Справа № 821/596/15-а
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2015 р.м.ОдесаСправа № 821/596/15-а

Категорія: 9.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Кисильова О.Й.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка В.О.,

при секретарі Кіселик Д.С.,

за участю представників позивача Гацан А.М. та Гацан О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційні скарги Приватного підприємства «Виробничо-комерційна фірма «Елена» та Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 26 березня 2015 року по справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «Виробничо-комерційна фірма «Елена» до Державної податкової інспекції у м.Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про скасування рішень про застосування штрафних санкціях, -

В С Т А Н О В И В:

18.06.2010 року ПП «ВКФ «Елена» звернулося до Херснського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ДПІ у м. Херсоні ГУ ДФС у Херсонській області, в якому просило скасувати рішення про застосування штафних (фінансових) санкцій від 08.06.2010 року № і №/0 та податкове повідомлення від 08.06.2010 року №/0, яким визначено суму податкового зобов'язання по податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 58 000,87 грн. (т.б. за основним платежем - 38667,25 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями -19333,62 грн.).

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 07.09.2010 року позовні вимоги ПП «ВКФ «Елена» задоволено частково. Визнано частково протиправним рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 08.06.2010р. № в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 1139883,61 грн., в іншій частині - залишено без змін. Відмовлено в задоволенні позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення від 08.06.2010 р. №/0 про визначення зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 58000,87 грн., в тому числі за основним платежем 38667,25 грн., за штрафними санкціями - 19333,62 грн. Відмовлено в задоволенні позовних вимог про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 08.06.2010р. № в сумі 510 грн.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 03.02.2012 року вказану вище постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 07.09.2010р. скасовано та ухвалено нову, якою позовні вимоги ПП «ВКФ «Елена» задоволено частково. Скасовано податкове повідомлення-рішення від 08.06.2010р. №/0. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28.01.2015 року скасовано постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 07.09.2010р. та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 03.02.2012р. в частині позовних вимог щодо скасування рішень про застосування штрафних санкцій від 08.06.2010р. № та №, і в цій частині справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 03.02.2012 р. залишено без змін.

Тобто, судовим рішенням суду 2-ї інстанції, яке набрало законної сили, скасовано лише податкове повідомлення-рішення від 08.06.2010р. №/0 про збільшення позивачу грошового зобов'язання по податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 58 000,87 грн., а в частині позовних вимог щодо скасування рішень про застосування штрафних санкцій від 08.06.2010р. № і № справу направлено на новий судовий розгляд до суду 1-ї інстанції.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 26.03.2015 року адміністративний позов ПП «ВКФ «Елена» задоволено частково. Скасовані рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 08.06.2010 року № (форма С) в частині застосування штрафних санкцій у сумі 1 139883,61 грн. та рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 08.06.2010 року №. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, генеральний директор ПП «ВКФ «Елена» 09.04.2015 р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 26.03.2015 року та прийняти нову, якою задовольнити усі позовні вимоги.

09.04.2015 року представником ДПІ у м. Херсоні ГУ ДФС у Херсонській області також подано апеляційну скаргу на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 26.03.2015 року, в якій останній, в свою чергу, зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми матеріального і процесуального права, та просив скасувати її та прийняти нову, якою повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, виступи представників позивача та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для їх задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

В період з 17.02.2010р. по 10.03.2010р. співробітниками ДПІ у м. Херсоні було проведено планову виїзну документальну перевірку з питань дотримання ПП «ВКФ «Елена» вимог податкового законодавства за період з 01.07.2007р. по 31.12.2009р., валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2007 р. по 31.12.2009 р.

За результатами вказаної перевірки складено акт від 26.05.2010р. №2428/23-4/14124668, з якого вбачається, що позивач у 2007-2008р.р. мав господарські відносини з нерезидентом - компанією "Valmont Marine Lines S.A. Panama". На виконання умов укладених договорів позивач надав цій компанії-нерезиденту в оренду свої судна «Волго-Дон 4» та «Марія». Так, за період з 01.07.2007р. по 21.12.2009р. ПП «ВКФ «Елена» надано послуг компанії "Valmont Marine Lines S.A. Panama" орендаря за надані послуги склала 650700 дол. США, тобто українська сторона недоотримала валютної виручки у сумі 244200 дол. США., у тому числі за 2007 рік - 17600 дол. США та за 2008 рік - 226600 дол. США. Таким чином, в ході перевірки ревізорами було встановлено, що позивачем порушено вимоги ст.1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків у іноземній валюті» в частині недотримання строків, передбачених контрактами щодо повернення виручки на валютні рахунки, на підставі чого до підприємства позивача застосовано відповідальність у вигляді нарахування пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 % від суми неодержаної виручки.

На підставі вказаного вище акту перевірки, уповноваженою особою відповідача прийнято рішення від 08.06.2010р. № про застосування до підприємства позивача штрафних (фінансових) санкцій у загальному розмірі 1 432 820,84 грн.

