Справа № 804/9036/14
Суддя: Маринчак Н.Є.
Дата ухвалення: 2015-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2015 року м. Київ К/800/19777/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого: Маринчак Н.Є.,

Суддів: Вербицької О.В., Цвіркуна Ю.І.,

при секретарі: Бруй О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2014 року

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2015 року

у справі №804/9036/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Щедро» (надалі -ТОВ «ТД Щедро»)

до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів (надалі - СДПІ з ОВП у м.Дніпропетровську)

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

встановив:

Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення СДПІ з ОВП у м. Дніпропетровську від 06.03.2014р. №, №, №

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.08.2014р., залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.04.2015р., позовні вимоги задоволено.

Не погодившись з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся із касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування судами норм матеріального права, ставить питання про скасування постанови суду першої інстанції, ухвали суду апеляційної інстанції та прийняття у справі нового рішення про відмову в задоволенні позову.

В письмових запереченнях на касаційну скаргу ТОВ «ТД «Щедро» зазначає, що рішення судів першої та апеляційної інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставинам справи судами надано правильно, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими. Отже, позивач просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями, контролюючим органом проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «ТД «Щедро» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2010р. по 31.12.2012р., за результатами якої складено акт №378/28.3-36094135 від 17.12.2013р.

За наслідками проведеної перевірки податковий орган дійшов висновку порушення позивачем:

1) п.п. 135.5.4 п. 135.5, 135.2 ст. 135, п. 137.1, п. 137.10 ст. 137, п. 138.2, п. 138.4 ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п.п.153.2.6 п. 153.2 ст. 153 Податкового кодексу України, в результаті чого, занижено податок на прибуток;

2) п. 44.1, п. 44.6 ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п. 186.1 ст. 186, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.5, п. 198.6 ст. 198, п. 201.10, п. 201.11 ст. 201, п. 202.1 ст. 202 Податкового кодексу України, в результаті чого, занижено податок на додану вартість;

3) п. 9 ст. З Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» - не зберігання у КОРО 4-х фіскальних звітних чеків, не забезпечення щоденного друку 33-х фіскальних звітних чеків;

4) п. 10 ст. З Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» - не зберігання 15-ти контрольних стрічок.

Не погодившись з висновками вищезазначеного акту ТОВ «ТД «Щедро» було подано заперечення № 4150 від 25.12.2013 р.

У зв'язку з цим, податковим органом було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «ТД «Щедро» з питань, зазначених у запереченні до акту документальної планової виїзної перевірки від 17.12.2013р. №378/28.3 36094135 дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2010р. по 31.12.2012р., за результатами якої було складено акт №103/28-01-39- 01/36094135 від 25.02.2014 р.

В результаті проведеної перевірки, на думку податкового органу, встановлено порушення позивачем

1) п. п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п. п. 14.1.231 п. 14.1 ст.14 , п. 44.1 ст. 44, п. п. 135.5.4 п. 135.5, п. 135.2 ст. 135, п. 137.10 ст. 137, п. 137.1 ст. 137, п. 138.2, п. 138.4 ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. п. 153.2.6 п. 152.2, 153.2.6 п. 153.2 ст. 153 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування від усіх видів діяльності за 2012 р.;

2) п. 44.1, ст. 44, п. 198.1, п.198.2, п. 198.3, п. 198.5, п. 198.6 ст. 198, ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість.

На підставі висновків цього акту відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 06.03.2014р. №, згідно з яким ТОВ «ТД «ЩЕДРО» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств, №, згідно з яким ТОВ «ТД «Щедро» зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток та №, згідно з яким ТОВ «ТД «Щедро» збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у відповідних розмірах.

За результатами адміністративного оскарження зазначені податкові повідомлення-рішення залишено без змін.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якими погодилась колегія апеляційного суду, цілком правильно та обґрунтовано виходив з наступного.

В силу приписів ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи, в тому числі договори, податкові накладні, рахунки тощо, мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондується з нормами Податкового кодексу України.

