Справа № 2а-13029/11/2070
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2015-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2015 року м. Київ К/9991/46976/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні касаційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 7 лютого 2012 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Краснокутського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, третя особа: Начальник Головного управляння Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області Козицький В.І. про скасування наказу, поновлення на службі,-

у с т а н о в и л а :

У вересні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Краснокутського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, третя особа: Начальник Головного управляння Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області Козицький В.І. про скасування наказів, поновлення на службі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що накази відповідача № 1039 від 12 серпня 2011 року та № 199 від 15 вересня 2011 року є незаконними та підлягають скасуванню, оскільки службове розслідування проведено з порушенням, пояснення у ОСОБА_4 не відбирались. Крім того, атестація проведена в супереч вимог Ін?струкції про порядок проведення атестування особового складу органів внутрішніх справ України, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22.03.2005 року № 181 (далі - Інструкція № 181).

Посилаючись на ці обставини, позивач просив задовольнити позов.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 7 лютого 2012 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2012 року позов задоволено.

У касаційній скарзі Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення судів скасувати та відмовити у задоволенні позову.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

У відповідності з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Задовольняючи позов, суди першої та апеляційної інстанції на підставі наявних у справі даних встановили і правильно виходили з того, що відповідач порушив процедуру звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх справ України, визначену Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-ІV (далі - Дисциплінарний статут) та Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 114 від 29 липня 1991 року (далі - Положення).

За приписами частини 2 статті 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Відповідно до висновків службового розслідування від 12 серпня 2011 року ОСОБА_4 07.08.2011 року не прибув на службу без поважних причин, тобто допустив прогул та порушив статтю 7 Дисциплінарного статуту, якою передбачено, що працівники міліції мають з честю та гідністю поводитися у позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють, виявляти повагу до колег по службі та інших громадян.

За результатами проведеного службового розслідування 12 серпня 2011 року відповідач видав наказ № 1039, яким позивача звільнено за підпунктом "є" пункту 64 Положення.

Суди встановили, що пояснення у ОСОБА_4 були відібрані вже після притягнення його до дисциплінарної відповідальності, з наказом від 12 серпня 2011 року № 1039 його було ознайомлено 15 вересня 2011 року.

Суди також встановили, що після накладення на позивача дисциплінарного стягнення начальник ГУ МВС України в Харківській області провів додаткове службове розслідування та 13 вересня 2011 року складено висновок, відповідно до якого викладені в поясненні позивача відомості не знайшли свого об'єктивного підтвердження.

У зв'язку із цим 15 вересня 2011 року наказом ГУ МВС України в Харківській області № 199 о/с ОСОБА_4 звільнено з органів внутрішніх справ України у запас Збройних сил України за статтею 64 підпунктом «є» Положення (за порушення дисципліни).

Суди дійшли правильного висновку, що об'єктивних даних щодо внесення змін до наказу від 12 серпня 2011 року № 1039 про звільнення ОСОБА_4 з органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни у відповідача не було.

Порядок та умови проходження служби в міліції, згідно з частиною 1 статті 18 Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ «Про міліцію», регламентуються цим Положенням.

За приписами підпункту «є» пункту 64 Положення особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначає Дисциплінарний статут.

За змістом пункту 8 частини 1 статті 12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такий вид дисциплінарного стягнення, як звільнення з органів внутрішніх справ.

Статтею 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України визначено порядок накладення дисциплінарних стягнень, зокрема, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначає Дисциплінарний статут.

За змістом пункту 8 частини 1 статті 12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такий вид дисциплінарного стягнення, як звільнення з органів внутрішніх справ.

Згідно з вимогами п.6.3.2 та п.6.3.3 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом Міністра МВС України № 230 від 12.03.2013 року, особа, у відношення якої проводиться службове розслідування, має право: брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, в установленому порядку подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування; висловлювати письмові зауваження щодо об'єктивності та повноти проведення службового розслідування, дій або бездіяльності службової особи (осіб), яка (і) його проводить (ять). Пункт 6.2.2 цієї Інструкції зобов'язує посадову особу при проведенні службового розслідуванням дотримуватися вимог законодавства при проведенні службового розслідування, уживати необхідних заходів щодо недопущення порушення прав та законних інтересів учасників службового розслідування.

Суди дійшли правильного висновку, що зазначеної процедури при звільненні позивача відповідач не дотримався, як і не встановив дійсні обставини щодо такого.

Діючим законодавством не передбачено поновлення строків службового розслідування та проведення додаткового службового розслідування.

Судами першої та апеляційної інстанції зроблено правильний висновок, що недотримання порядку притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача, позбавило його права на належний захист своїх законних прав та інтересів відповідно до положень статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України.

Рішення судів відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги його висновків не спростовують, такі грунтуються на помилковому трактуванні правових норм, а тому підстав для скасування оскаржуваних судових рішень колегія суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанцій залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області залишити без задоволення, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 7 лютого 2012 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2012 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало