Справа № 815/2406/14
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2015-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2015 року м. Київ К/800/59194/14

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Бутенка В.І (доповідач), Амєліна С.Є., Ситникова О.Ф.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд адміністративної справи за позовом компанії «Фортрекс Кепітал Лімітед» до другого Київського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Виробничого будівельно-монтажного підприємства «Технологія - Монтаж», Товариства з обмеженою відповідальністю «Форекстін» (далі - ТОВ «Форекстін»), про скасування постанови про арешт майна,

в с т а н о в и в:

У квітні 2014 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 22 травня 2014 року позов задоволено частково.

Скасовано постанову відповідача від 14.03.2014 року за ВП № 42093314 про арешт майна боржника і оголошення заборони його відчуження та зобов'язано зняти накладений згідно вказаної постанови арешт з транспортних засобів, які є предметом застави за договором застави транспортних засобів від 20.09.2011 року, а саме: тип - легковий універсал, марка - LEXUS, модель - RX400, 2006 року виписку, номер шасі (кузова, рами) - JTJHW31U362005031; тип - легковий купе, марка - MERCEDES-BENZ CL550, 2008 року виписку, номер шасі (кузова, рами) - WDDEJ71X48A015734; тип - легковий універсал, марка - TOYOTA, модель - LEXUS RX 330, 2004 року виписку, номер шасі (кузова, рами) - 2T2HA31U94CO14344.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2014 року рішення першої інстанції скасовано і закрито провадження у справі.

В касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що між позивачем та ТОВ «Форекстін» укладено договір застави транспортних засобів від 20.09.2011 року, згідно якого позивачу в заставу передані транспортні засоби, а саме: тип - легковий універсал, марка - LEXUS, модель - RX400, 2006 року виписку, номер шасі (кузова, рами) - JTJHW31U362005031; тип - легковий купе, марка - MERCEDES-BENZ CL550, 2008 року виписку, номер шасі (кузова, рами) - WDDEJ71X48A015734; тип - легковий універсал, марка - TOYOTA, модель - LEXUS RX 330, 2004 року виписку, номер шасі (кузова, рами) - 2T2HA31U94CO14344, які належать на праві власності заставодавцю.

Разом з тим, Виробничим будівельно-монтажним підприємством «Технологія - Монтаж» до державного виконавця 21.01.2014 року було подано заяви про прийняття до виконання судових наказів від 08.05.2012 року щодо примусового виконання рішення господарського суду Одеської області від 23.04.2012 року, у справі №5017/713/2012 про стягнення з ТОВ «Форекстін» на користь стягувача коштів.

Відповідачем винесено відповідні постанови про відкриття виконавчого провадження і прийнято оскаржувану постанову від 14.03.2014 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. До складу цього майна увійшли й транспортні засоби, які є предметом вищевказаного договору застави з позивачем.

Закриваючи провадження у справі, суд апеляційної інстанції зазначив, що для вирішення спору, який виник між сторонами, встановлено інший порядок судового провадження, оскільки для вирішення питання про зняття арешту з майна необхідно встановити наявність права позивача на заставлене майно шляхом дослідження цивільних правовідносин, які виникли між сторонами за договором застави.

Колегія суддів частково погоджується з висновками апеляційного суду та зазначає наступне.

Згідно ст. 28 Закону України «Про заставу» застава припиняється, зокрема, з припиненням забезпеченого заставою зобов'язання.

Відповідно до ст. 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно ч. 4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Суд касаційної інстанції звертає увагу на те, що даний позов про звільнення майна з-під арешту заявлено у зв'язку з наявністю у позивача пріоритетного права звернення стягнення на заставлене майно перед іншими кредиторами. Тобто предметом позову у цій справі є спір з іншими кредиторами про захист наявного у позивача переважного права звернення стягнення на майно як заставодержателя, щодо якого встановлено інший порядок судового провадження.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст. 15 Цивільно-процесуального кодексу України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав.

Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження»).

Таке ж право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства з позовом про зняття арешту з майна передбачено ч. 2 ст. 114 та ст. 152 Цивільно-процесуального кодексу України.

Під час вирішення такого спору з'ясуванню підлягають обставини щодо підстав набуття права власності на спірне майно, у зв'язку з чим зазначені вимоги є приватноправовими.

Публічно-правовими є спори між особою, на майно якої накладено арешт у виконавчому провадженні і яка не є боржником у цьому провадженні, та органом державної виконавчої служби - суб'єктом владних повноважень з приводу рішень, дій чи бездіяльності, прийнятих (вчинених) під час проведення опису та арешту майна, що не пов'язані з визнанням права власності на арештоване майно.

З адміністративного позову вбачається, що позивач вибрав для себе такий спосіб захисту, який за змістом унеможливлює визначити та захистити, можливе, його порушене право у даному колі правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Аналізуючи зміст даних положень Кодексу адміністративного судочинства України і Закону України «Про виконавче провадження», якими встановлено спеціальний порядок оскарження рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судових рішень, прийнятих у справах за відповідної юрисдикції, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що даний позов не підсудний окружному адміністративному суду.

Разом з тим, колегія суддів вважає помилковими посилання цього суду щодо права позивача на звернення до суду в порядку цивільного судочинства, оскільки даний позов повинен розглядатися та вирішуватися судом, який видав виконавчий лист, і в межах якого оскаржуються дії органу державної виконавчої служби, а саме в порядку господарського судочинства.

Відповідно до ст.225 КАС України суд касаційної інстанції має право змінити судове рішення, якщо у справі немає необхідності досліджувати нові докази або встановлювати обставини, а судове рішення, яке змінюється, є помилковим тільки в частині.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу компанії «Фортрекс Кепітал Лімітед» задовольнити частково.

Ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2014 року змінити.

Абзац 3 резолютивної частини ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2014 року викласти в наступній редакції: «Роз'яснити компанії «Фортрекс Кепітал Лімітед» право на звернення до суду в порядку господарського судочинства».

В іншій частині ухвалу суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

С у д д і : В.І. Бутенко

С.Є. Амєлін

О.Ф. Ситников