Справа № 2-а-11/2010
Суддя: Литвин М. М.
Дата ухвалення: 2010-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Лубенський міськрайонний суд Полтавської області
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2010 року Лубенський міськрайонний суд Полтавської області

в складі: головуючого судді Литвина М.М., при секретарі Шрейтер С.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради, Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області про проведення нарахування та стягнення недоплачених сум щорічної грошової допомоги до 05 травня,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів про проведення нарахування та стягнення недоплачених сум щорічної грошової допомоги до 05 травня . У позові вказав, що має статус учасника ліквідації аварії на ЧАЄС 1 категорії, з 03.10.2002 року МСЕК визначив йому 3 групу інвалідності, а з 17.10.2008 року є інвалідом 2 групи по захворюванню, повязаному з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

Відповідно до ст.13 ч.4 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту кожного року повинна виплачуватися щорічна грошова допомога до 05 травня інвалідам 3 групи 7 мінімальних пенсій за віком та інвалідам 2 групи 8 мінімальних пенсій за віком, замість яких в 2003-2009 роках він отримав значно меншу суму, а саме 1850 грн., тобто недоплачена сума за підрахунками позивача складає 13315,10 грн.

Прохає продовжити строк звернення до суду з позовом про перерахунок щорічної допомоги до 5 травня як ветерану війни за 2003-2009 роки; зобовязати Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради провести нарахування за 2003-2009 роки щорічної разової допомоги до 5 травня в сумі 13315,10 грн; стягнути з Центра по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області щорічну грошову допомогу до 05 травня за період з 2003 по 2009 роки в загальній сумі 13315, 10 грн.

В судовому засіданні позивач свій позов підтримав, прохав його задовольнити .

Представник Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області надіслав до суду свої заперечення, прохає справу слухати без участі свого представника, позов не визнає.

Зясувавши обставини справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково.

Відповідно до ст. 8, 22 Конститутції України, які закріплюють принцип верховенства права та гарантованості конституційних прав і свобод, забороняє при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів звужувати зміст та обсяг існуючих прав і свобод.

Згідно ст. 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» інвалідам війни 3 та 2 груп до 5 травня виплачується щорічна разова грошова допомога в розмірі відповідно 7 та 8 мінімальних пенсій за віком .

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації аварії на ЧАЄС 1 категорії, з 03.10.2002 року МСЕК визначив йому 3 групу інвалідності, а з 17.10.2008 року є інвалідом 2 групи по захворюванню, повязаному з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, згідно закону мав право у 2003-2008 роках на отримання щорічної грошової допомоги до 5 травня як інвалід війни 3 групи та у 2009 році на отримання щорічної грошової допомоги до 5 травня як інвалід війни 2 групи . Вищезазначені обставини сторонами визнаються та не оспорюються.

На протязі 2003-2009 років позивач отримував щорічну допомогу до 5 травня у розмірах значно менших, ніж передбачено чинним законодавством України. Така допомога йому нараховувалась на підставі Постанови КМ України № 177 „Про забезпечення щорічної виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту. У відповідності до вимог закону позивач повинен отримувати протягом 2003-2008 років, 2009 році щорічну разову допомогу до 5 травня відповідно в розмірі семи та восьми мінімальних пенсій за віком у розмірах, передбачених ЗУ „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, замість чого отримував допомогу у відповідності з постановою КМ України №177 від 18.02.2004 року, постановою КМ України № 183 від 12.03.2008 року, що не відповідає вимогам Конституції України та чинного законодавства щодо гарантій інвалідам війни.

Суд вважає, що оскільки компенсаційні виплати особам регулюються Законом України, який має вищу юридичну силу над підзаконними актами, зменшення цих компенсаційних виплат заборонено Конституцією України, позивач має право на отримання допомоги в розмірах встановлених ст. 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Доводи відповідачів про те, що виплату таких компенсаційних виплат слід провадити в межах бюджетних асигнувань суд не може прийняти до уваги, оскільки обмеження соціальних виплат учасникам ліквідації аварії на ЧАЄС протирічить вимогам Конституції та Законів України.

Вимога відповідачів про застосування до заявленої позивачем вимоги про перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення строків позовної давності не підлягає задоволенню, оскільки позивач не відмовлявся від надання йому даної допомоги, яка є видом відшкодування шкоди здоровю, що не має строків давності, отримував її частку, яку держава Україна виплачувала йому в порушення Конституції та Законів України, інтересу до належних йому сум не втратив.

Вимога позивача про поновлення терміну звернення до суду за вимогами щодо виплати недоплаченої допомоги на оздоровлення за період з 2006 по 2009 роки підлягає задоволенню, оскільки держава свідомо вводила позивача в оману щодо даного питання, що перебуває за рамками усвідомлення нормальної людини і позбавляла позивача можливості розуміти юридичну казуістику дій держави та своєчасно звернутись до суду за захистом порушеного права. Крім того грошові зобовязання держави щодо громадянина в світлі рішень Европейського суду з прав людини та Европейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод розцінюються як власність громадянина, термін давності застосування до якої перевищує строк давності по адміністративним справам і в сукупності з вищевикладеним зумовлює продовження позивачу терміну звернення до суду з вимогами щодо захисту своїх конституційних прав за період 2003-2008 років.

Оскільки обовязок по нарахуванню та виплаті допомоги законодавчо покладено на Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради, як виключення, існує Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області, суд вважає, що обрахування сум недорахованої допомоги у відповідності до вимог закону з урахуванням виплаченої допомоги необхідне покласти на даних відповідачів, зобовязавши їх спільно виплатити позивачу перераховану допомогу на оздоровлення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 щодо зобов'язання відповідачів нарахувати недоплачені допомоги у визначених позивачем грошових сумах не підлягають задоволенню, оскільки суд не може перебирати на себе функцію органу, який згідно законодавства наділений такими повноваженнями.

З метою забезпечення інтересів Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради, яке фінансуються за рахунок держави, є її структурним підрозділом, позивач звільнений від сплати судових витрат, суд вважає за можливе витрати по справі віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. 8, 22 Конституції України, ст. 13 ЗУ „Про статус ветеран війни, гарантії їх і соціального захисту, ст.28 ЗУ „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, ст.ст. 8-12, 86, 128, 158 -163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради та Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту населення Полтавської облдержадміністрації провести нарахування та виплату ОСОБА_1 за 2003-2008 роки недосплачену щорічну разову грошову допомогу до 5 травня, як інваліду війни 3 групи, в розмірі семи мінімальних пенсій за віком та за 2009 рік в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком відповідно до вимог ст. 13 Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність встановленого Законом „Про державний бюджет України на відповідний рік з урахуванням виплаченої суми разової щорічної допомоги.

В решті позовних вимог відмовити .

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, яка подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови.

Головуючий Литвин М.М.