Справа № 5593/10/1070
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2010-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2010 року 5593/10/1070

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Лисенко В І при секретарі судового засідання Мазуренко О.В., за участю представників осіб, які беруть участь у справі

від прокуратури: ОСОБА_1,

відпозивана: ОСОБА_2,

від відповідача: не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Броварського міжрайонного прокурора Київської області в інтересах держави в особі Управління Пенсійного фонду України у м. Броварах Київської області комунального підприємства «Київський завод алюмінієвих будівельних конструкцій» про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Броварський міжрайонний прокурор Київської області (надалі - прокурор) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом в інтересах держави в особі Управління Пенсійного фонду України у м. Броварах Київської області (надалі - позивач) до комунального підприємства «Київський завод алюмінієвих будівельних конструкцій» (надалі - відповідач) про стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, фінансових санкцій та пені у розмірі 832796, 82 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач має заборгованість перед Управлінням Пенсійного фонду України у м. Броварах Київської області зі сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за період з грудня 2009 року по лютий 2010 року у розмірі 832 796, 82 грн., що підтверджується відповідним розрахунком суми страхових внесків, а також рішенням про застосування фінансових санкцій.

У ході судового розгляду справи прокурор уточнив позовні вимоги та просив суд стягнути заборгованість відповідача зі сплати страхових внесків на загальнообов язкове державне пенсійне страхування за період з січня 2010 року по березень 2010 року.

Обовязок відповідача вчасно сплачувати страхові внески передбачений приписами Закону України від 09.07.2003 р. № 1058-ІУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (надалі - Закон України від 09.07.2003 р. № 1058-ІУ). Оскільки, сума страхових внесків до Пенсійного фонду України в розмірі 832796, 82 у строки, встановлені пунктом 6 статті 20 Закону України від 09.07.2003 р. № 1058-ІУ та Інструкцією про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженою постановою правління Пенсійного фонду України № 21-1 від 19.12.2003 р. (надалі - Інструкція) відповідачем не сплачена, позивач просить стягнути її у судовому порядку.

Представник прокуратури та представник позивача у судовому засіданні 29.06.20 ир. позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд адміністративний позов

задовольнити.

Відповідач заперечень проти позову не надав, заяв чи клопотань про розгляд справи за його відсутності не надсилав, в судове засідання 29.06.2010 р. не з явився.

Враховуючи, що про час, дату та місце розгляду справи відповідач був повідомлений своєчасно та належним чином, однак своїм правом, встановленим приписами статті 49 Кодексу адміністративного судочинства України не скористався, суд вважає за можливе здійснити її розгляд за відсутності представника відповідача на підставі наявних доказів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування визначені Законом України від 09.07.2003 р. № 1058-ІУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (надалі - Закон України від

09.07.2003 р. № 1058-ІУ).

Статтею 1 Закону України від 09.07.2003 р. № 1058-ІУ встановлено, що страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону сплачують страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Роботодавцем в розумінні Закону України від 09.07.2003 р. № 1058-ІУ - є власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання; фізична особа, яка використовує працю найманих працівників (у тому числі іноземців, які на законних підставах працюють за наймом в Україні); власник розташованого в Україні іноземного підприємства, установи, організації (у тому числі міжнародної), філії та представництва, який використовує працю найманих працівників, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частиною першою статті 15 Закону України від 09.07.2003 р. № 1058-ІУ, платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Частиною третьою статті 15 Закону України від 09.07.2003 р. № 1058-ІУ встановлено, що страхувальники набувають статусу платників страхових внесків із дня їх реєстрації у територіальному органі Пенсійного фонду, а особи, визначені частиною першою етапі 12 цього Закону, - з дня набрання чинності договором про їх добровільну участь.

Судом встановлено, що відповідач є юридичною особою та зареєстрований як платник страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування за №03022235, а отже, є страхувальником в розумінні положень Закону України від 09.07.2003р. № 1058-ІУ.

Відповідно до пункту 6 частини другої статті 17 Закону України від 09.07.2003 р. № 1058-ІУ, страхувальник зобов'язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Статтею 19 Закону України від 09.07.2003 р. № 1058-ІУ встановлено, що страхові внески до солідарної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування нараховуються роботодавцем на суми фактичних витрат на оплату праці (грошового забезпечення) працівників, що включають витрати на виплату основної та додаткової заробітної плати та інших заохочувальних і компенсаційних виплат.

Відповідно до частин шість та дванадцять статті 20 Закону України від 09.07.2003 р. № 1058-ІУ, страхувальники зобовязані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду; страхові внески сплачуються незалежно від фінансового стану платника.

Як вбачається з поданих позивачу відповідачем звітних документів, а саме - розрахунків сум страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування за період з січня 2010 року по березень 2010 року, сума страхових внесків, що підлягає сплаті відповідачем, становить 717435, 10 грн.

