Справа № 537/1232/15-а
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2015-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2015 р.Справа № 537/1232/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Катунова В.В.

Суддів: Бершова Г.Є. , Ральченка І.М.

за участю секретаря судового засідання Кудіної Я.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Крюківського районного суду м. Кременчука від 23.09.2015р. по справі № 537/1232/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці Полтавської області третя особа Міністерство праці та соціальної політики України

про матеріальне забезпечення пенсії по трудовому каліцтву,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці Полтавської області, третя особа: Міністерство праці та соціальної політики України, в якому просив визнати з 01 січня 2015 року неналежним та протиправним матеріальне забезпечення і пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві в розмірі 150 гривень за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Постановою Крюківського районного суду м. Кременчука від 23.09.2015 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В своїй апеляційній скарзі апелянт, як на підставу для скасування судового рішення посилається на його незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність, а також вважає, що судом неповно з'ясовано не всі обставини, що мають значення для вирішення справи і порушені норми матеріального (п.3 ст. 30 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", Закону України "Про пенсійне забезпечення", п.1 ч.1 ст.25 Закону України «Основи законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування») та процесуального права ( ст. 159 КАС України).

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання 27.10.2014 року за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Кременчуці Полтавської області та є інвалідом другої групи інвалідності внаслідок трудового каліцтва.

З 24.05.1984 року позивач отримує пенсію по інвалідності другої групи внаслідок трудового каліцтва, що підтверджується пенсійною справою №110148.

Станом на 01.01.2015 року розрахунок пенсії позивача проведено у відповідності Закону України "Про пенсійне забезпечення" та постанов Кабінету Міністрів України від 19.08.1999 року № 1528, від 10.11.2000 року № 1686, від 27.06.2001 року № 741, від 19.12.2001 року № 1706, від 13.03.2002 року № 279, від 15.04.2003 року № 544, від 26.03.2008 року № 265.

Розмір пенсії встановлено відповідачем з урахуванням довідки про заробіток для обчислена пенсії за період з 01.01.1992 року по 31.12.1993 рокує. Згідно з розрахунком заробітні плати середньомісячний заробіток для обчислення пенсії складає 149,66 грн.

Частиною 1 статті 29 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що пенсії по інвалідності призначаються в таких розмірах: інвалідам І групи - 70 процентів; інвалідам II групи - 60 процентів; інвалідам III групи - 40 процентів заробітку.

Основний розмір пенсії від середнього заробітку на час його нарахування склав 149,66 грн. х 60% = 89,796 грн.

У подальшому, відповідно до вищезазначених постанов Кабінету Міністрів України розмір пенсії позивачу неодноразово перераховувався відповідно до коефіцієнтів підвищення.

18.02.2015 року ОСОБА_1 звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці Полтавської області з заявою щодо належного матеріального забезпечення його пенсії інвалідності внаслідок нещасного випадку в порядку п.1 ч.1 ст.25 ст. 31 Закону України «Основи законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», проте листом 51/М-10 від 05.05.2015 відповідач відмовив у перерахунку пенсії у зв'язку з відсутністю законодавчих підстав для застосування іншого порядку визначення розміру пенсії позивача.

Вважаючи порушенням своїх прав з боку пенсійного органу та з метою їх відновлення пенсіонер звернувся за захистом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції правильно встановив правовідносини між сторонами по справі, застосував відповідні норми матеріального та процесуального права та виходив з наступного.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» передбачено, що обов'язковому страхуванню від нещасного випадку підлягають учні та студенти навчальних закладів, клінічні ординатори, аспіранти, докторанти, залучені до будь-яких робіт під час, перед або після занять; під час занять, коли вони набувають професійних навичок; у період проходження виробничої практики (стажування), виконання робіт на підприємствах.

Відповідно до п. 3 ст.4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Згідно п.16 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" можуть застосовуватися лише в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років, а не в частині визначення права на пенсію по інвалідності у зв'язку з трудовим каліцтвом.

Відповідно до п. 3 ст. 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія по інвалідності від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу необґрунтованості стверджень позивача щодо можливості застосування норм для обчислення розміру його пенсії ч.1 ст.2 та п.1 ч.1 ст.25 Закону України «Основи законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від14.01.1998 року і п.3 ст.30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року, у зв'язку з тим, що даними нормами порядок призначення пенсії по інвалідності у зв'язку з трудовим каліцтвом, її розміру та порядку не врегульовано.

При цьому, у зв'язку із набранням законної сили Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду сплати праці» від 28.12.2014 року та викладенням ст.34 в новій редакції Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 року, залишились обов'язковими в діяльності відповідача норми про призначення та сплату пенсії по інвалідності від нещасного випадку на виробництві.

Відповідно до ч. 7 ст. 9 КАС України передбачено, що у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону).

Оскільки на даний час законодавцем не внесено відповідні зміни до вище вказаного Закону, органи Пенсійного фонду України призначають пенсії по інвалідності від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання та в разі втрати годувальника за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, в зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2003 р. N 544 «Про підвищення розмірів трудових пенсій» збільшено мінімальний розмір пенсій, передбачений для обчислення трудових пенсій за віком, до 50 гривень включно; збільшено максимальний розмір трудових пенсій за віком: до 200 гривень включно для категорій працівників, визначених згідно з пунктом "а" статті 13 та статтею 14 Закону України "Про пенсійне забезпечення"; до 150 гривень включно - для інших категорій працівників. Збільшення мінімального розміру пенсій, передбачене цим пунктом, не застосовується для визначення розмірів соціальних пенсій, надбавок, підвищень та інших доплат до пенсій.

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 26 березня 2008 р. N 265 «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян» визначено установити, що у разі, коли щомісячний розмір пенсійних виплат, державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства і дітям-інвалідам, особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат, встановлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною) не досягає прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність, таким особам надається щомісячна державна адресна допомога у сумі, що не вистачає до зазначеного прожиткового мінімуму.

Статтею 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2015 рік» встановлено у 2015 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з 1 січня 2015 року - 949 гривень, з 1 грудня - 1074 гривні.

Судовим розглядом встановлено, що сума коштів, які виплачується Пенсійним фондом ОСОБА_1 з 01.01.2015 року складає 949,00 грн., з яких 150,00 грн. розмір пенсії та 799,00 грн. розмір державної адресної допомоги, у розмірі різниці пенсії та прожиткового мінімуму (949,00 грн. - 150,00 грн. = 799,00 грн.) що відповідає розміру, встановленому вищезгаданими Постановами КМУ.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідач під час розрахунку пенсії діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законодавством України, будь - які протиправні дії з приводу не здійснення перерахунку позивачу пенсії з боку відповідача відсутні, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

За таких обставин, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та постановив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, судова колегія залишає його без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Крюківського районного суду м. Кременчука від 23.09.2015р. по справі № 537/1232/15-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Катунов В.В.
Судді Бершов Г.Є. Ральченко І.М.
Повний текст ухвали виготовлений 02.11.2015 р.