Справа № 2а/0470/3480/12
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2015-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2015 року м. Київ К/800/531/14

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого суддіЦвіркуна Ю.І. (суддя-доповідач),
суддів Ланченко Л.В.,
Пилипчук Н.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за касаційною скаргою Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 45»

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.06.2012 року

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13.08.2013 року

у справі № 2а/0470/3480/12

за позовом Криворізької центральної міжрайонної державної податкової інспекції Дніпропетровської області Державної податкової служби

до Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 45»

про стягнення податкового боргу,

в с т а н о в и в:

Криворізька центральна міжрайонна державна податкова інспекція Дніпропетровської області Державної податкової служби звернулась до суду з адміністративним позовом до Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 45» про стягнення податкового боргу.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.06.2012 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13.08.2013 року, позов задоволено. Стягнуто з розрахункових рахунків Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 45» у банках, обслуговуючих платника податків, на користь державного бюджету податковий борг по податку на додану вартість в сумі 333 374, 74 грн.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

У зв'язку із неприбуттям в судове засідання належним чином повідомлених осіб, які беруть участь у справі, ця справа розглядалася у порядку письмового провадження згідно із статтею 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, колегія суддів встановила таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у встановлений законом термін відповідач не сплатив суму узгоджених податкових зобов'язань по податку на додану вартість, визначену ним самостійно у податкових деклараціях за серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2011 року, а також січень 2012 року в загальному розмірі 1 316 048, 00 грн., внаслідок чого у нього утворився податковий борг.

29.07.2011 року між відповідачем та позивачем було укладено договір про розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу) по податку на додану вартість в сумі 209 774, 00 грн. згідно декларації за червень 2011 року строком на п'ять місяців.

Однак у зв'язку з невиконанням платником податку своїх зобов'язань згідно даного договору, несвоєчасно сплачені ним суми розстрочених податкових зобов'язань по податку на додану вартість на загальну суму 125 864, 40 грн. набули статусу податкового боргу.

Отже, сума податкового боргу, що складається з самостійно задекларованих зобов'язань з податку на додану вартість по деклараціям, а також несвоєчасно сплачених розстрочених податкових зобов'язань, становила 1 441 912, 40 грн.

Встановлено, що зазначена заборгованість була сплачена відповідачем частково в сумі 103 083, 84 грн., отже сума податкового боргу за узгодженими зобов'язаннями склала 1 338 828, 56 грн.

Крім того, у зв'язку з порушенням платником податків граничних строків сплати узгоджених податкових зобов'язань по податку на додану вартість, податковим органом було нараховано пеню в сумі 68 010, 81 грн., яка була сплачена відповідачем частково в сумі 12 775, 54 грн., що, в свою чергу спричинило залишок несплаченої пені в розмірі 55 235, 27 грн.

Отже, стягнення суми за узгодженими зобов'язаннями у розмірі 1 338 828, 56 грн. та залишку несплаченої пені в розмірі 55 235, 27 грн. були предметом первісного позову.

Під час розгляду даної справи податковим органом було подано заяву про зміну позовних вимог, у якій він просив стягнути суму заборгованості по податку на додану вартість у розмірі 333 374, 74 грн., в т.ч. 283 606, 72 грн. - податкові зобов'язання, 49 768, 02 - пеня.

При цьому згідно із новим поданим розрахунком податкового боргу сума податкового боргу КП «Житлово-експлуатаційна організація № 45» по податку на додану вартість становила 1 394 063, 83 грн. у т.ч. 1 338 828, 56 грн. - сума податкових зобов'язань, 92 482, 18 грн. - пеня.

Однак судами попередніх інстанцій встановлено та не заперечувалося сторонами, що, виходячи із зазначеного розрахунку, зміна позовних вимог була спричинена частковим погашенням податкового боргу відповідачем, а саме в сумі 1 097 936, 84 грн., в т. ч. 1 055 221, 84 грн. - податкові зобов'язання, 42 714, 16 грн. - пеня.

Колегія суддів суду касаційної інстанції, з урахуванням норм законодавства, чинних на час виникнення відповідних правовідносин, погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позову, з огляду на таке.

Згідно із до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - це сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 95 Податкового кодексу України (далі ПК України) орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадиться не раніше ніж через 60 календарних днів з моменту надіслання такому платнику податкової вимоги (п. 95.2 ст. 95 ПК України).

Отже, право на стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу виникає у контролюючого органу на наступний день після закінчення 60 днів з дня надіслання платникові податків податкової вимоги.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що першу податкову вимогу від 05.10.2005 року № 1/1294 та другу податкову вимогу від 04.11.2005 року № 2/1419 отримано уповноваженою особою відповідача 13.10.2005 року та 15.11.2005 року відповідно.

Таким чином, враховуючи норми пп. 20.1.18 п. 20.1 ст. 20, ст. 95 Податкового кодексу України, а також факт несплати відповідачем суми узгоджених податкових зобов'язань, які набули статусу податкового боргу, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про необхідність стягнення з КП «Житлово-експлуатаційна організація № 45» суми податкового боргу з податку на додану вартість в розмірі 333 374, 74 грн.

За таких обставин підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та встановлених обставин справи.

З урахуванням викладеного, є підстави вважати, що судами першої та апеляційної інстанцій ухвалено обґрунтовані рішення, які постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для їх скасування не вбачається.

Стаття 220 Кодексу адміністративного судочинства України визначає межі перегляду судом касаційної інстанції.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. Не може бути скасовано судове рішення з мотивів порушення норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 45» залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.06.2012 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13.08.2013 року у справі № 2а/0470/3480/12 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та на неї може бути подана заява про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ю.І.Цвіркун

Судді Л.В.Ланченко

Н.Г.Пилипчук