Справа № 305/751/13-а, 2а-305/24/13
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2015-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2015 року Справа № 876/13361/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Рахівського районного суду Закарпатської області від 23 жовтня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Чорнотисянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, треті особи - ОСОБА_2, ОСОБА_3 про скасування рішень органу місцевого самоврядування,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 29.11.2010 року звернувся в суд з адміністративним позовом до Чорнотисянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, треті особи - ОСОБА_2, ОСОБА_3, в якому просив скасувати:

рішення №4 від 4 липня 2002 року "Про надання земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства" в частині передачі ОСОБА_3 у приватну власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,16 га між сусідами ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6;

рішення №4 від 4 липня 2002 року "Про надання земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства" в частині передачі ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,15 га між сусідами ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_7;

рішення №6 від 4 липня 2002 року "Про надання дозволу на виготовлення Державних актів на право приватної власності на землю" в частині надання дозволу ОСОБА_3 на виготовлення Державного акту на право приватної власності на землю площею 0,16 га між сусідами ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6;

рішення №6 від 4 липня 2002 року "Про надання дозволу на виготовлення Державних актів на право приватної власності на землю" в частині надання дозволу ОСОБА_2 на виготовлення Державного акту на право приватної власності на землю площею 0,15 га між сусідами ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_7.

Постановою Рахівського районного суду Закарпатської області від 23 жовтня 2013 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати і прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що посилання суду першої інстанції на те, що присадибна земельна ділянка у розмірі 0.43 га, яка розташовується за адресою: с. Чорна Тиса, вул. Борканюка та Миру, залишилася поза свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, так як не була оформлена Державним актом на землю, є хибним, оскільки, покійна ОСОБА_4 являлася колгоспницею і дане господарство являлося колгоспним двором, до якого могло бути відведено аж до 0,50 га земельної ділянки. Згідно заповіту, який було складено 09.06.2005 року на ім'я ОСОБА_1, спадкодавець, ОСОБА_4, заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день її смерті і на що вона за законом буде мати право, належний їй житловий будинок з надвірними прибудовами, земельною присадибною ділянкою у розмірі 0,43 га, яка знаходиться в АДРЕСА_1.

Корім того, апелянт зазначає. що при винесенні рішення про передачу гр-нам ОСОБА_6 та ОСОБА_3 земель комунальної власності для ведення особистого селянського господарства Чорнотисянською сільською радою Рахівського району, Закарпатської області не приймалось рішення сільської ради про вилучення даної земельної ділянки від попереднього землекористувача, ОСОБА_4, для виділення їх третім особам у користування (власність). На час розгляду справи у суді згідно листа відділу земельних ресурсів у Рахівському районі № 3081 від 25.04.2009 року технічні документації гр-нам ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не виготовлялися. Даних обставин суд першої інстанції до уваги не взяв, виніс постанову, яка не відповідає вимогам матеріального Закону.

Позивач в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час і місце апеляційного розгляду був повідомлений належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає за можливе розглядати справу за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, постанову суду першої інстанції слід скасувати, а провадження по справі закрити.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням другої сесії четвертого скликання Чорнотисянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області від 4 липня 2002 року №4 громадянці ОСОБА_3, передано у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,16 га між сусідами ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та громадянці ОСОБА_2 передано у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,16 га між сусідами ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_7.

Рішенням другої сесії четвертого скликання Чорнотисянської сільської ради Рахівського району Закарпатської' області від 4 липня 2002 року №6 надано громадянам ОСОБА_3 та ОСОБА_2 дозвіл на виготовлення Державних актів на право приватної власності на землю, та згідно якого останні отримали Державні акти на право приватної власності на землю 14 листопада 2002 року.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 17 грудня 2008 року нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори являється спадкоємцем майна його матері ОСОБА_4, яке складається із житлового будинку АДРЕСА_1. Вказане, також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим 12 лютого 2009 року комунальним підприємством "Бюро технічної інвентаризації" Рахівської районної ради Закарпатської області.

В контексті заповіту від 9 червня 2005 року, складеного ОСОБА_4, спадковою масою являлося все майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалося, і взагалі те, що належатиме останній на її день смерті, на що вона за законом матиме право, належний їй житловий будинок з надвірними прибудовами, земельна присадибна ділянка в розмірі 0,43 га, яка знаходиться в АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_1 порушення свого права вбачає у незаконності дій органу місцевого самоврядування - Чорнотисянської сільської ради з надання земельної ділянки у власність інших осіб, на яку він згідно заповіту має право.

Крім того, як встановлено судом заповіт був складений у 2005 році, а треті особи право власності на спірні земельні ділянки набули у 2002 році, спору з приводу надання земельних ділянок ОСОБА_3 та ОСОБА_6 спадкодавцем ОСОБА_4 не виникало. Земельні ділянки на які оформлено право власності третім особам знаходяться біля спадкового будинку і цільове призначення їх ведення особистого селянського господарства, а не присадибна земельна ділянка.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Чорнотисянська сільська рада Рахівського району Закарпатської області діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та іншими законами, що регулюють сферу земельних відносин, прав та законних інтересів жителів села оскаржувані рішення не порушують, жодних належних та допустимих доказів того, що саме прийнятими рішеннями порушенні права позивача ОСОБА_1 у розумінні КАС України суду не надано, а отже не виявлено факту порушення його прав.

Не заперечуючи вказаних вище висновків, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не враховано вимоги норм процесуального законодавства так як дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституційний Суд України в пункті 4 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року №7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) вказав, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Частиною 1 статті 125 ЗК України передбачено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Так, на підставі розпорядження Чорнотисянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області зазначені вище особи отримали відповідні Державні акти на право власності на земельну ділянку, тобто зазначене рішення, яке є актом індивідуальної дії, вичерпало свою юридичну силу після реалізації, а саме: після одержання власниками земельної ділянки документів, що посвідчують право власності та його державної реєстрації.

Згідно п.1 ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

В свою чергу стаття 17 КАС України визначає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Відповідно до ч.2 ст.4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Зі змісту наведених норм видно, що при визначенні юрисдикції справи необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суб'єктного складу сторін, предмету спірних правовідносин.

При цьому, спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Предметом позову в даній справі є рішення про надання земельних ділянок та видачі державних актів на право власності на землю.

Державний акт на право власності на землю це документ, що посвідчує право власності або постійного користування земельною ділянкою юридичною чи фізичною особою, наданий в установленому порядку та оформлений за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, враховуючи вищевказані положення законів України, колегія суддів вважає, що після оформлення відповідно до чинного законодавства права власності на земельну ділянку виник спір про право цивільне, а відтак і захищати свої права та інтереси особи повинні у способи, що визначені у статтях 125 ЗК України та 16 ЦК України.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 1 жовтня 2013 року у справі №21-228а13.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі, передбачених п.1 ч.1 ст.157 КАС України.

Згідно ч.1 ст.203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 1 статті 157 КАС України передбачено, що суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, неправильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив незаконне і необґрунтоване рішення з порушенням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду, а тому таку слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції слід скасувати і провадження у справі закрити.

Керуючись ст.ст. 160 ч. 3, 195, 196, 198 п. 4, 203 ч. 1, 205 ч. 1 п. 4, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Рахівського районного суду Закарпатської області від 23 жовтня 2013 року у справі №305/751/13-а скасувати і провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, а в разі складання ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складання ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Д.М. Старунський

Судді В.М. Багрій

А.І. Рибачук

Ухвала у повному обсязі складена 03.11.2015 року.