Справа № 2а-1568/10/0970
Суддя: Гундяк В.Д.
Дата ухвалення: 2010-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2010 р. Справа № 2a-1568/10/0970

Колегія суддів Івано-Франківського окружного адміністративного суду в складі:

головуючого - судді Гундяка В.Д.,

суддів : Черепія П.М., Остапюка С.В.,

при секретарі Лавринович Т.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Івано-Франківську справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 України - ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування ОСОБА_4 ОСОБА_2 України,

в с т а н о в и л а:

26.04.2010 року ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до ОСОБА_2 України - ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування ОСОБА_4 ОСОБА_2 України «Про присвоєння ОСОБА_5 звання ОСОБА_6 України». Позовні вимоги мотивував тим, що оскаржуваний ОСОБА_4 прийнятий з порушенням вимог чинного законодавства, тому підлягає скасуванню, як незаконний.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Суду пояснив, що вищезгадане рішення субєкта владних повноважень порушує його права та інтереси, зокрема право на свободу поглядів та право на демократію в Україні. Вважає вищевказаний ОСОБА_4 незаконним з моменту його прийняття.

Відповідач в судове засідання не зявився. Представник відповідача суду направила заперечення, згідно позовні вимоги не визнає. Наполягає на відмові у позові у звязку із пропуском позивачем строку звернення до суду. Одночасно просила суд розглянути справу за її відсутності. За таких обставин суд вбачає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних доказів.

Колегія суддів вислухавши позивача, розглянувши подане заперечення, дослідивши подані докази, прийшла до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних мотивів.

У відповідності до п.1 ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_2 України ОСОБА_7 06 травня 2005 року було видано ОСОБА_4 за № 753/2005 «Про присвоєння ОСОБА_5 звання ОСОБА_6 України», яким присвоєно звання ОСОБА_6 України із удостоєнням ордена «Золота Зірка»ОСОБА_5 уродженцю ІНФОРМАЦІЯ_1 (посмертно).

Повноваження ОСОБА_2 України із нагородження державними нагородами передбачені п.25 ст.106 Конституції України. Відповідно до даної норми Конституції України нагородження державними нагородами є виключною компетенцією ОСОБА_2 України. Враховуючи зазначене положення Конституції України колегія суддів дійшла до висновку, що видання оспорюваного ОСОБА_4 було здійснено субєктом владних повноважень у межах компетенції, визначеної чинним законодавством.

Спірні правовідносини, що виникли з приводу прийняття ОСОБА_4, регулюються ЗУ «Про державні нагороди України»від 16 березня 2000 року преамбулою якого передбачено, що цей Закон відповідно до Конституції України встановлює державні нагороди України для відзначення громадян за особисті заслуги перед Україною.

Цим законом визначено, що державні нагороди України (далі - державні нагороди) є вищою формою відзначення громадян за видатні заслуги у розвитку економіки, науки, культури, соціальної сфери, захисті Вітчизни, охороні конституційних прав і свобод людини, державному будівництві та громадській діяльності, за інші заслуги перед Україною. Державні нагороди встановлюються виключно законами України. Законодавство про державні нагороди складається з Конституції України, цього Закону та указів ОСОБА_2 України, що видаються відповідно до нього.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 вищевказаного Закону нагородження державними нагородами провадиться ОСОБА_4 ОСОБА_2 України, що є формою реалізації владних управлінських функцій.

Нагородження державними нагородами може бути проведено посмертно (ч.3 ст.5 ЗУ «Про державні нагороди України»).

Державними нагородами є, зокрема, і звання ОСОБА_6 України. Так, статтею 6 цього Закону визначено, що вищим ступенем відзнаки в Україні є звання ОСОБА_6 України. ОСОБА_6 України присвоюється громадянам України за здійснення визначного геройського вчинку або визначного трудового досягнення. Положення розділу І цього Закону щодо спірних правовідносин є загальними. Тому так як при конкуренції норм перевагу мають спеціальні норми, за наведених обставин до спірних правовідносин слід застосовувати норми ст.6 Закону.

З аналізу зазначеної норми вбачається, що вона містить імперативний припис відносно правового статусу особи, яка нагороджується - остання обов'язково повинна бути громадянином України.

Україна як незалежна демократична держава проголошена 24 серпня 1991 року, згідно із Постановою Верховної Ради Української РСР від 24 серпня 1991 року №1427-ХII.

Питання громадянства України регулюються Конституцією України, ЗУ «Про громадянство України»та іншими законодавчими актами. Підстави набуття громадянства України наведені у ст. 2 ЗУ «Про громадянство України»у редакції Закону від 8 жовтня 1991 року та ст. 3 у редакції Закону від 18 січня 2001 року. З вказаних норм Законів випливає, що набуття громадянства України є можливим з 1991 року. Посмертне набуття громадянства чинним законодавством України не передбачено. Отже, особи, що померли до 1991 року не можуть бути громадянами України.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 помер у 1970 році. Дана обставина відповідно до ч.2 ст.72 КАС України доказуванню не підлягає як така, що визнана колегією суддів загальновідомою. Таким чином, ОСОБА_5 помер до 1991 року. За таких обставин останній не міг набути громадянства України, через що можливість його нагородження званням ОСОБА_6 України виключалась.