Також, під час проведення вказаної перевірки ДПІ у м. Херсоні було зроблено висновок і про порушення ПП «ВКФ «Елена» вимог ст.1 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо повернення в Україну валютних цінностей, що незаконно знаходяться за її мажами», які полягали у тому, що підприємством не були задекларовані валютні цінності, які належать резиденту України та незаконно знаходяться за її межами, станом на 01 квітня 2009 року, 01 липня 2009 року, 01 жовтня 2009 року, 31 грудня 2009 року у сумі 244200 дол. США за договорами фрахту №1 від 01.01.2008 року та №2 від 01.01.2008 року, укладеними з Компанією "Valmont Marine Lines S.A. Panama".

Не погоджуюсь з зазначеними діями та рішеннями податкового органу, позивач оскаржив їх до суду.

Повторно вирішуючи справу по суті та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з часткової обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, відповідно з часткової правомірності спірних рішень відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи, наявні в них докази та ухвалу ВАС України від 28.01.2015 року, погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обгрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

А згідно із ст.67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку та розмірах, встановлених законом.

Так, як слідує зі змісту приписів ст.1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків у іноземній валюті» від 23.09.1994р. №185/94-ВР, виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади з питань економічної політики.

У відповідності до вимог ст.4 вказаного Закону №185/94-ВР (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), порушення резидентами строків, передбачених ст.ст.1,2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3% від суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

Однак, необхідно зазначити, що ч.ч.2-4 ст.4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» передбачено, що у разі прийняття до розгляду судом, Міжнародним комерційним арбітражним судом чи Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, яка виникла внаслідок недотримання нерезидентом строків, передбачених експортно-імпортними контрактами, строки, передбачені ст.ст.1,2 цього Закону або встановлені НБУ відповідно до ст.ст.1,2 цього ж Закону, зупиняються і пеня за їх порушення в цей період не сплачується.

У разі ж прийняття судом рішення про відмову в позові повністю або частково або припинення (закриття) провадження у справі чи залишення позову без розгляду строки, передбачені ст.ст.1,2 цього Закону або встановлені НБУ відповідно до цих статей, поновлюються і пеня за їх порушення сплачується за кожний день прострочення, включаючи період, на який ці строки було зупинено.

Так, судовою колегією з матеріалів справи та наданої представниками позивача належним чином завіреної копії рішення Лондонського арбітражного суду від 29.04.2010р. у справі щодо відшкодування компанією "Valmont Marine Lines S.A. Panama" несплаченої суми орендної плати за оренду суден "Волого-Дон 4" і "Марія" та інших належних йому витрат, у зв'язку з неналежним проведенням розрахунків за надані послуги, встановлено, що позов ПП «ВКФ «Елена» задоволено повністю.

Проте, як вбачається зі змісту параграфа 3 вказаного рішення Лондонського арбітражного суду, ПП «ВКФ «Елена» було призначено ОСОБА_3 арбітром з її сторони, але, при цьому, слід звернути увагу на те, що конкретної дати призначення вказаної особи арбітром параграф 3 даного рішення суду не містить.

Натомність, як видно зі змісту параграфа 11 цього судового рішення, позовна заява разом із підтверджувальними документами від імені ПП «ВКФ «Елена» фактично була подана до Лондонського арбітражного суду Компанією "Lawrence Graham" 10.06.2009 року.

Отже, враховуючи зміст наявного в матеріалах справи рішення від 29.04.2010р., судами обох інстанцій встановлено, що Лондонським арбітражним судом, в даному випадку, було самостійно визначено, що позовна заява ПП «ВКФ «Елена» була фактично прийнята ним до розгляду саме 10 червня 2009 року.

Таким чином, оскільки положення ч.2 ст.4 Закону № 185/94-ВР чітко встановлюють подію, настання якої зупиняє нарахування пені, а це - прийняття Міжнародним судом позовної заяви, судова колегія, як і суд 1-ї інстанції, не погоджується із позицією позивача про те, що нарахування пені за порушення строків повинно зупинятися саме з моменту призначення арбітра, а не з моменту подання позову безпосередньо до Міжнародного суду.

Отже, за таких обставин, судова колегія вважає, що суд 1-ї інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ДПІ у м.Херсоні мало право нараховувати підприємству позивача пеню за порушення строків розрахунків за надані послуги компанії "Valmont Marine Lines S.A. Panama" до 09.06.2009р. включно, а не до 31.12.2009р., як було помилково визначено відповідачем при проведені перевірки та прийнятті оскаржуваного рішення про застосування штрафних санкцій від 08.06.2010р. №.

