Справа № 750/2743/13-а
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2015-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2015 року м. Київ К/800/20700/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючої судді - Васильченко Н.В.,

суддів: Калашнікової О. В., Леонтович К.Г.

провівши попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 листопада 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2015 року у справі № 750/2743/13-а за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Чернігівської міської ради, виконавчого комітету Чернігівської міської ради, треті особи: ОСОБА_1, ОСОБА_5 та управління Міністерства внутрішніх справ Україїги у Чернігівській області про скасування рішення, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2011 року ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 звернулися в суд з позовом до Чернігівської міської ради та виконавчого комітету Чернігівської міської ради, треті особи: ОСОБА_1 ОСОБА_5, управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області, в якому просили визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 22 січня 2007 року № 1 в частині видачі ордеру ОСОБА_1

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на час прийняття рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 22 січня 2007 року № 1, право користування двокімнатною квартирою АДРЕСА_1 відповідно до виданого в установленому порядку ордеру, охоронного свідоцтва (броні) належало позивачам. Позивачі зазначали, що рішення від 22 січня 2007 року № 1 прийнято виконкомом Чернігівської міської ради всупереч ст. ст. 58, 71, 73, 76 Житлового кодексу Української РСР.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 листопада 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2015 року, позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись з ухваленими по справі судовими рішеннями ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої і апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення, яким провадження у справі закрити, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що відсутні підстави для скасування судових рішень, а касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно п. 10.4 рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 22 січня 2007 року № 1 ОСОБА_1 було видано ордер на службову двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 на сім'ю із трьох осіб. Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 17 січня 1974 року ОСОБА_2 було надано у користування квартиру АДРЕСА_1 у м. Чернігові на сім'ю із трьох осіб. На підставі вказаного рішення був виданий ордер № 16782 від 23 січня 1974 року. У подальшому ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виїхали у район Крайньої Півночі. На весь період перебування ОСОБА_2 у районі Крайньої Півночі за ним, згідно охоронного свідоцтва без номера та дати, було збережено вказану квартиру.

Згідно охоронного свідоцтва від 30 січня 1989 року № НОМЕР_1 вищезазначену квартиру було збережено за ОСОБА_2 на строк - до вересня 1991 року. У період перебування позивачів у районі Крайньої Півночі у квартирі АДРЕСА_1 м. Чернігові проживала родина ОСОБА_1

Задовольняючи позовні вимоги суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 22 січня 2007 року № 1 впливає на права та інтереси ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а тому вказані особи є належними позивачами у даній справі. До матеріалів даної справи приєднано копію рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 25 грудня 2013 року, що залишене без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 21 лютого 2014 року, у справі № 751/11290/13-ц за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Чернігівської міської ради та виконавчого комітету Чернігівської міської ради про скасування рішення від 18 грудня 2006 року № 321. Вказаним судовим рішенням встановлено, що при прийнятті рішення від 18 грудня 2006 року № 321 у частині надання квартирі АДРЕСА_1 статусу службової, виконавчим комітетом Чернігівської міської ради було порушено ст.ст. 9, 118 Житлового кодексу Української РСР, що потягло порушення вимог ч. 2 ст. 58 вказаного Кодексу. Цими судовими рішеннями рішення від 18 грудня 2006 року № 321 у частині надання квартирі АДРЕСА_1 статусу службової визнанню незаконним.

Виходячи з наведеного, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про те, що оскільки рішення від 18 грудня 2006 року № 321 про надання вказаній квартирі статусу службового житла та виділення її Управлінню Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області було скасоване у судовому порядку, рішення від 22 січня 2007 року № 1 в частині видачі ордеру ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 також підлягає скасуванню.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивачами було пропущено строк для звернення до адміністративного суду, передбачений у ч. 2 ст. 99 КАС України з поважних причин, оскільки копію рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 22 січня 2007 року № 1 позивачі отримали 24 грудня 2009 року. На підтвердження вказаної обставини позивачами надано копію листа виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 24 грудня 2009 року № С-6919-2. Позивачі 19 липня 2010 року оскаржили це рішення до Чернігівського окружного адміністративного суду, проте позовну заяву було повернуто у зв'язку з порушенням правил предметної підсудності. Копію відповідного судового рішення позивачі отримали 01 грудня 2010 року. При цьому, адміністративний позов був направлений до Деснянського районного суду м. Чернігова засобами поштового зв'язку 15 травня 2011 року.

Суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про те, що строк звернення до суду з даним позовом був пропущений з поважних причин, а тому відсутні підстави для залишення адміністративного позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 без розгляду. Протягом строку, встановленого ч. 2 ст. 99 КАС України, позивачі вчиняли дії, спрямовані на вирішення спору, пов'язаного із скасуванням рішення від 22 січня 2007 року № 1, а невірне визначенням позивачами суду, до предметної підсудності якого належить розгляд та вирішення спору, не може бути підставою для відмови в реалізації права на судовий захист.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів першої і апеляційної інстанцій виходячи з наступного. Відповідно до положень ст. 58 Житлового кодексу Української РСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Оскільки рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 25 грудня 2013 року, що залишене без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 21 лютого 2014 року, у справі № 751/11290/13-ц рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 18 грудня 2006 року № 321 у частині надання квартирі АДРЕСА_1 статусу службової визнанню незаконним, рішення від 22 січня 2007 року № 1 в частині видачі ордеру ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 прийнято відповідачем з порушенням вимог ст. 58 Житлового кодексу Української РСР.

Згідно ч. 2 ст. 99 КАС України у редакції, чинній станом на 24 грудня 2009 року, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Оскільки протягом строку, встановленого ч. 2 ст. 99 КАС України, позивачі вчиняли дії, спрямовані на вирішення спору, пов'язаного із скасуванням рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 22 січня 2007 року № 1, строк для звернення з позовом до Деснянського районного суду м. Чернігова пропущено позивачами з поважних причин.

Згідно ч. 3 ст. 220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судами першої і апеляційної інстанцій винесені законні і обґрунтовані рішення, постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 листопада 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2015 року у справі № 750/2743/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним судом України з підстав, в порядку та у строки, визначені ст.ст. 236 - 239-1 КАС України.

Судді: