Справа № 813/2245/15
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2015-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2015 року №813/2245/15

м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сасевича О.М.,

за участю секретаря судового засідання Чижук М.М.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом управління Пенсійного фонду України в м.Дрогобичі та Дрогобицькому районі Львівської області до Публічного акціонерного товариства «Стебницьке гірничо-хімічне підприємство «Полімінерал» про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Управління Пенсійного фонду України в м.Дрогобичі та Дрогобицькому районі Львівської області (надалі по тексту УПФУ в м. Дрогобичі та Дрогобицькому районі Львівської області) звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із вищевказаним позовом, в якому просить стягнути із Публічного акціонерного товариства «Стебницьке гірничо-хімічне підприємство «Полімінерал» (надалі ПАТ «Стебницьке гірничо-хімічне підприємство «Полімінерал») заборгованість із відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених за списком №1 у розмірі 505 404,79 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач всупереч вимог Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 року та Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України №21-1 від 19.12.2003 року, не здійснив компенсацію витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за січень-лютий 2015 року і заборгував УПФУ 505 404,79 грн. Вважаючи, що відповідач несплатою страхових внесків до Пенсійного фонду позбавляє позивача можливості належним чином здійснювати реалізацію державної політики у сфері пенсійного забезпечення, останній звернувся з означеним позовом до суду.

Ухвалою судді від 05.05.2015 року в адміністративній справі №813/2245/15 відкрито скорочене провадження.

Відповідачу було надіслано судом копію ухвали про відкриття скороченого провадження, разом із витягом про процесуальні права та обовязки сторін, копією позовної заяви і додатками до неї та запропоновано протягом десяти днів з дня одержання вказаних вище документів подати заперечення проти позову, а також необхідні документи або ж заяву про визнання позову.

На виконання вимог ухвали судді від 05.05.2015 року відповідачем було подано 19.05.2015 року до суду письмові заперечення проти позову. Заперечення відповідач мотивує тим, що він добросовісно виконує свої зобовязання перед позивачем і заборгованість станом на день звернення до суду із даним позовом за спірний період відсутня. Відповідач також зазначив, що він здійснив у повному обсязі оплату поточної заборгованості, що стверджується представленими платіжними дорученнями із чітким визначенням призначення платежів. На переконання відповідача, чинним законодавством не передбачено підстав для зарахування поточних платежів із відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій в рахунок погашення заборгованості попередніх періодів по таких платежах. Тож, за таких обставин відповідач вважає, що позивач не мав правових підстав для зарахування коштів підприємства, направлених на погашення заборгованості за спірний період, на покриття заборгованості за попередні періоди.

Згідно ухвали судді від 19.05.2015 року, розгляд даної справи було призначено у судовому засіданні (відповідно до ч.4 ст.183-2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Позивач явку уповноваженого представника у судове засідання, призначене на 21.10.2015 року із невідомих суду причин не забезпечив, хоча своєчасно та належним чином останній був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Водночас, представником позивача у судовому засіданні, що відбулось 22.06.2015 року були надані усні пояснення по суті спору та наголошено на тому, що він позовні вимоги підтримує та просить суд позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 21.10.2015 року проти позову заперечила й просила суд у його задоволенні відмовити та при цьому, вирішуючи позов, урахувати незмінність призначення платежів відносно осіб і місяців у платіжних дорученнях за якими сплачувались підприємством витрати на виплату і доставку пільгових пенсій, оскільки в такому випадку будь-яка заборгованість відсутня.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Судом встановлено, що ПАТ «Стебницьке гірничо-хімічне підприємство «Полімінерал» є платником страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Як вбачається з матеріалів справи, управлінням Пенсійного фонду України в м.Дрогобичі та Дрогобицькому районі Львівської області було призначено пенсію на пільгових умовах працівникам відповідача за списком №1, свідченням чого є, зокрема, копії довідок про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній; копії протоколів про призначення пільгових пенсій.

Частиною 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року передбачено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення». У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону.

Відповідно до п.«а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», на пільгових умовах мають право на пенсії за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: - чоловіки після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; - жінки після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

За таких обставин, суд зазначає, що відповідач обтяжений обовязком відшкодовувати територіальним органам Пенсійного фонду України витрати по доставці та виплаті пенсій, що були призначені особам, які знаходились з ним у трудових правовідносинах і внаслідок цього набули та реалізували право на отримання пенсій, відповідно до п.«а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 року або відповідно до ч.2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року.

Загалом, порядок відшкодування підприємствами витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, встановлено розд.6 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України», затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України №21-1 від 19.12.2003 року та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.01.2004 року за №64/8663 (надалі Інструкція).

Відповідно до п.6.1 Інструкції №21-1, відшкодуванню підлягають витрати Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» в таких розмірах, зокрема, для платників, зазначених у підпункті 2.1.1 пункту 2.1 цієї Інструкції, фактичні витрати на виплату і доставку пенсій працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, крім працівників, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, у таких розмірах:

- 20 відсотків від фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій, призначених та/або виплачених у 2004 році;

- 30 відсотків від фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій, призначених та/або виплачених у 2005 році;

- 40 відсотків від фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій, призначених та/або виплачених у 2006 році;

- 50 відсотків від фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій, призначених та/або виплачених у 2007 році;

-60 відсотків від фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій, призначених та/або виплачених у 2008 році;

- 70 відсотків від фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій, призначених та/або виплачених у 2009 році;

- 80 відсотків від фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій, призначених та/або виплачених у 2010 році;

- 90 відсотків від фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій, призначених та/або виплачених у 2011 році;

- 100 відсотків від фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій, призначених та/або виплачених з 2012 року.

Згідно п.6.4 Інструкції №21-1, розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається відділами надходження доходів органів Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом 10 днів з новопризначених (перерахованих) пенсій.

При цьому, суд вбачає за доцільне зазначити, що розрахунки органів Управління Пенсійного фонду України фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій є узгодженими з моменту їх отримання відповідачем і обовязковими для виконання.

Тож, оскільки, як слідує із матеріалів справи, відповідач, отримавши відповідні розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, не надав на них до УПФУ в м.Дрогобичі та Дрогобицькому районі Львівської області заперечень і не оскаржив таких, що також і не заперечується сторонами, суд вважає, що ці розрахунки є обовязковими для виконання, тобто підлягають сплаті.

Разом із тим, під час розгляду справи відповідач указував на проведення ним своєчасної оплати поточних нарахувань із фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до п.«а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у спірний період.

Зокрема, як доказ цього відповідач надав суду платіжне доручення №1 від 22.01.2015 року на суму 270 000,00 грн. із призначенням платежу «погашення пільгових пенсій по списку №1, №2 за січень 2015 року», за яким відповідачем було здійснено перерахування пенсійному органу відповідних грошових коштів. А також, відповідачем було надано платіжне доручення №62 від 27.02.2015 року на суму 9 924,46 грн. із призначенням платежу «витрати на витрати пенсій, призначених, відповідно до ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у справі №813/557/13-а з 04.08.2014 р. по 31.12.2015 р.», яке проте судом не береться до уваги, позаяк, як убачається з його призначення, воно стосується іншого періоду та повязане з іншим адміністративним спором.

Окрім того, надходження в спірний період грошових коштів від відповідача на користь пенсійного органу як відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій підтверджується й даними позивача, які наявні в матеріалах цієї справи.

А зокрема, як відображено УПФУ в м.Дрогобичі та Дрогобицькому районі Львівської області в розрахунку заборгованості за січень 2015 року, який долучено позивачем до позовної заяви, у січні 2015 року відповідачем було сплачено 417 661,88 грн. А в розрахунку заборгованості за лютий 2015 року відображено сплату відповідачем у лютому місяці коштів в розмірі 299 870,27 грн. Аналогічні відомості містяться й у картці особового рахунку по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за списком №1 по ПАТ «Стебницьке гірничо-хімічне підприємство «Полімінерал», яка надана позивачем.

При цьому, як випливає з тих же документів, у відповідача станом на початок спірних періодів (січень і лютий 2015 року) числилася заборгованість перед пенсійним органом по відшкодуванню фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій. У звязку з чим, як вбачається з розрахунків заборгованості за січень 2015 року, лютий 2015 року та картки особового рахунку по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за списком №1, кошти відповідача, що надходили до позивача, зараховувалися останнім у рахунок погашення існуючої на початок періодів заборгованості.

Відтак, матеріали справи підтверджують, що сплачувані відповідачем кошти були в порядку п.10.11 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України №21-1 від 19.12.2003 року, зараховані позивачем у погашення боргу за минулі періоди.

Між тим, суд вважає, що вказане зарахування коштів не можна вважати правомірним, із наступних підстав.

Так, правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначено Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування».

За правилами п.1 ч.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», платник єдиного внеску зобовязаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

У разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобовязані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів (ч.ч.2, 3 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування»).

При цьому, за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення (ч.6 ст.25 вказаного вище Закону).

У відповідності до п.6.7 зазначеної вище Інструкції №21-1, підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в повідомлені місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах. У разі зміни розміру пенсії або настання обставин, що впливають на суму відшкодування (смерть пенсіонера, зміна місця проживання та ін.), органи Пенсійного фонду повідомляють про це підприємства в місячний термін з моменту виникнення цих обставин.

Пунктом 6.8 Інструкції №21-1 передбачено, що у разі призначення пенсій на пільгових умовах особам, які мають необхідний стаж роботи не за місцем призначення цієї пенсії, орган Пенсійного фонду за місцем призначення пенсії надсилає повідомлення згідно з додатками, зазначеними у п.6.4 цієї Інструкції для зазначених підприємств, у двох примірниках через орган Пенсійного фонду за місцезнаходженням цього підприємства. Відшкодування сум фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, у таких випадках здійснюється підприємством на рахунки органу Пенсійного фонду за місцем його реєстрації.

Аналіз наведених положень згаданих нормативно-правових актів дає підстави суду дійти висновку, що право спрямовувати суми на погашення заборгованості в порядку календарної черговості її виникнення надано управлінню Пенсійного фонду України лише щодо недоїмки, пені та фінансових санкцій. Водночас суми, які підлягають сплаті страхувальниками в рахунок відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, не є страховими внесками, недоїмкою, штрафними санкціями чи пенею.

Окрім цього, згідно приписів п.10.11 Інструкції №21-1, у разі, коли страхувальник має несплачені суми недоїмки, пені та фінансових санкцій та здійснює сплату поточних сум страхових внесків, ці суми зараховуються шляхом перерозподілу такої сплаченої суми в рахунок сплати недоїмки, пені та фінансових санкцій у порядку календарної черговості їх виникнення.

Більш того, протягом пяти робочих днів після закінчення базового звітного місяця орган Пенсійного фонду повинен складати повідомлення, у якому міститься інформація про суми розподілу сплачених коштів, за формою згідно з додатком 22 цієї Інструкції, яке надсилається (вручається) такому платнику. При цьому, корінець повідомлення залишається в органі Пенсійного фонду.

Повідомлення вважається надісланим (врученим) платнику, якщо його передано посадовій особі юридичної особи або фізичній особі-субєкту підприємницької діяльності, адвокату, приватному нотаріусу, під підпис або надіслано листом з повідомленням про вручення. Дата відправлення проставляється на корінці повідомлення.

Із урахуванням наведеного, докази скерування повідомлення, у якому міститься інформація про суми розподілу сплачених коштів, пенсійним органом у цій справі також не було надано.

Суд при цьому акцентує увагу також на тому, що порядок зарахування саме страхових внесків (недоїмки) не є тотожним витратам на виплату та доставку пільгових пенсій.

Так, відповідно до визначення, наведеного у ст.1 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», страхові внески кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обовязкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Водночас, порядок пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих; порядок і умови перерахунку пенсій, порядок призначення пільгових пенсій визначає Закон України «Про пенсійне забезпечення».

Із наведеного можна дійти висновку, що «страхові внески» та «витрати на виплату і доставку пільгових пенсій» не є тотожними поняттями, адже порядок їх нарахування та сплати регулюється різними нормативно-правовими актами.

Розмежовуються дані поняття також й Інструкцією №21-1.

Так, відповідно до п.1.2 Інструкції №21-1, вона визначає процедуру стягнення заборгованості:

- зі сплати внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування (надалі страхові внески);

- сплати збору на обовязкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій та інших платежів до бюджету Пенсійного фонду України;

- нарахування і сплати фінансових санкцій та пені;

- відшкодування підприємствами витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

Страхові внески, в розумінні цієї ж Інструкції, це кошти відрахувань на соціальне страхування та збір на обовязкове державне пенсійне страхування, сплачені згідно із законодавством, що діяло раніше; кошти, сплачені на загальнообовязкове державне пенсійне страхування відповідно до Закону.

За таких обставин, враховуючи, що у п.10.11 Інструкції №21-1 йдеться виключно про страхові внески та порядок їх погашення, на думку суду, в органу Пенсійного фонду відсутні підстави застосовувати цю норму при проведені розрахунків по пільгових пенсіях та витратах на їх доставку, як і не надано Законом права змінювати призначення платежу. Відтак, органи Пенсійного фонду при зарахуванні пільгових пенсій, самостійно сплачених платником, не вправі змінювати призначення платежу та напрямок його зарахування.

При цьому, суд також бере до уваги аналогічну правову позицію Верховного Суду України по такій категорії справ, яка викладена зокрема в постанові від 02.06.2015 року у справі №21-166а15, при цьому, суд не знаходить підстав для відступлення від зазначеної правової позиції й позивач не наводить обґрунтування для незастосування такої позиції в даній справі.

У даному ж випадку, як свідчать наявні у справі докази, ПАТ «Стебницьке гірничо-хімічне підприємство «Полімінерал» в січні-лютому 2015 року дійсно проводилася оплата поточної заборгованості по фактичних витратах на виплату та доставку пільгових пенсій, які підлягали зарахуванню в порядку й на умовах установленими вказаними вище нормативно-правовими актами.

У звязку з чим, базуючись на поданих позивачем до суду доводах та їх обґрунтуванні, суд не вбачає належного доведення УПФУ в м.Дрогобичі та Дрогобицькому районі Львівської області заявленої суми заборгованості відповідача саме в розмірі 505 404,79 грн. за січень-лютий 2015 року, з урахуванням здійснюваних відповідачем платежів на відшкодування витрат на виплату і доставку пільгових пенсій, які мали місце в цей же період.

Відтак, заявлена позивачем сума коштів до стягнення з позивача не відповідає дійсним обставинам справи й не ґрунтується на нормативних приписах щодо порядку визначення та сплати витрат на виплату та доставку пільгових пенсій.

Згідно з ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Окрім цього, відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, висловленої в рішенні у справі «Федорченко та Лозенко проти України», суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

Отже, зважаючи на всі наведені дійсні обставини в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати з відповідача не належить стягувати.

Керуючись ст.ст.2, 7-11, 18, 19, 86, 87, 94, 143, 158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі у відповідності до ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Сасевич О.М.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 29 жовтня 2015 року.