Справа № 815/5829/15
Суддя: Самойлюк Г. П.
Дата ухвалення: 2015-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/5829/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Самойлюк Г.П.,

суддів: Стеценка О.О., Свиди Л.І.

при секретарі: Піньковській О.С.

сторін:

позивач: ОСОБА_1 (представник за довіреністю)

відповідач: ОСОБА_2 (представник за довіреністю)

третя особа, яка не заявляє

самостійних вимог на предмет спору,

на стороні позивача: не зявилась

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 юстиції України, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_4 закордонних справ України про зобов'язання вчинити певні дії,

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 28 жовтня 2015 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 юстиції України, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_4 закордонних справ України, в якому позивач просить:

зобов'язати відповідача вчинити певні дії для визнання недійсним на території України нотаріально посвідченого письмового документу у формі довіреності, видавником якого нібито є доктор ОСОБА_5 - громадський нотаріус м. Грац, Австрія, датованого 07.12.2007 роком; зобов'язати відповідача встановити усі випадки і обставини використання нотаріально посвідченого письмового документу у формі довіреності, видавником якого нібито є доктор ОСОБА_5 - громадський нотаріус м. Грац, Австрія, датованого 07.12.2007 роком, під час вчинення нотаріальних дій на території України з його використанням; зобов'язати відповідача вжити заходів для визнання недійсними нотаріально посвідчених письмових документів для представництва перед третіми особами, що були видані на підставі нотаріально посвідченого письмового документу у формі довіреності, видавником якого нібито є доктор ОСОБА_5 - громадський нотаріус м. Грац, Австрія, датованого 07.12.2007 роком.

В обґрунтування адміністративного позову зазначено, що ОСОБА_3 в звязку з важким станом здоровя знаходився на лікуванні у приватній лікарні м. Грац (Австрія). В цей же час в м. Одесі зявився письмовий текст у формі довіреності, яким нібито від імені позивача надано право його сину від першого шлюбу ОСОБА_6 розпоряджатися належним йому майном. Позивачем зазначено, що він тривалий час хворів, в м. Одесі не знаходився і за цей час все його майно перейшло третім особам, або в якості застави передано різним банкам для отримання кредитів. Повернувшись у 2010 р. до м. Одеси, позивач зясував, що будинок та інше майно, що належало йому на праві приватної власності знаходиться в користуванні інших осіб, дача виставлена на прилюдні торги, а все майно, що у ній знаходилось, викрадене. Так, позивач вказує, що внаслідок численних звернень до ОСОБА_4 юстиції України отримав листа, що не містить достовірної, повної, предметної та обґрунтованої правової оцінки змісту нібито нотаріально посвідченого письмового тексту, видавником якого є доктор ОСОБА_5 громадський нотаріус м. Грац (Автсрія), датованого 07.12.2007 р., а також належної правової оцінки діям нотаріусів, зокрема, під час вчинення ними нотаріальних дій з використанням вищезазначеного письмового тексту, яким ОСОБА_6 надано право на розпорядження майном позивача. З урахуванням вказаних обставин, позивач звернувся з цим позовом та просить задовольнити його у повному обсязі.

Представник позивача у судовому засіданні, посилаючись на обставини, викладені в адміністративному позові, підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав, зазначених у письмових запереченнях (а.с. 80-83).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_4 закордонних справ України явку представника до судового засідання не забезпечила, повідомлена належним чином та завчасно. Від представника ОСОБА_4 закордонних справ України надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд,-

ВСТАНОВИВ:

05.08.2015р. до ОСОБА_4 юстиції України надійшло звернення ОСОБА_1 (представника ОСОБА_3В.), в якому останній просив висловити правову позицію ОСОБА_4 юстиції України з приводу того, чи відповідає формі, встановленій законодавством України, довіреність від 07.12.2007р., яку нібито видано та підписано ОСОБА_3 в приватній клініці м. Грац, Австрія, та чи може бути дана довіреність підробкою (а.с. 86).

