Справа № 376/1652/15-а
Суддя: Клочко В. М.
Дата ухвалення: 2015-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/1652/15-а
Провадження № 2-а/376/24/2015
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2015 р. Сквирський районний суд Київської області у складі: головуючого судді - Клочко В.М., при секретарі судових засідань ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сквира справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 міської ради Київської області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом у якому просить визнати неправомірними дії ОСОБА_3 міської ради Київської області, щодо вирішення земельного спору та зобовязати відповідача вирішити земельний спір посилаючись на те, що 16.10.1980 року ОСОБА_4 подарувала її та її чоловікові ОСОБА_5 3/5 частин належного їй на праві власності житлового будинку за № 123 (бувший 119) по вул. К.Лібкнехта в м. Сквира Київської області, інших 2/5 частин житлового будинку належать ОСОБА_6 Зазначений житловий будинок розміщений на земельній ділянці розміром 0,2261 га, із яких 0,100 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та 0,1261 га. для ведення особистого селянського господарства.

При набутті права власності на частину житлового будинку до неї перейшло право користування земельною ділянкою на якій він розміщений та право користування земельною ділянкою необхідною для обслуговування належної їй на праві приватної власності частини житлового будинку. Межі земельних ділянок між нею та сусіднім співвласником житлового будинку ОСОБА_6 склались історично і претензій один до одного вони не мали.

14.12.2000 року її чоловік ОСОБА_5 помер. Вона прийняла спадщину після його смерті шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном.

Згідно довідки виданої ОСОБА_3 міською радою Київської області за № 1765 від 21.03.2005 року вбачається, що в її користуванні знаходиться земельна ділянка площею 0,06 га. для обслуговування житлового будинку.

Останні роки вона хворіє, не має змоги самостійно пересуватись, у звязку з чим потребує стороннього догляду, тощо.

Скориставшись її безпораднім станом ОСОБА_6 самовільно змінила межі між сусідніми земельними ділянками у результаті чого розмір її земельної ділянки значно зменшився.

24.07.2014 року вона звернулася із заявою до ОСОБА_3 міської ради Київської області у якій просила надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки по вул. К. Лібкнехта в м. Сквира Київської області.

22.08.2014 року на свою заяву отримала відповідь із ОСОБА_3 міської ради Київської області, що її питання не може бути розглянуте по суті.

22.01.2015 року вона повторно звернулася до ОСОБА_3 міської ради Київської області із заявою у якій просила здійснити поділ земельної ділянки між її користувачами та відновити межі земельних ділянок.

15.04.2015 року до її житлового будинку приїхала комісія ОСОБА_3 міської ради Київської області, яка здійснивши необхідні обміри та заслухавши пояснення сторін, а саме ОСОБА_6, яка завила, що їй потрібна більша частина спірної земельної ділянки та пояснили їм, що даний спір вирішити по суті не має можливості, а тому по даному питанню рекомендувала звернутися до Сквирського районного суду Київської області.

У звязку з бездіяльністю ОСОБА_3 міської ради Київської області були порушенні її права, як співвласника житлового будинку, у звязку з чим просить визнати дії ОСОБА_3 міської ради Київської області, щодо відмови вирішити земельний спір за її заявою від 22.01.2015 року неправомірними, визнати дії ОСОБА_3 міської ради Київської області, щодо від відмови надання дозволу на розробку проекту землеустрою, щодо відведення у власність земельної ділянки за її завою від 24.07.2014 року неправомірними та зобовязати ОСОБА_3 міську раду Київської області вирішити земельний спір за її заявою від 22.01.2015 року, щодо встановлення, відновлення та передачу на зберігання межових знаків на місцевості, зобовязати ОСОБА_3 міську раду Київської області надати дозвіл на розробку проекту землеустрою, щодо відведення у власність земельної ділянки за її заявою від 24.07.2014 року.

Представник відповідача ОСОБА_3 міської ради Київської області у судове засідання не зявився, через поштовий зв'язок направив а адресу суду письмовий відзив у якому просив відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 посилаючись на те, що ОСОБА_3 міська рада Київської області є органом місцевого самоврядування і в свої діяльності керується законами України.

У своїй заяві від 22.01.2015 року ОСОБА_2 просила розділити земельну ділянку розміром 0,2261 га. між власниками житлового будинку, а також встановити та передати на зберігання межові знаки на місцевості та послалася на вимоги п.12 розділу Х Земельного кодексу України, який на час подачі заяви втратив свою чинність то у звязку з цим ОСОБА_3 міська рада Київської області відмовила позивачу у розгляді заяви. Крім того, ОСОБА_7 не оформила в установленому законом порядку спадщину після смерті чоловіка, у звязку з чим не можна визначити її частку. Також, ОСОБА_7 повинна звертатися до ОСОБА_3 міської ради Київської області разом з іншим співвласником житлового будинку, щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належить 3/5 частин житлового будинку за № 123 (бувший 119) по вул. К. Лібкнехта в м. Сквира Київської області інших 2/5 частин житлового будинку належить ОСОБА_6

Відповідно до ст. 358 ЦК Україниправо спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він с обов'язковим для виконання.

Суд, звертає увагу на те, що ОСОБА_2 стала співвласником будинку на підставі договору дарування частки цього будинку, у якому зазначалися конкретні приміщення та надвірні будівлі, що складають ці частки, які є відокремленими.

Спору між співвласниками щодо виділу в натурі належних їм часток у будинку не існує.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 18 "ґ" постанови від 16 квітня 2004 року N 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", у разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх.

Згідно зведеного кадастрового плану, який міститься в матеріалах справи вбачається, що житловий будинок розташований на земельній ділянці розміром 0,1000 га, яка слугує для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд та до якої примикає земельна ділянка площею 0,1261 га, яка слугує для ведення особистого селянського господарства.

Між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 виник спір, щодо володіння та користування спірною земельною ділянкою.

24.07.2014 року ОСОБА_2 звернулася до ОСОБА_3 міської ради Київської області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки по вул. К. Лібкнехта в м. Сквира Київської області.

22.08.2014 року ОСОБА_3 міська рада Київської області у розгляді заяви відмовила посилаючись на те, що із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, можуть звертатись тільки всі співвласники житлового будинку разом.

22.01.2015 року ОСОБА_2 звернулась до ОСОБА_3 міської ради Київської області із заявою у якій просила розділити спірну земельну ділянку між власниками житлового будинку пропорційно до їх частин у житловому будинку, згідно зведеного кадастрового плану встановити та передати на зберігання межові знаки на місцевості.

Відповіддю від 16.03.2015 року ОСОБА_3 міська рада Київської області повідомила, що ОСОБА_2 має право користуватись земельною ділянкою пропорційно до її частки у праві власності на житловий будинок.

Щодо рішення ОСОБА_3 міської ради Київської області надати згоду на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_2 земельної ділянки то суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 118 Земельного кодексу Українигромадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входять до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Згідно ч. 4 ст. 118 Земельного кодексу Українивідповідний орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади в місячний термін розглядає клопотання і надає дозвіл підприємствам, установам та організаціям на розробку проекту приватизації земель.

Частиною 5 ст. 118 ЗК Українипередбачено, що передача земельних ділянок у власність громадянам - працівникам державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонерам з їх числа провадиться після затвердження проекту приватизації земель у порядку, встановленому цим Кодексом.

Частиною 7 ст. 118 ЗК Українивизначено, що Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Таким чином, ОСОБА_3 міська рада Київської області, повинна була прийняти рішення, а не надіслати лист - повідомлення про залишення заяви без розгляду та крім того лист був винесений із порушенням норм чинного законодавства, адже ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу Українипередбачено, що відмова у наданні дозволу на приватизацію земельної ділянки повинна бути вмотивованою та із зазначенням підстави такої відмови. Перелік підстав для відмови у наданні дозволу на приватизацію земельної ділянки є вичерпний та закріплений в ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України.

Разом з тим, суд, приходить до висновку, що не підлягають задоволенню вимоги позивача в частині зобов'язання відповідача надати дозвіл на приватизацію земельної ділянки, оскільки суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржуються, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

Згідно із пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"вирішення відповідно до Закону питань земельних відносин є виключною компетенцією пленарних засідань сільських, селищних, міських рад.

З гідно із чч. 2, 3, 5 ст. 158 ЗК Українивиключно судом вирішуються: земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року N 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" роз'яснено, що згідно зі ст. 158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів.

Статтею 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

На виконання вказаної статті наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року N 376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за N 391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, якою визначено механізм відновлення меж земельних ділянок на місцевості, який здійснюють: виконавець - юридична або фізична особа, яка отримала ліцензії на проведення робіт із землеустрою та топографо-геодезичних робіт; замовник - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, власник (користувач) земельної ділянки, який замовляє роботи із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Згідно зі ст. 120 ЗК Українита ст. 377 ЦК Українидо особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Відповідно до ст. 107 ЗК Україниосновою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації, яка відповідно до ст. 193 ЗК Українимістить сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристику, розподіл серед власників землі та землекористувачів.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції Україниоргани державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 2 КАС Україниу справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Виходячи з вищенаведеного в сукупності та приймаючи до уваги приписи законодавства України, суд, вважає, що дії ОСОБА_3 міської ради Київської області, щодо відмови вирішити земельний спір є неправомірними.

Керуючись ст.ст. 106,107,120,124,158 Земельного кодексу України,

ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"

ст.ст. 2,6, 9, 17, 89, 71, 99,158-163, 167, 185, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати дії ОСОБА_3 міської ради Київської області, щодо відмови вирішити земельний спір за заявою ОСОБА_2 від 22.01.2015 року неправомірними.

Визнати дії ОСОБА_3 міської ради Київської області, щодо відмови надання дозволу на розробку проекту землеустрою, щодо відведення у власність земельної ділянки за заявою ОСОБА_2 від 24.07.2014 року - неправомірними.

Зобовязати ОСОБА_3 міську раду Київської області вирішити земельний спір за заявою ОСОБА_2 щодо відновлення та встановлення меж у відповідності до вимог чинного законодавства.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Сквирський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня її проголошення.

С Суддя: ОСОБА_8