Справа № 2а-13009/11/2670
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2015-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2015 року м. Київ К/9991/32404/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Амєліна С.Є.,
Бутенка В.І., -

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд справи за позовом Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 до Оперуповноваженого з особливо важливих справ Управління по боротьбі з організованою злочинністю міста Києва ОСОБА_5, Оперуповноваженого з особливо важливих справ Управління по боротьбі з організованою злочинністю міста Києва ОСОБА_6, Оперуповноваженого з особливо важливих справ Управління по боротьбі з організованою злочинністю міста Києва ОСОБА_7, Управління по боротьбі з організованою злочинністю міста Києва про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов'язання утримуватись від вчинення певних дій, за касаційною скаргою Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 жовтня 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2012 року, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2011 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 звернулася в Окружний адміністративний суд міста Києва з позовом, у якому просила: дії оперуповноваженого з особливо важливих справ Управління по боротьбі з організованою злочинністю міста Києва ОСОБА_5, оперуповноваженого з особливо важливих справ Управління по боротьбі з організованою злочинністю міста Києва ОСОБА_6 та оперуповноваженого з особливо важливих справ Управління по боротьбі з організованою злочинністю міста Києва ОСОБА_7 щодо неї, вчинені ними 9 серпня 2011 року, визнати такими, що вчинено в порушення статті 81 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 частини 1 статті 16 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції»; бездіяльність оперуповноваженого з особливо важливих справ Управління по боротьбі з організованою злочинністю міста Києва ОСОБА_5, оперуповноваженого з особливо важливих справ Управління по боротьбі з організованою злочинністю міста Києва ОСОБА_6 та оперуповноваженого з особливо важливих справ Управління по боротьбі з організованою злочинністю міста Києва ОСОБА_7 щодо неї, вчинені ними 9 серпня 2011 року, визнати такими, що вчинено в порушення пункту 1 частини 1 статті 16 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції»; зобов'язати Управління по боротьбі з організованою злочинністю міста Києва та його посадових осіб утримуватись від втручання в її діяльність.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 жовтня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2012 року, закрито провадженні у справі за вказаним позовом на підставі пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм права, просить Вищий адміністративний суд України скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 жовтня 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2012 року і направити справу до суду першої інстанції для розгляду.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулася до суду з позовом, у якому оскаржує дії (бездіяльність) оперуповноважених з особливо важливих справ Управління по боротьбі з організованою злочинністю міста Києва, які є владними процесуальними функціями, що встановлені Кримінально-процесуальним кодексом України.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (частини 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно пункту 1 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Адміністративний позов - звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах (пункт 6 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частини 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Вичерпний перелік публічно-правових справ, на які не поширюється юрисдикція адміністративних судів, наведено в частині 3 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України. Це, зокрема, справи, що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 23 травня 2001 року № 6-рп/2001 кримінальне судочинство - це врегульований нормами Кримінально-процесуального кодексу України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів.

Законність процесуальних актів, дій чи бездіяльності, вчинених при здійсненні процесуальних повноважень, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

Намагання здійснити контроль за процесуальною діяльністю поза межами відповідного процесуального регулювання є протиправним втручанням у діяльність особи, наділеної в установленому порядку процесуальними правами, та є посяганням на її процесуальну незалежність.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження в справі, якщо її не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

За таких обставин суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, дійшов вірного висновку про закриття провадження у цій справі, вказавши, що питання оскарження дій (бездіяльності) органу дізнання регламентовані нормами Кримінально-процесуального кодексу України, що з урахуванням предмету даного позову виключає можливість розгляду цієї справи в порядку адміністративного судочинства.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновку судів, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.

Згідно частини 3 статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 жовтня 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2012 року у справі за позовом Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 до Оперуповноваженого з особливо важливих справ Управління по боротьбі з організованою злочинністю міста Києва ОСОБА_5, Оперуповноваженого з особливо важливих справ Управління по боротьбі з організованою злочинністю міста Києва ОСОБА_6, Оперуповноваженого з особливо важливих справ Управління по боротьбі з організованою злочинністю міста Києва ОСОБА_7, Управління по боротьбі з організованою злочинністю міста Києва про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов'язання утримуватись від вчинення певних дій - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає, може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Амєлін С.Є.

Бутенко В.І.