11.09.2015р. (вих. № 20898-0-33-15/13.1) ОСОБА_4 юстиції України за результатами вищезазначеного звернення надано відповідь та розяснено, що довіреність, складена на території Австрії, може бути прийнята на території України у разі її скріплення штампом «Apostille». Крім того, повідомлено, що відповідно до Конвенції, що скасовує легалізації іноземних офіційних документів, від 05.10.1961р. єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписувала документ, та у відповідному випадку автентичності відбитку печатки або штампа, якими скріплений документ, є проставляння апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений (а.с. 22-23).

Крім того, 31.10.2014р. позивач звертався до ОСОБА_4 закордонних справ України із запитом щодо того, чи відповідає законодавству України чи Австрії довіреність, видана в Австрії на імя ОСОБА_6, яку посвідчив доктор ОСОБА_5, громадський нотаріус м. Грац Штейермарк (Австрія), апостиль виданий окружним судом у м. Грац Штейермарк № 9266-25/07 від 12.12.2007р.; чи може проставлений на цій довіреності апостиль відноситися до іншого документа; чи можна встановити до якого документа в Австрії відноситься даний апостиль; чи може бути підробленою дана довіреність з апостилем та чи запрошувався перекладач під час підписання вказаної довіреності й чи має бути про це певна відмітка (а.с. 20).

12.06.2015р. (вих. № 71/ВАВ-19-570/1-6041-14) ОСОБА_4 закордонних справ України на вищевказаний запит позивачу повідомлено, що Земельний суд у цивільних справах м.Грац повідомив Посольство України про те, що довіреність і апостиль повинні бути оформлені як єдиний документ, який зшивається та скріплюється печатками нотаріуса і суду. Нотаріус лише засвідчує особу, яка підписує документ, за зміст довіреності нотаріус не відповідає. У свою чергу, апостиль засвідчує лише особу нотаріуса. Копії документів, що засвідчуються апостилем, в австрійських судах не зберігаються. При цьому також зазначено, що згідно з повідомленням австрійських органів, встановити відповідність змісту довіреності та справжність підписів можливо в судовому порядку (а.с. 21).

Відповідно до ст.13 Закону України «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

10.01.2002р. Україна приєдналася до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, 1961 року (Закон України № 2933-III від 10.01.2002р.)

Згідно ст.ст. 3-5 Конвенції, що скасовує легалізації іноземних офіційних документів, від 05.10.1961р. єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Передбачений в частині першій статті 3 апостиль проставляється на самому документі або на окремому аркуші, що скріпляється з документом; він повинен відповідати зразку, що додається до цієї Конвенції. Однак апостиль може бути складений офіційною мовою органу, що його видає. Типові пункти в апостилі можуть бути викладені також другою мовою. Заголовок "Apostille" (Convention de la Haye du 5 octobre 1961)" повинен бути викладений французькою мовою.

Дотримання згаданої в попередній частині формальної процедури не може вимагатися, якщо закони, правила або практика, що діють в державі, в якій документ представлений, або угода між двома чи декількома договірними державами відміняють чи спрощують дану формальну процедуру або звільняють сам документ від легалізації. Апостиль проставляється на вимогу особи, яка підписала документ, або будь-якого пред'явника документа.Заповнений належним чином апостиль засвідчує справжність підпису, якість, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичність відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ. Підпис, відбиток печатки або штампа на апостилі не потребують ніякого засвідчення.

Підпунктом 74 п.4 Положення про ОСОБА_4 юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 228 від 02.07.2014р., передбачено, що Мінюст відповідно до покладених на нього завдань, серед іншого, проставляє апостиль на офіційних документах, що видаються органами юстиції та судами, а також на призначених для використання на території іноземних держав документах, що оформляються нотаріусами.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про надання повноважень на проставлення апостиля, передбаченого Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів» №61 від 18.01.2003 р. надано повноваження на проставлення апостиля, що посвідчує справжність підпису, ким виступала особа, яка підписала документ, у відповідному випадку автентичність печатки чи штампа, якими скріплюється документ, в тому числі: ОСОБА_4 юстиції - на документах, що видаються органами юстиції та судами, а також на документах, що оформляються нотаріусами України; ОСОБА_4 закордонних справ - на всіх інших видах документів.

