Справа № 804/14137/15
Суддя: Віхрова Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2015-10-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2015 р. Справа № 804/14137/15

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Віхрова В.С., розглянувши у місті Дніпропетровську у порядку письмового провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради, Державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоровя України» про визнання протиправною бездіяльності, зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

07.09.2015 р. ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Комунального закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради (надалі відповідач-1), Державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоровя України» (надалі відповідач-2), у якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність Комунального закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради» та Державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров'я України» щодо розгляду питання про наявність чи відсутність підстав для встановлення ОСОБА_1 інвалідності у зв'язку із захворюваннями, пов'язаними з проходженням служби в органах внутрішніх справ, а також визначення відсотків втрати працездатності у випадку встановлення такої інвалідності позивачу;

- зобов'язати Комунальний заклад «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради» розглянути зазначені в п. 1 позовних вимог питання на підставі направлених поліклінікою Криворізького МУ ГУМВС України у Дніпропетровській області документів в порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 р. № 1317.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.09.2015 р. провадження у справі зупинено.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.10.2015 р. провадження у справі поновлено.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачі неправомірно відмовилися від розгляду питання про наявність підстав для встановлення ОСОБА_1 групи інвалідності із заміною причини інвалідності та визначення відсотків втрати професійної працездатності, чим допущено протиправну бездіяльність.

Позивач надав заяву про розгляд справи без його участі у порядку письмового провадження.

Відповідачі надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі у порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Згідно з ч. 4 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача - суб'єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Частиною 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно положень п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема «Іззетов проти України», «Пискал проти України», «Майстер проти України», «Крюков проти України», «Крат проти України», «Сокор проти України», «Кобченко проти України», «Шульга проти України», «Лагун проти України», «Буряк проти України», «ТОВ «ФПК «ГРОСС» проти України», «Гержик проти України» суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, в письмовому провадженні.

Проаналізувавши матеріали адміністративного позову та додані до нього документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач у період із 01.02.1989 р. по 31.12.2010 р. проходив службу у органах внутрішніх справ, що підтверджується копією трудової книжки, яка міститься у матеріалах справи.

З 2010 р. у позивача спостерігається погіршення стану здоровя, про що зазначено у долучених до позовної заяви копій медичних документів.

Відповідно до ОСОБА_2 із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного звязку захворювань, поранень контузії, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців від 20.09.2013 р. № 2273 встановлено, що погіршення здоровя позивача повязано із отриманням контузії у 1987 р. у період виконання обовязків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії.

Медичний огляд на підставі направлених медичних документів було проведено обласною МСЕК №6 КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» ДОР»12.01.2015 р., за наслідками якого позивачу було видано Довідку №1, в якій зазначено, що група інвалідності не розглядалась, встановленню відсотків втрати професійної працездатності не підлягає згідно Постанови КМУ від 25.12.2013 р. №975 п.6 (2).

Листом № 79 від 05.02.2015 р. відповідач 1 на заяву ОСОБА_1 про проведення повторного огляду у звязку із оскарженням висновку обласної МСЕК №6, повідомив, що позивачу відмовлено в повторному огляді з посиланням на відсутність правових підстав для цього з посиланням на норми Постанови КМУ від 12.05.2007 р. №707, Постанови КМУ від 25.12.2013 р. №975.

02.02.2015 р. позивач повторно звернувся до Обласної МСЕК № 6 із заявою (вх. № 10), у якій просив провести його повторний огляд з метою вирішення питання про наявність підстав для встановлення групи інвалідності за захворюваннями, що виникли під час служби в міліції та визначення відсотків втрати професійної працездатності.

Листом від 03.07.2015 р. за вих. № 239/07 Комунальний заклад «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради повідомив позивача про те, що у звязку із тим, що позивач звільнився у 2010 р. згідно із положеннями постанови КМУ № 707 від 12.05.2007 р. не має підстав для встановлення втрати професійної працездатності із заміною причини інвалідності на захворювання, повязані із проходженням служби у органах внутрішніх справ.

Вирішуючи спір суд виходить із наступного.

Згідно ст.2, 3 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» інвалідом є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов'язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Інвалідність як міра втрати здоров'я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я.

Відповідно до п. 3 Постанови КМУ «Питання медико-соціальної експертизи» від 03.12.2009 р. № 1317 (надалі Постанова КМУ № 1317) медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров'я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Згідно із п. 5 Постанови КМУ № 1317 комісії у своїй роботі керуються Конституцією і законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами відповідних державних замовників, інших центральних органів виконавчої влади, що регулюють відносини державних замовників, інших центральних органів виконавчої влади, що регулюють відносини у зазначеній сфері, та цим Положенням, іншими нормативно-правовими актами з питань медико-соціальної експертизи.

