Справа № 820/20395/14
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2015-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2015 року м. Київ К/800/26257/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Цуркана М.І. (головуючий);
Леонтович К.Г., Черпіцької Л.Т.,
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Реєстраційної служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області, Державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області Мітіної Віти Валеріївни про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії, що переглядається за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 29 січня 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2015 року,

у с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Реєстраційної служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області (далі - Реєстраційна служба), Державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області Мітіної В.В. (далі - Реєстратор) про скасування рішення Реєстратора від 11 грудня 2014 року № 17924556 та зобов'язання вчинити певні дії.

Зазначала, що судовим рішенням за нею визнано право власності на гараж, розташований в АДРЕСА_1, однак Реєстратор рішенням від 11 грудня 2014 року № 17924556 відмовив їй у державній реєстрації права власності на нього.

Посилаючись на протиправність прийнятого Реєстратором рішення, просила його скасувати та зобов'язати Реєстраційну службу зареєструвати за нею право власності на вказаний гараж.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 29 січня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувані рішення скасувати, а позов задовольнити.

Заслухавши доповідача, здійснивши перевірку доводів касаційної скарги та матеріалів справи, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Судами встановлено, що рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 16 жовтня 2013 року (набрало законної сили 28 жовтня 2013 року) визнано дійсним договір купівлі-продажу гаража, загальною площею 24 кв.м., розташованого в АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 Визнано за ОСОБА_4 право власності на вказаний гараж.

6 листопада 2014 року ОСОБА_4, звернулася до Реєстраційної служби із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо права власності, форма власності приватна, визначила об'єкт нерухомого майна право власності який підлягає державній реєстрації - гараж.

До заяви додано: квитанцію про оплату державного мита від 31 жовтня 2014 року на суму 119 грн, квитанцію про внесення плати за надання витягу від 31 жовтня 2014 року на суму 120 грн, копія паспорту заявника, копія облікової картки фізичної особи платника податків, рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 16 жовтня 2013 року.

За результатами розгляду заяви та доданих до неї документів Реєстратором прийнято рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12 листопада 2014 року № 17151992, а заявнику встановлено п'ятиденний строк для подання документів яких не вистачає в процедурі державної реєстрації, а саме: документ, що згідно законодавства підтверджує прийняття об'єкту нерухомого майна до експлуатації.

Вимоги Реєстратора позивачем не виконано, відповідних документів про прийняття гаражу в експлуатацію не подано, внаслідок чого прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 11 грудня 2014 року № 17924556.

Відмовивши в задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об'єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Колегія суддів вважає такий висновок обґрунтованим.

Відповідно до абзацу 2 частини першої статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з частиною першої статті 4 Закону № 1952-IV обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно; право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном; інші речові права відповідно до закону; податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Частиною першою статті 19 Закону № 1952-IV передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Відповідно до частин першої, третьої та сьомої статті 16 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом. Заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подається до органу державної реєстрації прав у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених цим Законом. Разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку.

Згідно зі статтею 8 Закону № 1952-IV орган державної реєстрації прав: проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації; забезпечує ведення Державного реєстру прав; надає інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом; забезпечує облік безхазяйного нерухомого майна; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Частинами першою та другою статті 24 Закону № 1952-IV передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав. За наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Відповідно до частини другої статті 5 Закону № 1952-IV якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об'єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Згідно з частиною восьмою статті 39 Закону України від 17 лютого 2011 року № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» та пункту 12 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461 (далі - Поярдок), експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Згідно з пунктом 10 у разі коли на самочинно збудоване нерухоме майно визнано право власності за рішенням суду, воно приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком.

На підставі наведених норм, колегія суддів погоджується з висновком судів передніх інстанцій про те, що наявність рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 16 жовтня 2013 року, яким визнано право власності позивача на гараж, розташованого в АДРЕСА_1, не виключає передбачений законом обов'язок щодо прийняття цього об'єкта нерухомого майна в експлуатацію.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції про те, що під час прийняття спірного рішення, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, у зв'язку з чим підстави для задоволення позову відсутні.

Колегія суддів дійшла думки, що судами в повному обсязі встановлено обставини справи, що мають значення для її вирішення, відповідно визначено правове регулювання спірних правовідносин, постановлено правосудні судові рішення.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів не спростовують і не дають підстав для висновку, що судами при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

За правилами частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 29 січня 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді М.І.Цуркан

К.Г.Леонтович

Л.Т.Черпіцька