Відповідно до частини 2 статті 106 Закону України від 09.07.2003 р. № 1058- IV, суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

За порушення строків сплати страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, враховуючи приписи пунктів 2-5 та 7 частини девятої статті 106 Закону України від 09.07.2003 р. № 1058-1V, відповідачеві визначено суми фінансових санкцій та нараховано пеню за період з 23.06.2009 р. по 25.12.2009 р. - у розмірі 93051, 58 грн., за період з 20.10.2009 р. по 19.01.2010 р. - у розмірі 2659, 96 грн., за період з 20.10.2009р. по 05.02.2010 р. - у розмірі 383, 19 грн., за період з 20.10.2009 р. по 05.03.2010 р.

- у розмірі 19245, 05 грн . про що прийняті рішення про застосування фінансових санкцій та нарахування пені, відповідно №2 від 25.01.2010 p., №59 від 05.02.2010 p., №91 від 05.03.2010р. та №108 від 06.03.2010 р. Зазначені рішення отримані відповідачем, відповідно,

16.02.2010 p., 10.03.2010 р. та 06.03.2010 p., про що свідчать підписи його повноважних осіб на копії повідомлення про вручення поштового відправлення та копіях рішень про застосування фінансових санкцій та нарахування пені (а.с.11, 15, 19).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем 06.03.2010 р. проведено камеральну перевірку відповідача. У ході проведення перевірки виявлено порушення відповідачем приписів пункту 6 частини другої статті 17 Закону України від 09.07.2003 p. № 1058-IV, за наслідками якої, враховуючи норми пункту 4 частини девятої статті 106 Закону України від

09.07.2003 p. № 1058-IV, відповідачеві визначено фінансові санкції у розмірі 21, 94 грн., про що прийнято рішення №18 від 06.03.2010 р. про застосування фінансових санкцій за донарахування органом Пенсійного фонду України або страхувальником сум своєчасно не обчислених та несплачених страхових внесків.

У звязку з порушенням відповідачем платіжної дисципліни, позивачем на підставі частини третьої статті 106 Закону України від 09.07.2003 p. № 1058-IV направлено вимогу про сплату недоїмки від 06.04.2010 р. № Ю-941 на загальну суму заборгованості, що становить 1377579, 06 грн. Вимога про сплату недоїмки отримана відповідачем 07.04.2010 p., про що свідчить підпис його уповноваженої особи на копії повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.23).

Страхувальник у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки, зазначеної у вимозі про сплату недоїмки, узгоджує її з органами Пенсійного фонду в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду, а в разі неузгодження вимоги із органами Пенсійного фонду має право на оскарження вимоги в судовому порядку (стаття 106 Закону України від

09.07.2003 р. №1058- IV).

Процедура подання та розгляду органами Пенсійного фонду України скарг страхувальників при узгодженні ними вимог про сплату недоїмки із сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, встановлена Порядком розгляду органами Пенсійного фонду України скарг на рішення про накладення штрафу, нарахування пені та заяв страхувальників при узгодженні ними вимоги про сплату недоїмки із сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року № 21-2 (надалі - Порядок №21-2).

Водночас, згідно з пунктом 1.2 Порядку №21-2, не може бути оскаржена страхувальником, зокрема, вимога про сплату недоїмки, сформована на підставі зобов'язання зі сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, самостійно визначеного страхувальником у розрахунку суми страхових внесків, та вимога, узгоджена відповідно до частини третьої статті 106 Закону України від 09.07.2003 р. №1058- IV.

Станом на день розгляду справи доказів щодо оскарження рішень про застосування фінансових санкцій, а також вимоги, яка сформована на підставі самостійно визначеного

відповідачем зобовязання, її узгодження або про сплату суми заборгованості, яка в ній зазначена в повному обсязі, суду не надано.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, па яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Однак, відповідачем не надано суду жодних доказів щодо сплати в самостійному порядку суми заборгованості по страхових внесках за період з січня 2010 року по березень 2010 року у розмірі 832796, 82 грн.

Приписами статті 67 Конституції України визначений обовязок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Право органу Пенсійного фонду на звернення до суду з вимогами про сплату недоїмки, передбачено абзацом 8 частини третьої статті 106 Закону України від 09.07.2003 р. № 1058- IV.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та з огляду на те, що заборгованість зі сплати страхових внесків у розмірі 832796, 82 грн., відповідачем в самостійному порядку не сплачена, її існування підтверджується доказами наявними в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог і вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Оскільки, спір вирішено на користь субєкта владних повноважень, звільненого від сплати судового збору, а також за відсутності витрат позивача - суб'єкта владних повноважень, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 9, 69-71, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Стягнути з комунального підприємства «Київський завод алюмінієвих будівельних конструкцій» на користь Управління Пенсійного фонду України у м. Броварах Київської області заборгованість зі сплати страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування у розмірі 832796 (вісімсот триста дві тисячі сімсот девяносто шість) грн. 82 коп.

Постанова відповідно до частини 1 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної скарги. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя Лисенко В.І.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 02 липня 2010 р.