Справа № 826/10852/15
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2015-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

04 листопада 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Гром Л.М.,

Міщука М.С.

при секретарі: Строй Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СіЕйчЕс Україна" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "СіЕйчЕс Україна" до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариства з обмеженою відповідальністю "СіЕйчЕс Україна" звернулися з позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Держаної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 16.01.2015р. № .

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 липня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просять скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 липня 2015 року та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити, мотивуючи свої вимоги тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення з'явившихся учасників процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем проведено планову виїзну документальну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "СіЕйчЕс Україна" () з питань дотримання вимог податкового валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2011р. по 31.12.2013р. За результатами перевірки складено акт від 26.12.2014р. за № 7525/26-56-22-02-03/35704808 (надалі - Акт перевірки).

В акті перевірки встановлено порушення позивачем пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п. 141.1 ст. 141 Податкового кодексу України (далі - ПКУ), що призвело до заниження зобов'язань з податку на прибуток всього у сумі 2 135 981,00 грн., в тому числі: за 4-й квартал 2011 року - 178 894,00 грн., за 1-й квартал 2012 року - 257 923,00 грн., за 1 півріччя 2012 р. - 508 251,00 грн., за 9 місяців 2012 року - 1 128 501,00 грн., за 2012 рік - 1 240 443,00 грн., за 2013 рік - 716 664,00 грн.

Підставою для донарахування позивачу зобов'язань з податку на прибуток приватних підприємств слугувало формування позивачем у перевіряємий період валових витрат за рахунок відсотків сплачених нерезиденту CHS Europe SA (Швейцарія), за користування кредитними коштами відповідно до умов договору від 01.12.2008р.

На підставі Акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 16.01.2015р., відповідно до якого за ТОВ "СіЕйчЕс Україна" визнано зобов'язання з податку на прибуток, що підлягає сплаті в розмірі 2 625 222,75 грн., в тому числі - основний платіж в розмірі 2 135 981,00 грн. та штрафні санкції 489 271,75 грн.

Не погодившись із висновками податкового органу викладеними у акті перевірки та винесеним податковим повідомленням-рішенням, позивачем подано скарги до ГУ ДФС України у м. Києві та до ДФС України, за результатом розгляду скарг рішенням ГУ ДФС України у м. Києві № 5126/10/26-15-10-05-35 від 27.03.2015р. та рішенням ДФС України № 10736/6/99-99-10-01-01-25 від 21.05.2015р. скарги позивача в частині скасування податкового повідомлення-рішення № від 16.01.2015р. залишені без задоволення, а спірне податкове повідомлення-рішення без змін.

З матеріалів справи вбачається, що 01.12.2008р. між CHS Europe SA (Позикодавець), з однієї сторони та ТОВ "СіЕйчЕс Україна" (Позичальник), з іншої сторони укладено договір позики, згідно п. 1.1 якого позикодавець зобов'язався надати у вигляді кредитної лінії грошові кошти в доларах США в розмірі та на умовах встановлених договором. Загальна сума позики як кредитної лінії склала 40 000 000,00 доларів США, розмір ставки відсотків за користування позикою складає 9,8 % річних від фактично отриманої частини позики, на строк до 30.11.2009р.

Відповідно до умов вищезазначеного договору, кошти надаються позивачу з метою використання таких для виробничих потреб та забезпечення господарської діяльності, при цьому кошти видаються певними траншами у розмірах заявлених позивачем, але з урахуванням встановленого ліміту.

Крім того, між позивачем та CHS Europe SA (позикодавець) до вказаного Договору займу від 01.12.2008р. укладено ряд додаткових угод, а саме:

Додаткову угоду № 1 від 04.12.2008р., відповідно до змісту якої внесено зміни у банківські реквізити позикодавця;

Додаткову угоду № 2 від 06.11.2009р., відповідно до якої термін надання позики продовжено до 30.11.2010р.

Додаткову угоду № 3 від 18.12.2009р., відповідно до змісту внесено зміни у п. 1.3 та п. 5.1 договору займу та деталізовано порядок отримання траншів та їх погашення.

Додаткову угоду № 4 від 01.11.2010р., відповідно до змісту якої термін надання позики продовжено до 30.11.2011р., а розмір ставки відсотків за користування позикою встановлено як 6,5 % річних від фактично отриманої частини позики.

Додатковою угодою № 5 від 17.11.2011р., термін надання позики продовжено до 30.11.2012р.

Відсотки за користування коштами, отриманими позивачем відповідно до умов вказаного договору, відображено ним у податковій звітності як витрати.

Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги про неправомірність прийняття відповідачем спірного податкового повідомлення-рішення, з таких підстав.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що отримання позивачем коштів від CHS Europe SA (Швейцарія), як позику для забезпечення власної господарської діяльності, не збільшено отримання позивачем доходу від господарської діяльності.

Відповідно до пп.14.1.267 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України позика - грошові кошти, що надаються резидентами, які є фінансовими установами, або нерезидентами, крім нерезидентів, які мають офшорний статус, позичальнику на визначений строк із зобов'язанням їх повернення та сплатою процентів за користування сумою позики.

Основна сума отриманих кредитів, позик, згідно з пп.136.1.20 ПКУ не враховуються до складу доходів платника податку.

