Справа № 752/834/15-а
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2015-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 752/834/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Сальникова Н.М.
Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 26 серпня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва, начальника Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва Задерейко Ірини Сергіївни про скасування розпорядження, поновлення виплати пенсії, стягнення моральної шкоди та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2015 року ОСОБА_2 (далі - Позивач, ОСОБА_2.) звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва (далі - Відповідач-1, Управління), начальника Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва Задерейко Ірини Сергіївни (далі - Відповідач-2, начальник Управління) в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила:

- визнати нечинним рішення Управління про позбавлення ОСОБА_2 пенсійних виплат з квітня 2014 року та скасування розпорядження Управління від 24.03.2014 року;

- зобов'язати Відповідача-1 поновити Позивачу виплату пенсії з 01.04.2014 року;

- стягнути з начальника Управління 2 500,00 грн. моральної шкоди;

- зобов'язати Управління не розповсюджувати сфальсифіковану заяву про призначення пенсії від 11.02.2009 року, яка не містить підпису Позивача, не містить жодної літери, написаною рукою ОСОБА_2, в заяві відсутній перелік наданих документів та підпис по надання цих документів, та вилучити заяву з матеріалів пенсійної справи і повернути до пенсійної справи заяву Позивача, написану останньою особисто з власними її підписами про призначення пенсії від 11.02.2009 року, яка була вилучена з пенсійної справи.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 26.08.2015 року у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що оскільки Позивачем право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку було делеговано її чоловіку, підстави для задоволення позову відсутні.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову від 26.08.2015 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. При цьому звертає увагу на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що істотно вплинуло на повноту з'ясування фактичних обставин справи та призвело до неправильного вирішення справи.

У судовому засіданні представник Позивача наполягав на задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі з підстав, викладених в останній.

Представник Відповідача-1 наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції - без змін.

Відповідач-2, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибув.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню в частині, виходячи з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 начальнику Управління Пенсійного фонду України в Канівському районі м. Черкаси (а.с. 19) було подано заяву від 28.08.2007 року про призначення пенсії її чоловіку - ОСОБА_4 у зв'язку з тим, що Позивач відмовляється від отримання пенсії зі зниженням пенсійного віку на 5 років як матері інваліда з дитинства ОСОБА_5, і попереджена, що остання не має права на даний вид пенсії, доки на ній перебуває чоловік ОСОБА_2

Зі змісту протоколу Управління ПФ України в Канівському районі від 14.09.2007 року №1439 (а.с. 50) вбачається, що ОСОБА_4 призначено пенсію за віком як батьку інваліда з дитинства, з 02.08.2007 року.

У січні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до начальника Управління ПФ України в м. Каневі та Канівському районі Черкаської області із заявою від 12.01.2012 року (а.с. 105) про скасування пенсійних виплат з 01.01.2012 року у зв'язку з тим, що останній отримував пільгову пенсію, від якої відмовляється.

Поряд з цим, як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції зі змісту протоколу Управління від 11.05.2009 року №30304 (а.с. 42), Позивачу з 12.12.2008 року на підставі звернення від 11.02.2009 року (а.с. 43) призначено пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку.

На адресу Управління від Управління з координації та контролю за виплатою пенсій в м. Києві надійшов лист №842 (а.с. 48), в якому висловлено прохання вирішити питання про утримання переплати з пенсіонера - ОСОБА_2 суми пенсії у розмірі 79 965,85 грн. у період з 12.12.2008 року по 31.03.2014 року у зв'язку з неправомірним її призначенням.

24.03.2014 року Відповідача-1 прийнято розпорядження про припинення виплати пенсії Позивачу з 01.04.2014 року до з'ясування (а.с. 47).

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з приписів Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки Позивач використав право на отримання пенсії шляхом відмови від її отримання на користь ОСОБА_4, підстави для задоволення позову відсутні.

З таким висновком суду першої інстанції не можна повністю погодитися з огляду на наступне.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон).

Відповідно до ст. 1 Закону пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Приписи ст. 26 Закону визначають, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема, 57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року.

Відповідно до абз. 4 п. 3 Прикінцевих положень Закону жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу. При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років.

Умови призначення пенсій батькові дитини-інваліда визначено в абзаці п'ятому пункту 3 Прикінцевих положень Закону, згідно якого за вибором матері або в разі її відсутності, якщо виховання п'ятьох або більше дітей чи дитини-інваліда здійснювалося батьком, йому призначається дострокова пенсія за віком після досягнення 55 років та за наявності не менше 20 років страхового стажу.

Отже, матері надається право вибору особи, яка буде одержувати дострокову пенсію за віком: вона сама або батько дітей.

Як було встановлено раніше, своє право на отримання пенсії з підстав, передбачених абз. 3 п. 3 Прикінцевих положень Закону Позивач використав, надавши згоду на призначення пенсії з цих підстав батькові дитини-інваліда, який здійснював виховання останньої.

Відтак, на думку колегії суддів, яка повністю узгоджується з викладеною в постанові Верховного Суду України від 12.11.2013 року у справі №21-373а13 правовою позицією, абзацом п'ятим пункту 3 Прикінцевих положень Закону визначено спеціальне суб'єктивне право батька (за вибором матері), як одного з членів подружжя, що здійснювало виховання дитини-інваліда, на призначення дострокової пенсії за віком, і допустимість реалізації цього права не може ставитися в залежність від реалізації матір'ю свого права на призначення дострокової пенсії за віком, передбаченого іншими нормами законодавства, якщо вона скористалася своїм правом і відмовилася від пенсії, передбаченою абзацом четвертим пункту 3 Прикінцевих положень Закону.

З наведеного випливає, що відмова ОСОБА_2 у призначенні дострокової пенсії за віком на користь ОСОБА_4, викладена в заяві останньої від 28.08.2007 року, свідчить про відсутність правових підстав призначення ОСОБА_2 пенсії на умовах, передбачених абз. 4 п. 3 Прикінцевих положень Закону.

Разом з тим, судом першої інстанції не було взято до уваги що, як було встановлено раніше, у січні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до начальника Управління ПФ України в м. Каневі та Канівському районі Черкаської області із заявою від 12.01.2012 року (а.с. 105) про скасування пенсійних виплат з 01.01.2012 року у зв'язку з тим, що останній отримував пільгову пенсію, від якої відмовляється.

Зі змісту розпорядження Управління Пенсійного фонду України у м. Каневі та Канівському районі Черкаської області від 18.01.2012 року (а.с. 103) вбачається, що у зв'язку з виявленням подвійного призначення пенсійний рахунок ОСОБА_4 було закрито. При цьому з 01.02.2012 року виплату пенсії, призначеної на підставі абз. 4 п. 3 Прикінцевих положень Закону, Позивачу було поновлено.

Доказів, що на момент прийняття Відповідачем-1 розпорядження від 24.03.2014 року ОСОБА_4 як батьком дитини-інваліда отримувалася пенсія на підставі абз. абз. 4-5 п. 3 Прикінцевих положень Закону, Управління надано не було.

Відповідно до ст. 49 Закону виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Відтак судом першої інстанції не було враховано, що приймаючи оскаржуване розпорядження від 24.03.2014 року про припинення виплати Позивачу пенсії з 01.04.2014 року, Управління вказало на відсутність в ОСОБА_2 права на призначення дострокової пенсії за віком на підставі абз. 4 п. 3 Прикінцевих положень Закону. Разом з тим, оскільки така пенсія була призначена Позивачу ще у грудні 2008 року, а батьку дитини-інваліда виплата такої пенсії була припинена з 01.02.2012 року, суд апеляційної інстанції вважає помилковим твердження Відповідача-1 про відсутність правових підстав для виплати пенсії Позивачу, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин не було встановлено наявності перешкод для виплати ОСОБА_2 пенсії у зв'язку з її отриманням іншою особою - ОСОБА_4

При цьому, на думку колегії суддів, Відповідач-1 помилково трактує зміст заяви ОСОБА_2 від 28.08.2007 року (а.с. 52) в якості повної відмови від отримання дострокової пенсії, оскільки, як вбачається з її змісту, про що було зазначено раніше, від права на даний вид пенсії Позивач відмовився до моменту припинення перебування на ній чоловіка останньої. Відтак, з моменту припинення виплати пенсії ОСОБА_4 Позивач набув права на призначення та отримання даного виду пенсії, що підтверджується, зокрема, і Відповідачем-1, який у запереченні проти позову вказав про поновлення виплати пенсії ОСОБА_2 з 01.02.2012 року (а.с. 40-41).

Таким чином, судова колегія приходить до висновку про передчасність твердження суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог в частині визнання нечинним рішення Управління про позбавлення ОСОБА_2 пенсійних виплат з квітня 2014 року та скасування розпорядження Управління від 24.03.2014 року, а також зобов'язання Відповідача-1 поновити Позивачу виплату пенсії з 01.04.2014 року.

Щодо вимог Позивача про стягнення на її користь моральної шкоди, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 440 ЦК України той, хто заподіяв шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду заподіяно не з його вини.

Немайнова шкода втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Позивачем не було надано доказів щодо наявності моральної шкоди, протиправності діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в його заподіянні.

Судом встановлено, що відсутні обставини, що підтверджують факт заподіяння Позивачу моральних чи фізичних страждань з боку Відповідача-2, а тому судова колегія приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог в цій частині, про що вірно зазначив суд першої інстанції.

Поряд з цим суд апеляційної інстанції погоджується з твердження Голосіївського районного суду м. Києва про те, що оскільки факт призначення пенсії Позивачу на підставі абз. 4 п. 3 Прикінцевих положень Закону з 12.12.2008 року останньою на підставі заяви від 11.02.2009 року не заперечується ОСОБА_2, підстави для проведення експертизи щодо автентичності такої заяви відсутні. Крім того, факт призначення пенсії на підставі заяви від 11.02.2009 року Позивачем у встановленому законом порядку оскаржено не було.

Оцінюючи твердження суду першої інстанції про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог про зобов'язання Управління не розповсюджувати сфальсифіковану заяву про призначення пенсії від 11.02.2009 року, яка не містить підпису Позивача, не містить жодної літери, написаною рукою ОСОБА_2, в заяві відсутній перелік наданих документів та підпис по надання цих документів, та вилучити заяву з матеріалів пенсійної справи і повернути до пенсійної справи заяву Позивача, написану останньою особисто з власними її підписами про призначення пенсії від 11.02.2009 року, яка була вилучена з пенсійної справи, судовою колегією враховується, що доказів вчинення Відповідачем-1 будь-яких протиправних дій з матеріалами пенсійної справи ОСОБА_2 останньою не надано, у той час як необхідності Управлінню здійснювати перевірку належності почерку заявника особі, яка подає заяву, чинним законодавством не передбачено.

При цьому, надання оцінки судом першої інстанції вказаним позовних вимог спростовує твердження Апелянта про те, що уточнені позовні вимоги Голосіївським районним судом м. Києва не приймалися та не були розглянуті у встановленому порядку.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні постанови було допущено порушення норм матеріального та процесуального права при вирішені питання щодо правомірності розпорядження Управління про припинення виплати пенсії Позивачу та поновлення її виплати, у зв'язку з цим вважає за необхідне апеляційну скаргу Позивача задовольнити частково, а постанову суду - скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог у вказаній частині.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін; скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні постанови порушено норми матеріального та процесуального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи в частині. У зв'язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а постанову суду - скасувати в частині.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 198, 200, 202, 205, 207, 211, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 26 серпня 2015 року - скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування розпорядження Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва від 24 березня 2014 року про припинення виплати пенсії ОСОБА_2 з 01 квітня 2014 року та зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва поновити ОСОБА_2 виплату пенсії з 01 квітня 2014 року.

Ухвалити в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва від 24 березня 2014 року про припинення виплати пенсії ОСОБА_2 з 01 квітня 2014 року.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва поновити ОСОБА_2 виплату пенсії з 01 квітня 2014 року.

У решті постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 26 серпня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва, начальника Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва Задерейко Ірини Сергіївни про скасування розпорядження, поновлення виплати пенсії, стягнення моральної шкоди та зобов'язання вчинити дії - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на судові рішення подається в порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Кузьменко В. В.

Шурко О.І.