Так, згідно п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної/контрактної вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін та складається з сум податків, нарахованих/сплачених платником податку за встановленою ставкою протягом такого звітного періоду у зв'язку з, зокрема, придбанням або виготовленням товарів, у тому числі при їх імпорті, та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

У відповідності до пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Дані положення врегульовані ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Виходячи з наведених правових норм, можливо зробити висновок, що вони дозволяють платнику податку формувати податковий кредит та валові витрати у зв'язку з реальним придбанням товарів/робіт/послуг та на підставі відповідних розрахункових, платіжних та інших документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Судами попередніх інстанцій також встановлено, що ТОВ «ТД «Щедро» мало господарські взаємовідносини з ТОВ «Рекламна група «Бізнес сувеніри»

Так, 31.08.2012 р. ТОВ «ТД «Щедро» придбало у ТОВ «Рекламна група «Бізнес сувеніри» бейсболки, грамоти та ручки кулькові придбані на потреби працівників підприємства в якості канцелярських товарів, що підтверджується відповідними податковими накладними, видатковими накладними, рахунками на оплату, виписками з банку про оплату придбаних товарів.

02.08.2012 р. між ТОВ «ТД «Щедро» та ПП ОСОБА_1 укладено договір №02/08-12тр про надання автотранспортних послуг з перевезення вантажів при організації виїзної торгівлі. Пунктом 1 договору визначено характеристику вантажу - олійножирнова продукція в упаковці виробника.

Факт перевезення вантажів на адресу вантажоодержувачів підтверджується товарно-транспортними накладними. Доставка товару за товарно-транспортними накладними здійснювалась за договорами поставки та видатковими накладними покупцям.

ПП «ТРЕС» виконувало для позивача роботи з обслуговування, ремонту та переносу кондиціонера, факт виконання яких підтверджується відповідними актами, податковими накладними та рахунками-фактурами.

Також, між позивачем та ТОВ «Ю.Пейпер» було укладено договір №73 від 01.06.2012р. про перевезення вантажів.

Надання автотранспортних послуг підтверджується відповідними заявками, актами здачі прийняття робіт, податковими накладними, оплата послуг з перевезення вантажів здійснена у повному обсязі відповідно до рахунків-фактур.

ТОВ «Ю.Пейпер» надавало транспортні послуги спеціалізованим автотранспортом та здійснювало перевезення давальницької сировини (пальмової олії, саломасу та ін.) з пункту поставки, зазначеному позивачем, у пункт призначення - ПАТ «Запорізький олієжиркомбінат».

На придбання саломасу та пальмової сировини позивачем укладені:

- договір поставки №2365Р від 02.06.2012р. з ПАТ «Харківський олієжиркомбінат» з умовою поставки FCA - склад постачальника м. Харків;

- зовнішньоекономічний контракт № PscOils-THS/DAP-01 від 20.06.2012 р. з Pacific Oils and Fats Industries Sdn Bhd, Малайзія, з умовою поставки DAP - ТОВ «Одеський портовий перевальний комплекс» та/або ПАТ "Іллічівський олієжиркобінат" із заливом в авто або залізничні цистерни.

Доставка сировини на ПАТ «Запорізький олієжиркомбінат» здійснювалась відповідно до укладених договорів між позивачем та ПАТ «ЗОЖК» на переробку давальницької сировини №379 від 21.05.2012р. та договору поставки №384 від 21.05.2012р.

19.07.2012 р. між ТОВ «ТД «Щедро» та ТОВ «Альянс-ІСТ» було укладено договір про надання консультаційних послуг, необхідність отримання яких була викликана потребою удосконалення електронної бази підбору кадрів в частині збереження персональних даних кандидатів на посади, факт надання яких підтверджено актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) та податковою накладною та проведенням оплати.

01.06.2012 р. між ТОВ "ТД "Щедро" та ТОВ "ТрансЄвроГруп" укладено договір про надання автотранспортних послуг з перевезення вантажів при організації виїзної торгівлі.