Як зазначено представником ОСОБА_4 закордонних справ України, оскільки на теперішній час відсутній двосторонній договір між Україною та Австрією про правові відносини та правову допомогу, положення якого б звільняли від необхідності здійснення процедури легалізації документів, довіреність, складена на території Австрії, може бути прийнята на території України у разі її скріплення штампом «Апостиль». При цьому також вказується, що копія документа від 12.12.2007р. з умовною назвою «Австрійська довіреність» не пройшла легалізацію через проставлення штампу «Апостиль» австрійською стороною, а отже не може використовуватись на території України як держави учасниці Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів (Гаазької конвенції 1961 року) (а.с. 67).

Вирішуючи питання щодо позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 юстиції України, суд керувався критеріями, закріпленими у ч. 3 ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи, які повинні дотримуватися при реалізації повноважень владного субєкта.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином суд зясовує, чи використане повноваження, надане субєкту владних повноважень, з належною метою; обґрунтовано, тобто вчинено через вмотивовані дії; безсторонньо, тобто без проявлення неупередженості до особи, стосовно якої вчиняється дія; добросовісно, тобто щиро, правдиво, чесно; розсудливо, тобто доцільно з точки зору законів логіки і загальноприйнятих моральних стандартів; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, тобто з рівним ставленням до осіб; пропорційно та адекватно; досягнення розумного балансу між публічними інтересами та інтересами конкретної особи.

Суд наголошує, що захист прав здійснюється у разі їх порушення. З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав, то навіть у разі, якщо дії суб'єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає. Звернення до суду є способом захисту порушених суб'єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Об'єктом судового захисту є права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Для розкриття цих категорій необхідно звернути увагу на Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 ЦПК України (справа про охоронюваний законом інтерес) від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 (справа N 1-10/2004). Системний аналіз, який проведено Конституційним Судом України, свідчить, що поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права" має один і той же зміст.

З урахуванням наведених вище міркувань Конституційний Суд України вирішив, що поняття "охоронюваний законом інтерес" треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Тому вирішуючи питання стосовно позовних вимог щодо зобов'язання відповідача вчинити певні дії, перш за все, слід дослідити питання наявності протиправних дій чи бездіяльності владного субєкта ОСОБА_4 юстиції України.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до ОСОБА_4 юстиції України із заявою від 05.08.2015р. з проханням повідомити чи відповідає довіреність, на підставі якої вчинялись правочини встановленій законодавством формі та чи може бути дана довіреність підробленою. Відповідачем в порядку, передбаченому Законом України «Про звернення громадян», надано вичерпну відповідь в межах наданих законодавством повноважень. При цьому суд зазначає про безпідставність тверджень позивача, наведених в адміністративному позові, щодо того, що лист ОСОБА_4 юстиції України не містить правової оцінки змісту тексту довіреності та правової оцінки дій нотаріусів, зокрема, під час вчинення ними нотаріальних дій з використанням вищезазначеного письмового тексту, яким ОСОБА_6 надано право на розпорядження його майном, оскільки, як зазначено відповідачем та вбачається з матеріалів справи, позивачем в його заяві не піднімалось питання щодо надання оцінки діям нотаріусів.

Суд зазначає, що позовна вимога про зобовязання вчинити певні дії є похідною від вимог про визнання протиправними дій чи бездіяльності владного субєкта та, як спосіб захисту порушеного права, застосовується судом у разі невиконання субєктом владних повноважень, покладених на нього обовязків.

Чинним законодавством, в тому числі Положенням про ОСОБА_4 юстиції України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 228 від 02.07.2014р., закріплено повноваження, які має ОСОБА_4 юстиції України відповідно до покладених на нього завдань. Серед таких повноважень відсутнє повноваження відповідача щодо визнання недійсними нотаріальних документів та щодо збирання інформації про використання нотаріально посвідчених документів тощо. До того ж з такими запитаннями позивач не звертався до відповідача.

