статті 17 Закону № 265/95-ВР та у межах строку давності, визначеного ст. 250 Господарського кодексу України, до позивача застосовані фінансові санкції у п'ятикратному розмірі вартості наданих послуг, що не були проведені через РРО, - 220 195,00 грн. (44 039,00 грн. х 5).

У судовому процесі встановлено, що ОСОБА_2, який відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця Серії НОМЕР_3 у 2002 році зареєстрований Виконавчим комітетом Хмельницької міської ради як фізична особа - підприємець (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), здійснював приміські та міські перевезення пасажирів та багажу за встановленими маршрутами на підставі ліцензії від 15.02.2006 Серії НОМЕР_2, виданої Міністерством транспорту та зв'язку України. Під час перевезення пасажирів на транспортних засобах, які йому належать на праві власності, отримував плату за проїзд; сума виручки за надані послуги за кожний день оприбуткована згідно з книгою обліку доходів та витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що у відповідності до пункту 4 статті 9 Закону № 265/95-ВР позивач не повинен застосовувати РРО (розрахункову книжку) (РК). Крім того, суди зазначили, що акт перевірки, який відповідно до Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 10.08.2005 № 327, є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктами господарювання, не містить обставин та доказів щодо встановленого перевіркою порушення, оскільки висновки акту перевірки про порушення позивачем порядку проведення розрахунків вмотивовані виключно даними книги доходів та витрат підприємця, дані якої не містять інформації щодо місця проведення розрахункових операцій, а під час перевірки не встановлено, у який спосіб здійснювалися розрахунки по операціях із надання послуг з перевезення.

Правові засади застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування, послуг встановлені Законом № 265/95-ВР, дія якого поширюється на усіх суб'єктів господарювання та їхні господарські одиниці, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Згідно пунктів 1, 2 статті 3 цього Закону (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин, з приводу прав і обов'язків сторін в яких виник спір) суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані: проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок; видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.

Разом з тим, пунктом 4 статті 9 зазначеного Закону встановлено, що реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються при продажу проїзних і перевізних документів на автомобільному транспорті з видачею талонів, квитанцій, квитків з нанесеними друкарським способом серією, номером, номінальною вартістю.

Як свідчить приєднаний до справи лист Комунального підприємства по організації роботи міського пасажирського транспорту Хмельницької міської ради від 31.05.2010 № 138, позивачу впродовж 2007 - 2008 років було видано 70 тис. квитків на проїзд у міському транспорті номінальною вартістю 1,00 грн. (а.с. 41). Ця обставина об'єктивно підтверджує доводи позивача, що виручка, оприбуткована в книзі обліку доходів та витрат, отримана ним від надання послуг з перевезення пасажирів з видачею приїзд них документів (талонів на проїзд). Доказів на спростування цього ОДПІ в судовому процесі не надано, тоді як відповідно до частини другої ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України обов'язок доведення правомірності рішення про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій лежить саме на відповідачу як суб'єкті владних повноважень, який заперечує проти позову про скасування цього рішення.

Відповідно до ст. 2 Закону № 265/95-ВР розрахункова операція - це приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця.

За змістом цієї норми, для наявності розрахункової операції місце отримання засобу платежу повинно співпадати з місцем реалізації товару, за умови використання засобу платежу.

Місце проведення розрахунків визначене як місце, де здійснюються розрахунки із покупцем за продані товари (надані послуги) та зберігаються отримані за реалізовані товари (надані послуги) готівкові кошти, а також місце отримання покупцем попередньо оплачених товарів (послуг) із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо.

Згідно з пунктом 1.3 Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 10.08.2005 № 327 (далі - Порядок), за результатами проведення невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок фінансово-господарської діяльності суб'єктів господарювання оформляється акт, а в разі відсутності порушень податкового, валютного та іншого законодавства - довідка.

Акт - службовий документ, який стверджує факт проведення невиїзної документальної або виїзної планової чи позапланової перевірки фінансово-господарської діяльності суб'єкта господарювання, є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктами господарювання.

Як визначено підпунктом 2.3.2 розділу ІІ Порядку, за кожним відображеним в акті фактом порушення податкового та валютного законодавства, зокрема, необхідно: зазначити первинний документ, на підставі якого вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку (навести кореспонденцію рахунків операцій), та інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення; зазначити перелік документів, що не були надані у ході здійснення перевірки.

Не допускається відображення в акті перевірки необґрунтованих даних, а також суб'єктивних припущень, які не мають підтверджуючих доказів.

Застосувавши наведені правові норми до встановлених у справі обставин, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про протиправність застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій згідно з рішенням, з приводу правомірності якого виник спір.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України,

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Хмельницької області Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 08.07.2010 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2013 у справі № 2а-3573/10/2270/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України в порядку та з підстав, визначених ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Є.А. Усенко

Судді О.А. Веденяпін

М.П. Зайцев