Не включаються в дохід і не підлягають оподаткуванню кошти, залучені платником податку у зв'язку з отриманням фінансових кредитів, позик від інших осіб-кредиторів (пп.153.4.1 ПКУ).

Не включаються до витрат кошти або майно, надані платником податку у зв'язку з поверненням платником податку основної суми кредиту, у тому числі субординованого боргу, позики, частини консолідованого іпотечного боргу при погашенні іпотечного сертифіката участі, але не більше суми, сплаченої за придбання такого сертифіката іншим особам - кредиторам, процентної позики, а також з наданням основної суми кредиту, позики іншим особам - дебіторам, викупу (заміни) однієї частки консолідованого іпотечного боргу на іншу відповідно до закону; (пп.153.4.2 ПКУ).

Особливості визначення складу витрат платника податку в разі сплати процентів за борговими зобов'язаннями визначені п. 141.1 ст. 141 ПКУ . До складу витрат включаються будь-які витрати, пов'язані з нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями (в тому числі за будь-якими кредитами, позиками, депозитами, крім фінансових витрат, включених до собівартості кваліфікаційних активів відповідно по положень (стандартів) бухгалтерського обліку) протягом звітного періоду, якщо такі нарахування здійснюються у зв'язку з провадженням господарської діяльності платника податку.

Нормами Кодексу передбачені обмеження у врахуванні у складі витрат нарахованих процентів за борговими зобов'язаннями, зокрема за отриманими кредитами, позиками, у разі отримання їх: платником податку, 50 та більше відсотків статутного фонду (акцій, інших корпоративних прав) якого перебуває у власності або управлінні нерезидента (нерезидентів), при нарахуванні процентів за кредитами, позиками та іншими борговими зобов'язаннями на користь таких нерезидентів та пов'язаних з ними осіб (п. 141.2 ст. 141 ПКУ).

У перевіряємий період позивачем до складу валових витрат віднесено відсотки по договору позики в межах вимог п. 141.2 ст. 141 ПКУ, оскільки позикодавець та позичальник являються пов'язаними особами. Вказані обставини сторонами не заперечуються.

Податковим органом заперечується наявність у позивача права на включення таких сум до валових витрат, оскільки кошти по договору займу отримано позивачем без ділової мети, лише для штучного формування витрат позивача.

Суд погоджується із доводами податкового органу в частині визначення обов'язкової ознаки правомірності витрат та їх економічне обґрунтування.

Відповідно до приписів пункту 14.1.36 статті 14.1 ПКУ, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Аналогічного змісту застереження щодо формування валових витрат містяться у статті 139 Податкового кодексу України.

Не включаються до складу витрат, витрати на погашення основної суми отриманих позик, кредитів (139.1.4. ПКУ)

Отримані позивачем кошти використовувались на придбання товарів, зокрема, зерна та оплату супутніх послуг при поставці таких товарів покупцю.

Поставка придбаних товарів здійснювалась позивачем здебільшого своєму позикодавцю CHS Europe SA (Швейцарія) на підставі інших договорів. Зазначені обставини позивачем не заперечуються та не спростовується матеріалами справи.

Проведеною перевіркою встановлено, що фактично на час укладення позивачем договору займу, CHS Europe SA (Швейцарія) не здійснено повного розрахунку за поставлений товар, при цьому надано кошти в борг із встановленим розміром ставки відсотків за користування позикою - 9,8 % річних від фактично отриманої частини позики, а в подальшому розмір відсоткової ставки за користування позикою було змінено до 6,5%.

З розрахунків між позивачем та CHS Europe SA (Швейцарія) вбачається, що позивач отримуючи черговий транш по Договору позики від 01.12.08р. здійснював закупку товарів та послуг, які в подальшому постачав компанії CHS Europe SA (Швейцарія), а останній, в свою чергу, здійснював розрахунок за поставлений раніше товар. Отримані від CHS Europe SA (Швейцарія) кошти за поставлені товари, позивач у повному обсязі перераховував в рахунок погашення зобов'язань по договору займу з урахуванням відсотків.

Фактично позивачем отримання від CHS Europe SA (Швейцарія) коштів, як позику для забезпечення власної господарської діяльності, не збільшено отримання позивачем доходу від господарської діяльності, а вплинуло виключно на збільшення валових витрат з метою зменшення податкових зобов'язань позивача.

03 листопада 2015 року через канцелярію Київського апеляційного адміністративного суду було позивачем було подано додаткові пояснення до апеляційної скарги. До пояснень додано первинні документи та письмові пояснення в підтвердження здійснення господарських операцій за договором позики від 01 грудня 2008 року (Т.2 - Т.13).

Розглянувши зазначені первинні документи, колегія суддів дійшла висновку щодо відсутності у позивача правових підстав включення до складу валових витрат відсотків по договору позики.

За вказаних обставин суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку щодо правомірності прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення від 16.01.2015р. № .

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 липня 2015 року ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній постанові, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СіЕйчЕс Україна" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 липня 2015 року - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 липня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційну скаргу може бути подано безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення постанови в повному обсязі.

Ухвалу складено в повному обсязі - 04.11.2015

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді: Л.М. Гром,

М.С. Міщук

Головуючий суддя Бєлова Л.В.

Судді: Міщук М.С.

Гром Л.М.