Як вбачається з наведеного, позивачем обрано неналежний спосіб захисту власних прав та інтересів.

Так, як вбачається з адміністративного позову, позивач повязує порушення своїх прав з вчиненням правочинів на підставі довіреності, яку вважає підробленою та недійсною. При цьому, позивач постійно робить акцент на необхідності встановлення нікчемності письмового тексту у формі довіреності, застосування наслідків нікчемності та зобовязання вчинити певні дії.

Суд звертає увагу, що питання стосовно встановлення нікчемності письмового тексту у формі довіреності, застосування наслідків нікчемності не є предметом розгляду у цій справі. Ухвалою від 28 вересня 2015 року суд відмовив у відкритті провадження у справі № 815/5829/15 в частині позовних вимог щодо встановлення нікчемності письмового тексту у формі довіреності, застосування наслідків нікчемності до письмового тексту у вигляді нотаріально посвідченого письмового документу у формі довіреності, оскільки в цій частині позовних вимог позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з п.4.2 рішення Конституційного Суду України №6-рп/2001 від 23.05.2001р. правосуддя в Україні здійснюється шляхом розгляду і вирішення справ по спорам відповідно до процесуального законодавства України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Згідно ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Крім того, нотаріус самостійно надає правову оцінку документам, поданим для вчинення нотаріальної дії або відмови у вчиненні останньої. Так, згідно ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. ОСОБА_5 на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Відповідно до ч.1 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно зі ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відтак, приймаючи до уваги вищевикладене та оцінюючи наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 неправомірні, безпідставні, не ґрунтуються на приписах чинного законодавства, отже задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 8, 9, 11, 71, 86, 159-164, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 юстиції України, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_4 закордонних справ України про зобов'язання вчинити певні дії для визнання недійсним на території України нотаріально посвідченого письмового документу у формі довіреності, видавником якого нібито є доктор ОСОБА_5 - громадський нотаріус м. Грац, Австрія, датованого 07.12.2007 роком; зобов'язання встановити усі випадки і обставини використання нотаріально посвідченого письмового документу у формі довіреності, видавником якого нібито є доктор ОСОБА_5 - громадський нотаріус м. Грац, Австрія, датованого 07.12.2007 роком, під час вчинення нотаріальних дій на території України з його використанням; зобов'язання вжити заходів для визнання недійсними нотаріально посвідчених письмових документів для представництва перед третіми особами, що були видані на підставі нотаріально посвідченого письмового документу у формі довіреності, видавником якого нібито є доктор ОСОБА_5 -громадський нотаріус м. Грац, Австрія, датованого 07.12.2007 роком, - залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення, копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 02.11.2015р.

Головуючий суддя Г.П. Самойлюк

Суддя О.О. Стеценко

Суддя Л.І. Свида

Адміністративний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 юстиції України, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_4 закордонних справ України про зобов'язання вчинити певні дії для визнання недійсним на території України нотаріально посвідченого письмового документу у формі довіреності, видавником якого нібито є доктор ОСОБА_5 - громадський нотаріус м. Грац, Австрія, датованого 07.12.2007 роком; зобов'язання встановити усі випадки і обставини використання нотаріально посвідченого письмового документу у формі довіреності, видавником якого нібито є доктор ОСОБА_5 - громадський нотаріус м. Грац, Австрія, датованого 07.12.2007 роком, під час вчинення нотаріальних дій на території України з його використанням; зобов'язання вжити заходів для визнання недійсними нотаріально посвідчених письмових документів для представництва перед третіми особами, що були видані на підставі нотаріально посвідченого письмового документу у формі довіреності, видавником якого нібито є доктор ОСОБА_5 -громадський нотаріус м. Грац, Австрія, датованого 07.12.2007 роком, - залишити без задоволення.

02 листопада 2015 року.