Справа № 802/4361/13-а
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2015-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2015 року м. Київ К/800/6872/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Ситникова О.Ф., (суддя-доповідач),
Малиніна В.В.,
Швеця В.В.,
провівши попередній розгляд адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Вінницького районного сектору управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Бохоницька сільська рада Вінницького району Вінницької області, Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про зобов`язання здійснити реєстрацію місця проживання за касаційною скаргою Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2014 року, -

в с т а н о в и в :
В жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив зобов`язати Вінницький районний сектор управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області у встановленому законом порядку здійснити реєстрацію місця його проживання по АДРЕСА_1 з внесенням відомостей до паспортного документа.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 19 грудня 2013 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2014 року скасовано постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 19 грудня 2013 року та прийнято нову, якою адміністративний позов задоволено.

Зобов`язано Вінницький районний сектор управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області у встановленому законом порядку здійснити реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 з внесенням відомостей до паспортного документа.

Не погоджуючись з постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2014 року, Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області, звернулась до суду з касаційною скаргою, в якій просить її скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційних скарг, матеріали справи, суд, в межах ст. 220 КАС України, прийшов до висновку про залишення без задоволення касаційної скарги, на підставі наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлені наступні обставини.

Позивач є власником садового будинку з господарською будівлею та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 27.04.2011 року та витягом про державну реєстрацію прав № 29945248 від 13.05.2011 року.

23.08.2013 року у зв`язку із зняттям з реєстрації місця проживання по АДРЕСА_2 , позивач звернувся до Вінницького районного сектору УДМС у Вінницькій області з заявою, у якій просив зареєструвати його нове місце проживання за адресою: по АДРЕСА_1 .

Листом № 1273 від 12.09.2013 року позивача повідомлено, що зазначена ним у заяві адреса на території садового масиву "Сонячний" згідно з довідкою Бохоницької сільської ради № 1183 від 12.09.2013 року розташована поза межами населеного пункту і відповідно до ст.ст. 4, 6 ЖК України не належить до житлового фонду. Крім того, позивача інформовано, що зміна цільового призначення будівлі не є компетенцією Державної міграційної служби України і реєстрацію його місця проживання буде проведено в разі подання необхідних для цього документів згідно із ст. 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні".

Виходячи з вищенаведеного, позивач вважає дії відповідача протиправними, у зв`язку із чим звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що належний позивачу садовий будинок не є житловим будинком і розміщений на земельній ділянці, не призначеній для житлової забудови, що унеможливлює проведення реєстрації місця проживання в ньому на даний час. При цьому зазначив, що Вінницький районний сектор УДМС у Вінницькій області правомірно відмовив позивачу у реєстрації місця проживання, оскільки особа не може бути зареєстрованою поза межами населеного пункту та у нежитловому приміщенні.

Скасовуючи рішення суду першої інстанцій, апеляційний адміністративний суд дійшов протилежного висновку з посиланням на те, що реєстрація за адресою житла фізичної особи, зокрема, садового будинку, є можливою та повністю узгоджується зі статтею 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», а невиконання відповідачем покладених на нього Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" обов`язків призводить до порушення прав позивача. У зв`язку з чим зобов`язав Вінницький районний сектор управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області у встановленому законом порядку здійснити реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 з внесенням відомостей до паспортного документа.

З таким висновком суду апеляційної інстанції погоджується і колегія суддів Вищого адміністративного суду України, на підставі наступного.

Відповідно до статті 2 «Свобода пересування» Протоколу № 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно зі ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року №1382-IV (чинного на час виникнення спірних правовідносин) вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати.

За приписами вказаного Закону громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання.

Вказаним Законом визначено вичерпний перелік необхідних документів для реєстрації місця проживання та заборонено вимагати для реєстрації подання особою інших документів.

Крім того, п.2.2 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 22.11.2012р. №1077, передбачено, що для реєстрації місця проживання особа або її законний представник подає до територіального підрозділу ДМС України: письмову заяву про реєстрацію місця проживання; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання; квитанцію про сплату державного мита або документ про звільнення від його сплати; талон зняття з реєстрації місця проживання в Україні (у разі зміни місця проживання в межах України). Талон зняття з реєстрації місця проживання в Україні не подається у разі оформлення реєстрації місця проживання з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання; документи, що підтверджують: право на проживання в житлі - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї на реєстрацію місця проживання; право на перебування або взяття на облік у закладі/установі - довідка про прийняття на обслуговування в спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи, копія посвідчення про взяття на облік бездомної особи, форма якого затверджена наказом Міністерства соціальної політики України від 28 грудня 2011 року № 574 "Про деякі питання діяльності центру обліку бездомних громадян", зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20 січня 2012 року за №84/20397; проходження служби у військовій частині, адреса якої зазначається під час реєстрації, - довідка про проходження служби у військовій частині, видана командиром військової частини, зразок якої наведено в додатку 7 до цього Порядку; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку); свідоцтво про народження або свідоцтво про належність до громадянства України, якщо реєструється місце проживання дитини, яка не досягла 16-річного віку; заява про зняття особи з реєстрації місця проживання, форма якої наведена в додатку 8 до цього Порядку (у разі здійснення реєстрації місця проживання з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання).

Відповідно ж до ст.4 Житлового кодексу УРСР (чинного на час виникнення спірних правовідносин) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд. Житловий фонд включає:

- жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд);

- жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об`єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд);

- жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово-будівельних кооперативів);

- жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд);

- квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибні (одноквартирні) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях усіх форм власності, що надаються громадянам, які відповідно до закону потребують соціального захисту (житловий фонд соціального призначення).

До житлового фонду включаються також жилі будинки, що належать державно-колгоспним та іншим державно-кооперативним об`єднанням, підприємствам і організаціям.

До житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.

Таким чином, з наведеного вбачається, що відповідно до Житлового кодексу УРСР дачний будинок не зазначений в переліку об`єктів, які не входять до житлового фонду.

Згідно зі ст.29 Цивільного кодексу України (чинного на час виникнення спірних правовідносин) місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ст.379 Цивільного кодексу України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Таким чином, вирішуючи даний спір, слід виходити з таких характеризуючи ознак об`єкту нерухомості, як пристосування та придатність будинку для постійного проживання.

Як вірно встановлено судом апеляційної інстанції, позивач є власником садового будинку з господарською будівлею та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 27.04.2011 року та витягом про державну реєстрацію прав № 29945248 від 13.05.2011 року.

На підставі викладеного та вивчивши матеріали справи, суд касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про можливість проведення реєстрація за адресою житла фізичної особи, зокрема, садового будинку, оскільки казаний будинок зазначений як садовий будинок, ніяким чином не позбавляє його вищенаведених ознак, притаманних житлу, та, відповідно, не позбавляє позивача та її дітей права, як такого, зареєструвати своє місце проживання в ньому.

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції правильно встановив обставини справи, повно дослідив докази по справі та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи викладені в касаційній скарзі не спростовують висновків суду першої та апеляційної інстанції, тому підстави для скасування або зміни рішень відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2014 року - без змін, оскільки суди апеляційної інстанцій не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст.220, 220-1, 223, 224, 231 КАС України, -

у х в а л и в :
Касаційну скаргу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області залишити без задоволення, а постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2014 року без змін.

Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді О.Ф. Ситников

В.В. Малинін

В.В. Швець