Суд звертає увагу на те, що надання оцінки діяльності ОСОБА_5 у контексті підстав для відзнаки його званням ОСОБА_6 України не належить до повноважень суду, а знаходиться виключно у компетенції особи, яка прийняла рішення про його нагородження. Суд може перевірити це рішення виключно на предмет його відповідності законодавству України.

ОСОБА_2 України можуть бути предметом оскарження у суді, що прямо вбачається з приписів статті 55 Конституції України та підтверджується у рішеннях Конституційного суду України від 25 грудня 1997 року 9-зп та від 25 листопада 1997 року N 6-зп. При цьому у відповідності з завданням та принципами адміністративного судочинства, які визначені у ст.ст.2, 7 КАС України, суд оцінює спірний ОСОБА_4 на його відповідність законам України, а не інтересам окремих осіб.

Колегія суддів також приймає до уваги те, що за правовим змістом та визначеними законом підставами позбавлення державних нагород відрізняється від визнання незаконним та скасування актів про нагородження.

Оскільки спірний ОСОБА_4 був прийнятий з порушенням норм матеріального права та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення про нагородження ОСОБА_5 званням ОСОБА_6 України (п.1, 3 ч.3 ст.2 КАС України), колегія суддів приходить до висновку, що позовна вимога щодо визнання незаконним ОСОБА_4 ОСОБА_2 України є обґрунтованою та підставною.

Однак дана вимога не може бути задоволена у звязку з пропуском строку звернення до суду.

Так, в судовому засіданні встановлено, що вищезгаданий ОСОБА_4 ОСОБА_2 України був виданий 06.05.2005 року, а з позовом до суду ОСОБА_1 звернувся тільки 26.04.2010 року, тобто через майже 5 років після прийняття субєктом владних повноважень оскаржуваного рішення.

Згідно ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Оскільки жодними законами не визначено строку оскарження актів ОСОБА_2 України, то на переконання колегії суддів застосуванню до спірних правовідносин підлягає строк, визначений ст.99 КАС України.

Таким чином із змісту викладеного положення законодавства випливає, що позивач пропустив встановлений законом строк звернення до суду.

В судовому засіданні встановлено, що згідно інформаційно-аналітичної довідки ОСОБА_4 держави за № 753/2005 від 06.05.2005 року «Про присвоєння ОСОБА_5 звання ОСОБА_6 України»оприлюднений у газеті «Урядовий курєр»за №86 від 12 травня 2005 року.

Відповідно до вищенаведеного ОСОБА_1 повинен був дізнатись про порушення свого права невідкладно після опублікування оспорюваного ОСОБА_4, тобто ще 12 травня 2005 року. Крім того суд вважає безпідставним твердження позивача, що строк позовної давності повинен обчислюватись з моменту, коли йому стало відомо про намір ОСОБА_2 України ОСОБА_3 скасувати ОСОБА_4 ОСОБА_2 України за №46/2010 від 20 січня 2010 року «Про присвоєння ОСОБА_8 звання ОСОБА_6 України», оскільки даний факт не має жодного значення для спірних правовідносин, так як вищенаведені ОСОБА_4 прийняті відносно різних осіб із різних підстав. Інших обставин та доказів в обґрунтування поважності пропуску строку звернення до суду ОСОБА_1 суду не наведено.

Так як жодних причин поважності пропуску позивачем встановленого ст.99 КАС України строку звернення до суду за захистом порушеного права судом не встановлено, підстав для його поновлення колегія суддів не вбачає.

Згідно ч.1 ст.100 КАС України пропущений строк звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Оскільки судом не встановлено поважних причин пропуску строку звернення до суду, а відповідач в поданому запереченні наполягає на застосуванні даного строку, в задоволенні позовної вимоги про визнання незаконним оскаржуваного ОСОБА_4 ОСОБА_2 України слід відмовити.

Не підлягає до задоволення і інша вимога позивача, так як вона є похідною від першої, тобто сутність прийняття по ній рішень прямо залежить від того чи буде задоволено першу вимогу.

Не може бути задоволена і вимога про стягнення на користь позивача судового збору, так як згідно ч.1 ст.94 КАС України суд присуджує всі здійснені особою, яка не є субєктом владних повноважень, судові витрати з Державного бюджету України виключно у разі, якщо судове рішення ухвалене на користь такої особи.

Керуючись ст.ст.11, 71, 86, 99, ч.1 ст.100, ч.3 ст.160, ст.162 КАС України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

в задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення встановлених ст.186 КАСУ строків подання заяви про апеляційне оскарження або апеляційної скарги, якщо таку заяву чи скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд шляхом подання протягом десяти днів з дня: для позивача - складення постанови в повному обсязі, а для відповідача - отримання копії постанови, заяви про її апеляційне оскарження, після чого протягом двадцяти днів апеляційної скарги.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у десятиденний строк з дня: для позивача - складення постанови в повному обсязі, а для відповідача - отримання копії постанови.

Головуючий: Гундяк В.Д.

Судді: Черепій П.М.

ОСОБА_9

Постанова складена в повному обсязі 21.05.2010.