Так, як вбачається з матеріалів справи та оскаржуваної постанови, судом 1-ї інстанції з доданого до спірного акту перевірки від 26.05.2010р. Додатку №7 встановлено, що пеня за несвоєчасне надходження валютної виручки, виходячи зі ставка НБУ на момент здійснення контракту у сумі 7,7 грн. за 1 дол. США, з врахуванням помісячного визначення розміру орендної плати за оренду суден "Волого-Дон 4" та "Марія", позивачу повинна була нарахована наступним чином:

- у сумі 2100 дол. США за період з 28.01.2009р. по 10.06.2009р. нарахована пеня у сумі 6451,83 грн. (2100 х 0,3% х 7,7 х 133);

- у сумі 55800 дол. США за період з 28.02.2009р. по 10.06.2009р. нарахована пеня у сумі 131475,96 грн. (55800 х 0,3% х 7,7 х 102);

- у сумі 54000 дол. США за період з 30.03.2009р. по 10.06.2009р. нарахована пеня у сумі 89812 грн. (54000 х 0,3% х 7,7 х 72);

- у сумі 55800 дол. США за період з 30.04.2009р. по 10.06.2009р. нарахована пеня у сумі 52848,18 грн. (55800 х 0,3% х 7,7 х 41);

- у сумі 48600 дол. США за період з 30.05.2009р. по 10.06.2009р. нарахована пеня у сумі 12349,26 грн. (48600 х 0,3% х 7,7 х 11).

Судова колегія, з урахуванням вказаних вище обставин та наявних у справі доказів, цілком погоджується з таким розрахунком.

Таким чином, за вказаних обставин, загальна сума пені за порушення позивачем вимог валютного законодавства під час проведення господарських операцій з компанією "Valmont Marine Lines S.A. Panama" повинна складати 292 937,23 грн., в зв'язку із чим, судова колегія приходить до аналогічного, що і суд 1-ї інстанції, висновку про необхідністіь скасування спірного рішення про застосування штрафних санкцій за порушення законодавства у сфері ЗЕД від 08.06.2010р. № на суму - 1 139 883,61 грн. (т.б. 1 432 820,84 - 292 937,23).

Що ж стосується іншого оскаржуваног рішення податкового органу № від 08.06.2010 р. про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 510 грн., то суд 2-ї інстанції з цього приводу вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, по справі встановлено, що під час проведення планової виїзної перевірки податковими інспекторами-ревізорами ДПІ у м.Херсоні було зроблено висновок про порушення ПП «ВКФ «Елена» вимог ст.1 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо повернення в Україну валютних цінностей, що незаконно знаходяться за її межами», які полягали у тому, що підприємством не були задекларовані валютні цінності, які належать резиденту України та незаконно знаходяться за її межами, станом на 01 квітня 2009 року, 01 липня 2009 року, 01 жовтня 2009 року, 31 грудня 2009 року у сумі 244200 дол. США за договорами фрахту №1 від 01.01.2008 року та №2 від 01.01.2008 року, укладеними з Компанією "Valmont Marine Lines S.A. Panama".

За вказане у спірному акті порушення податковим органом до підприємства позивача, відповідно до приписів ст.16 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), було застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 510 грн.

Проте, як видно зі змісту вимог ч.2 ст.16 цього Декрету КМУ, санкції, передбачені цим пунктом, застосовуються безпосередньо Національним банком України та за його визначенням - підпорядкованими йому установами.

Але, при цьому, судова колегія одночасно зазначає, що Указом Президента України від 27.06.1999р. №734/99 «Про врегулювання порядку одержання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів та застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства» органи державної податкової служби наділено повноваженнями застосовувати до резидентів і нерезидентів України санкції, в т.ч. передбачені п.2 ст.16 Декрету КМУ. Однак, разом з тим, вказані положення не підлягають застосуванню, оскільки, врегульовуючи по-іншому питання, які були врегульовані законом (Декретом, виданим у межах повноважень, наданих Законом України від 18.11.1992р. №2796-XII "Про тимчасове делегування Кабінету Міністрів України повноважень видавати декрети в сфері законодавчого регулювання"), Указ суперечить обмеженням, встановленим пунктом 4 Перехідних положень Конституції України, та необґрунтовано створює протиріччя в правовому регулюванні відносин.

Слід зазначити, що дана правова позиція була висловлена і Верховним Судом України, зокрема, в постанові від 07.02.2012р. у справі №21-904а10.

Таким чином, за вказаних обставин, судова колегія вважає, що суд 1-ї інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що податковий орган при застосуванні до ПП «ВКФ «Елена» штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 510 грн. за порушення вимог ст.1 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо повернення в Україну валютних цінностей, що незаконно знаходяться за її мажами» вийшов за межі наданий йому повноважень, а тому, відповідно, спірне податкове повідомлення-рішення від 08.06.2010р. № підлягає безумовному скасуванню.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, виконав усі вказівки касаційного суду, визначені в ухвалі ВАС України від 28.01.2015 року, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційних скаргах доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційних скарг, відповідно до ст.200 КАС України, залишає ці апеляційні скарги без задоволення, а оскаржувану постанову окружного суду - без змін.

Керуючись ст.ст.195,196,198,200,205,206,254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги Приватного підприємства «Виробничо-комерційна фірма «Елена» та Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області - залишити без задоволення, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 26 березня 2015 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко