Справа № 826/3288/15
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2015-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2015 року м. Київ К/800/27330/15

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача), Карася О.В., Рибченка А.О.,

секретар судового засідання Загородній А.А.,

за участю представника позивача Петченко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Альтура» до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про скасування податкових повідомлень-рішень, провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2015 року,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Альтура» (далі - позивач, ТОВ «Альтура») звернулось до суду із позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі - відповідач, ДПІ) № , № , від 18.09.2014 року.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що господарські операції позивача з контрагентами не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нову постанову про задоволення позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції, мотивував своє рішення тим, що позивачем належним чином підтверджено реальність господарських операцій з його контрагентами, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить про його скасування, як такого, що ухвалене із порушенням норм матеріального та процесуального права, рішення суду першої інстанції залишити в силі, як скасованого помилково. У доводах касаційної скарги зазначає, що позивачем порушено вимоги пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 138.1 пп. 138.5.1 п. 138.5 ст. 138, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.4, п. 201.6, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України (далі - ПК України), що призвело до заниження податкових зобов'язань зі сплати податку на додану вартість. Посилається на те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством

Касаційний розгляд справи проведено у відкритому судовому засіданні, відповідно до статті 221 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Судами попередніх інстанцій встановлено наступні обставини.

Відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань повноти нарахування та своєчасності сплати податку на додану вартість та податку на прибуток по взаємовідносинах із ТОВ «Коніан трейд», ТОВ «Фрейтейдж», ТОВ «Армабуд-капітал», ТОВ «Укрбуд-капітал», ТОВ «Торглайнсенд», ТОВ «Кийтранс», ТОВ «Ладготрейд», ТОВ «Аквамарин груп», ТОВ «ТГН Торг» за період з 01.01.2011 року по 01.12.2013 року.

За наслідками перевірки винесено акт № 431/10-13-22-01-121/37867112 від 18.08.2014 року, в якому зазначено про порушення позивачем вимог п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.4, п. 201.6, п. 201.10 ст. 201 ПК України, в результаті чого за перевіряємий період занижено показник рядка 25 «сума податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню залишку від'ємного значення попереднього звітного періоду «Декларації з ПДВ (основної) на загальну суму 497185,00 грн.» та завищено показники ряд. 24 «залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду» Декларації з ПДВ всього у сумі 104 045 грн.; пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 138.1, пп. 138.5.1 п. 138.5 ст. 138 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 587926 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки винесено податкові повідомлення-рішення:

- № від 18.09.2014 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на прибуток приватних підприємств на загальну суму 881889, 00 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 587926 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 293963 грн.;

- № від 18.09.2014 року, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 104045 грн.;

- № від 18.09.2014 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 621407 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 497185 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 124222 грн.

За результатами адміністративного оскарження, Головним управлінням ДФС у Київській області прийнято рішення № 557/10/10-36-01-04 від 05.12.2014 року, яким спірні податкові повідомлення-рішення - залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

За результатами повторного адміністративного оскарження, Державною фіскальною службою України прийнято рішення № 2593/6/99-99-10-01-04-25 від 10.02.2015 року, яким податкові повідомлення-рішення № , , від 08.09.2014 року залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що зазначена касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Позивачем на підтвердження здійснення господарських операцій та правомірності включення до складу податкового кредиту з податку на додану вартість та формування валових витрат по господарських операціях з ТОВ «Коніан трейд», ТОВ «Фрейтейдж», ТОВ «Армабуд-капітал», ТОВ «Укрбуд-капітал», ТОВ «Торглайнсенд», ТОВ «Кийтранс», ТОВ «Ладготрейд», ТОВ «Аквамарин груп», ТОВ «ТГН Торг» подано суду копії: контракту, договорів купівлі-продажу робіт (послуг), договорів оренди, договорів оренди складських приміщень, податкових та видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, актів прийому-передачі виконаних робіт, оборотно-сальдових відомостей, рахунків фактур, банківських виписок.

Вказані документи оформлені належним чином, що встановлено судом апеляційної інстанції.

Позивач здійснював оплату за отримані товари/послуги/виконані роботи шляхом безготівкових розрахунків через банківську установу з урахуванням ПДВ.

Крім того, на момент здійснення господарських операцій ТОВ «Коніан трейд», ТОВ «Фрейтейдж», ТОВ «Армабуд-капітал», ТОВ «Укрбуд-капітал», ТОВ «Торглайнсенд», ТОВ «Кийтранс», ТОВ «Ладготрейд», ТОВ «Аквамарин груп», ТОВ «ТГН Торг» були включені до Єдиного державного реєстру та перебували на обліку платників податків.

Судами попередніх інстанції не встановлено порушення позивачем вимог законодавства, яким регламентується порядок формування податкового кредиту з податку на додану вартість чи валових витрат, які б позбавляли позивача права на податковий кредит за наслідками здійснення господарських операцій із зазначеними контрагентами.

З огляду на викладене, колегія суддів касаційної інстанції вважає правильним висновок суду апеляційної інстанції щодо правомірності формування позивачем податкового кредиту та валових витрат по господарським операціям ТОВ «Коніан трейд», ТОВ «Фрейтейдж», ТОВ «Армабуд-капітал», ТОВ «Укрбуд-капітал», ТОВ «Торглайнсенд», ТОВ «Кийтранс», ТОВ «Ладготрейд», ТОВ «Аквамарин груп», ТОВ «ТГН Торг», оскільки реальність виконання взятих зобов'язань позивачем за укладеними договорами, підтверджується належно оформленими первинними документами, які у повній мірі відображають зміст господарської операції та її вартісні показники, а також підтверджують факт використання придбаного товару/послуг/робіт у господарській діяльності позивача.

Факт транспортування придбаних товарів підтверджено належним чином оформленими товарно-транспортними накладними а також доказами, що підтверджують наявність у позивача транспортних засобів для перевезення товарів власними силами, зокрема видаткова накладна № 181 від 19.09.2012 року, оборотно-сальдова відомість по рахунку № 1521 за 2012 рік та оборотно-сальдова відомість по рахунку № 105 за 2012 рік, що підтверджують факт придбання позивачем та використання у власній господарській діяльності навантажувача дизельного H4.00XMS-6K), графік роботи автонавантажувача дизельного за вересень 2012 року та акт прийому-передачі товару на підтвердження придбання дизельного пального.

Крім того, колегія суддів не бере до уваги посилання відповідача на акти перевірок (акти неможливості проведення звірки) контрагентів позивача, яким встановлено їх відсутність за місцезнаходженням, оскільки цей факт не може однозначно свідчити про невиконання цими суб`єктами договірних зобов`язань перед позивачем, на момент виникнення спірних правовідносин вказані юридичні особи не були позбавлені права укладати з іншими суб`єктами господарювання договори з метою використання відповідних основних фондів, устаткування та інших ресурсів для забезпечення власної господарської діяльності, були належним чином зареєстровані. У зазначених актах не досліджувалась поставка товару та правильність формування показників податкової звітності. Більш того, висновки у зазначених актах є необґрунтованими, що встановлено судовими рішеннями у справах № 826/4606/14, № 826/10875/13.

Доводи касаційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права та встановленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування оскаржуваного судового рішення.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 223 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди попередніх інстанцій не допустили порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 221, 223, 224, 231, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2015 року у справі № 826/3288/15 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної з моменту проголошення, оскарженню не підлягає та може бути переглянута в порядку передбаченому ст.ст. 235 - 244-2 КАС України.

Судді: І.Я. Олендер

О.В. Карась

А.О. Рибченко

Повний текст виготовлено 22.10.2015 року.