Пунктом 26 Постанови КМУ № 1317 встановлено, що особі, що визнана інвалідом, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II чи III група інвалідності. I група інвалідності поділяється на підгрупи А і Б залежно від ступеня втрати здоров'я інваліда та обсягу потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або нагляді.

Причинами інвалідності є, зокрема, хвороби, пов'язані з участю у бойових діях та перебуванням на території інших держав.

Згідно із п. 27 Постанови КМУ № 1317 підставою для встановлення II групи інвалідності є стійкі, вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або вродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, при збереженій здатності до самообслуговування та не спричиняють потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі.

До II групи інвалідності можуть належати також особи, які мають дві хвороби або більше, що призводять до інвалідності, наслідки травми або вроджені вади та їх комбінації, які в сукупності спричиняють значне обмеження життєдіяльності особи та її працездатності.

Відповідно до довідки Обласної МСЕК № 5 від 01.08.2014 р. за № 005156 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності у звязку із пораненням та контузією та хворобою у звязку із участю в бойових діях та перебуванням на території інших країн.

Відповідно до положень ст. 23 Закону України «Про міліцію» у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обовязків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоровя здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Таким чином, основним критерієм застосування вимог вищезазначеної статті є наявність поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обовязків, що призвело до інвалідності, або встановлення інвалідності внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ.

Крім того, відповідно до п. 1 Постанови КМУ «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції» від 12.07.2007 р. № 707 (надалі Постанова КМУ № 707) одноразова грошова допомога виплачується у разі:

1) загибелі (смерті) працівника міліції, податкової міліції під час виконання ним службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю;

2) установлення інвалідності, яка настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ, органах державної податкової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення такого строку внаслідок захворювання або нещасного випадку, що сталися:

- під час виконання службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю;

- у період проходження служби;

3) поранення (контузії, травми або каліцтва), що сталося:

- під час виконання службових обов'язків,пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю;

- у період проходження служби.

Відповідно до п. 2 Постанови КМУ № 707 виконанням службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю, є:

- несення постової чи патрульної служби;

- вчинення дій із забезпечення особистої безпеки громадян, захисту їх прав і свобод, законних інтересів;

- припинення або запобігання кримінальним та адміністративним правопорушенням;

- охорона і забезпечення громадського порядку;

- виявлення кримінальних правопорушень і участь у їх розкритті та розшуку осіб, які їх вчинили;

- забезпечення безпеки дорожнього руху;

- участь у ліквідації наслідків аварії, пожежі, катастрофи, стихійного лиха та інших надзвичайних подій.

Позивач звертає увагу суду на положення Постанови КМУ № 707, якими на його думку, не обмежено можливість розгляду питання про встановлення інвалідності та відсотків втрати професійної працездатності тримісячним строком з дати його звільнення з ОВС, як то вказали відповідачі. Проте, суд звертає увагу, що дані норми Постанови КМУ №707 стосуються оскаржуваних питань виключно у період проходження служби.

Крім того, позивач вказує, що він звертався до МСЕК не як військовослужбовець. Проте, як зазначалося раніше, відповідно до ОСОБА_2 із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії від 20.09.2013 р. № 2273 погіршення здоровя позивача повязано із отриманням контузії у 1987 р. у період виконання обовязків саме військової служби. Як вказує сам позивач, раніше йому була встановлена інвалідність внаслідок отримання контузії.

Судом встановлено, що поранення, яке призвело до інвалідності фактично отримано позивачем до початку вступу на службу в ОВС (контузія отримана у 1987 р., початок служби позивача в ОВС 1989 р.). Після звільнення зі служби в ОВС позивача минуло більш, ніж 3 місяці (позивач звільнився з ОВС у 2010 р., звернувся до МСЕК у 2015 р.).

Матеріали справи містять докази розгляду Комунальним закладом «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради» питання про наявність чи відсутність підстав для встановлення ОСОБА_1 інвалідності у зв'язку із захворюваннями, пов'язаними з проходженням служби в органах внутрішніх справ, визначення відсотків втрати працездатності у випадку встановлення такої інвалідності позивачу, про що надані вмотивовані відповіді з посиланнями на вимоги законодавства.

З огляду на викладені обставини у сукупності, доводи позивача щодо протиправної бездіяльності відповідачів не мають під собою ніякого правового підґрунтя та не відповідають фактичним обставинам справи.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 86 вищевказаного Кодексу, зазначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

З огляду на сукупність викладених обставин, з урахуванням вимог чинного законодавства, суд доходить висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України , суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Комунального закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради, Державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоровя України» про визнання протиправною бездіяльності, зобовязання вчинити певні дії, - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі її апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд у десятиденний строк з дня отримання копії постанови, виготовленої у повному обсязі.

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили 26.10.15 Суддя З оригіналом згідно Помічник судді ОСОБА_2 ОСОБА_2 ОСОБА_3