Факт надання послуг з перевезення вантажів у перевіряємому періоді підтверджується товарно-транспортними накладними. На виконання робіт (послуг) сторонами підписані акти здачі-прийняття робіт (надання послуг). Контрагентом надані відповідні податкові накладні, послуги з перевезення оплачені платіжними дорученнями. Доставка товару за товарно-транспортними накладними здійснювалась за відповідними договорами поставки та видатковими накладними.

Між позивачем та ПП «Марленас» №304 від 01.06.2012 р. укладено договір купівлі-продажу олії соняшникової.

Відповідно до умов цього договору товар поставлявся на умовах EXW - ПАТ «Запорізький олієжиркомбінат». Оприбуткування товару здійснювалось за видатковими накладними.

З ПАТ «ЗМЖК» позивач мав договірні відносини щодо переробки давальницької сировини, а саме олії соняшникової нерафінованої, про що укладений договір № 379 від 21.05.2012р. На виконання цього договору позивач поставляв на ПАТ «ЗМЖК» олію соняшникову, придбану в ПП «Марленас» згідно акту приймання-передачі.

Факт переробки сировини підтверджується актами виконання послуг (робіт). Оплата за придбану олію соняшникову була здійснена позивачем 18.10.2012 р.

Для обслуговування операцій з приймання товару на ПАТ «ЗОЖК» діють у м.Запоріжжяі Регіональний розподільчий центр та відокремлений структурний підрозділ - Запорізька філія ТОВ «ТД «Щедро».

Позивачем (Тернопільська філія) було укладено ряд договорів перевезення вантажів з перевізником ФОП ОСОБА_2 Витрати з транспортування товарів по підтверджуються відповідними договорами перевезення вантажів з перевізниками, на виконання яких здійснювалась доставка вантажів автомобільним транспортом за відповідними договорами поставки та видатковими накладними.

Крім того, позивачем було укладено договори оренди нежитлових приміщень та холодильних камер для розміщення відокремлених структурних підрозділів (філій) з метою виконання адміністративних функцій для обслуговування товарно-матеріальних цінностей на складах філій у різних регіонах України, виконання яких підтверджується актами приймання-передачі приміщень, актами виконаних робіт. При цьому, відповідач не ставить під сумнів наявність зареєстрованих відокремлених підрозділів підприємства (філій) та здійснення фактичної діяльності філіями підприємства у період, що перевірявся.

Таким чином фактичне здійснення позивачем господарських операцій підтверджується відповідними податковими накладними, видатковими накладними, рахунками на оплату, виписками з банку, актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), товарно-транспортними накладними, рахунками-фактурами та ін.

ТОВ «ТД «Щедро» (постачальник) були укладені договори та зовнішньоекономічні контракти поставки товару із специфікаціями з покупцями: ПАТ «Укрнафта» №11/4/1/1980-МТР від 31.05.2012р.; №11/943/2/3/927-МТР від 01.09.2012р., №11/1039/1/3/926-МТР від 01.10.2012р.; № 11/1317/3/1287-МТР від 28.12.2012р.; Ж.Марчаускаса (Литва) № 975 від 05.09.2012 р.; з ТОВ «Дилон» (Таджикістан) № 1181 від 26.11.2012 р; UAB «RIVONA» (Литва) № 960 від 04.09.2012р.

Відповідач підтвердив той факт, що позивач та ПАТ «Укрнафта», Ж.Марчаускаса (Литва), ТОВ «Дилон» (Таджикістан) та UAB «RIVONA» (Литва) не є пов'язаними особами, операції з давальницькою сировиною здійснювались позивачем за договором з ПАТ «Запорізький олієжиркомбінат».

У зв'язку з цим, суди правомірно не погодились з доводами податкового органу про застосування п.153.2 ст. 153 Податкового кодексу України щодо господарських відносин з поставки товару на адресу вищезазначених покупців.

Крім того, відповідачем за наслідками проведеної перевірки, не визнано право позивача на податковий кредит у зв'язку із збитковістю реалізації виготовленої продукції.

Позивач не заперечував факт продажу товарів у перевіряємому періоді нижче ціни собівартості, проте зазначив, що такі дії пов'язані з початком роботи підприємства та відкриттям у 2012 році ринку продажу масложирової продукції та соусів під торговою маркою «Щедро», маркетинговою політикою підприємства із залучення нових контрагентів-покупців.

Відповідачем не заперечується факт поставки товарів контрагентам за погодженими сторонами цінами, договори/контракти у судовому порядку недійсними не визнані, валютна виручка отримана, порушень валютного законодавства за цими операціями не встановлено.

При цьому слід зазначити, що власне збитковість господарської діяльності не є ознакою відсутності розумних цілей економічного характеру у господарської операції. Податковий кодекс України не містить положень, що дають можливість податковому органу оцінювати здійснені платником витрати по сплаті податку на додану вартість у ціні товару з позиції їх економічної доцільності, раціональності та ефективності господарських взаємовідносин, у зв'язку з чим прибутковість або збитковість конкретних господарських операцій або діяльність платника в цілому за один податковий період не може слугувати підставою для висновку про відсутність ділової мети або спрямованості діяльності не на отримання прибутку, тобто для одержання необґрунтованої податкової вигоди.

Поряд з цим, відповідачем не проведено детального та обґрунтованого аналізу цін, які існували на світовому ринку щодо товарів, які реалізовував позивач, не здійснено аналізу договорів з ідентичними (однорідними) товарами у співставних економічних умовах, не проаналізовано та не дана оцінка наявності або відсутності будь-яких інших об'єктивних і умов, що існували на ринку ідентичних (однорідних) товарів та могли вплинути на ціну.

Враховуючи викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли вірного висновку, що господарські операції позивача з його контрагентами здійснювалися в межах звичайної господарської діяльності підприємств, а тому вони є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, які містять усі обов'язкові реквізити та розкривають зміст та обсяг господарських операцій.

Податковим органом, не наведено переконливих доводів та не подано належних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться у цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

На момент здійснення господарських операцій, позивач та його контрагенти мали належну правосуб'єктність, були зареєстровані як платники податку на додану вартість, що не заперечувалось відповідачем.

В свою чергу, відповідачем не було доведено, що позивач та його контрагенти при укладанні вказаних угод мали умисел на їх укладання з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави та суспільства; намірів їх на ухилення від оподаткування, безтоварність операції, неможливість її вчинення в силу відсутності основних засобів, персоналу, тощо.

Посилання СДПІ з ОВП у м.Дніпропетровську на ряд актів про неможливість проведення зустрічної звірки та перевірок державних податкових інспекцій, обґрунтовано не взято судами попередніх інстанцій до уваги, оскільки звірка фактично не проводилась і обставини щодо вказаних господарських операцій податковим органом реально не встановлювались, а при перевірці та звірці господарські операції саме з позивачем податковим органом не досліджувались.

Cлід також зазначити, що чинним законодавством України не встановлено обов'язку суб'єкта господарювання, а також права здійснювати перевірку справжності наданих контрагентами документів при укладенні договорів, а також не передбачено обов'язку здійснювати перевірку місцезнаходження контрагентів або сплати податків контрагентами тощо. При невиконання контрагентом своїх обов'язків перед бюджетом не може бути підставою для неможливості формування податкового кредиту на підставі господарських операцій інших суб'єктів господарювання, оскільки відповідно до ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а тому до відповідальності може бути притягнутий лише порушник.

Отже, оцінюючі зібрані по справі докази, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо задоволення позовних вимог та скасування спірних податкових повідомлень-рішень.

Доводи касаційної скарги не спростовують зазначених висновків суду.

За таких обставин, судами першої та апеляційної інстанцій, виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки судів про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі не вбачається.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ухвалив:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки встановлені ст.ст.236-238 КАС України.

Головуючий: ___________________ Н.Є. Маринчак

Судді: ___________________ О.В. Вербицька

___________________ Ю.І. Цвіркун