Справа № 2-а/235/1/14 (235/2894/13-а)
Суддя: Кравцов О.В.
Дата ухвалення: 2015-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2015 року м. Київ К/800/43770/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Кравцова О.В.,

суддів Єрьоміна А.В.,

Цуркана М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28 травня 2014 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Виконавчого комітету Красноармійської міської ради Донецької області, треті особи - ОСОБА_2, ПАТ "Державний ощадний банк України", КП "Бюро технічної інвентаризації" про визнання неправомірним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Виконавчого комітету Красноармійської міської ради, в якому просила визнати рішення виконавчого комітету Красноармійської міської ради №117 від 18 березня 2009 року «Про оформлення права власності та поділ частки в натурі магазину з продажу промтоварів по АДРЕСА_1» протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Красноармійської міської ради №117 від 18 березня 2009 року «Про оформлення права власності та поділ частки в натурі магазину з продажу промтоварів по АДРЕСА_1».

Постановою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28 травня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 8 липня 2014 року позовні вимоги було задоволено частково:

- визнано неправомірною відмову виконавчого комітету Красноармійської міської ради в задоволенні заяви від 15 березня 2013 року про скасування рішення виконавчого комітету Красноармійської міської ради № 117 від 18 березня 2009 року «Про оформлення права власності та поділ частки в натурі магазину з продажу промтоварів по АДРЕСА_1»;

- визнано протиправним та скасовано рішення виконавчого комітету Красноармійської міської ради № 117 від 18 березня 2009 року «Про оформлення права власності та поділ частки в натурі магазину з продажу промтоварів по АДРЕСА_1». В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищенаведеними рішеннями судів попередніх інстанцій, до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою звернулась ОСОБА_2, в якій просить скасувати постанову Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28 травня 2014 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 8 липня 2014 року та закрити провадження по справі.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та рішення, що приймалися під час її розгляду, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Красноармійської міської ради від 18 березня 2009 року № 117 «Про оформлення права власності та виділ частки в натурі магазину з продажу промтоварів по АДРЕСА_1», вирішено: п.1 поділити частки в натурі та оформити право власності на магазин продажу промтоварів по АДРЕСА_1 (І-ІІ поверх): ОСОБА_2 - 3/10 частини на магазин продажу промтоварів (І поверх) по АДРЕСА_1; ОСОБА_3 - 3/10 частини на магазин продажу промтоварів (II поверх) по АДРЕСА_1; п.2. погашено свідоцтво про право власності, видане виконавчим комітетом Красноармійської міської ради від 27 грудня 2005 року; договір купівлі - продажу, посвідчений ОСОБА_5, приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області від 28 грудня 2006 року, реєстр 12534.

Рішенням виконавчого комітету Красноармійської міської ради від 21 березня 2012 року № 104 частково задоволено протест Красноармійського міжрайонного прокурора від 02 лютого 2012 року № 69-376 вих. 12 на рішення виконкому Красноармійської міської ради 18 березня 2009 року № 117 «Про оформлення права власності та поділ частки в натурі магазину з продажу промтоварів по АДРЕСА_1. В рішенні виконкому Красноармійської міської ради від 18.03.2009 року № 117 пункт 2 скасовано. Отже спірне рішення № 117 від 18.03.2009 року на даний час діюче в наступній редакції: «поділити частки в натурі та оформити право власності на магазин продажу промтоварів по АДРЕСА_1 (І-ІІ поверх): ОСОБА_2 - 3/10 частини на магазин з продажу промтоварів (І поверх) по АДРЕСА_1; ОСОБА_3 - 3/10 частини на магазин з продажу промтоварів (ІІ поверх) по АДРЕСА_1.

Після чого, 15 березня 2012 року позивач звернулася до Виконавчого комітету Красноармійської міської ради з заявою, в якій просила скасувати рішення Виконавчого комітету Красноармійської міської ради від 18 березня 2009 року № 117 «Про оформлення права власності та виділ частки в натурі магазину з продажу промтоварів по АДРЕСА_1», як таке, що не відповідає законодавству та порушує права третіх осіб.

Листом Виконавчого комітету Красноармійської міської ради від 16 квітня 2013 року № 01-26-1162 за підписом в.о. Красноармійського міського голови було повідомлено позивача про неможливість скасування рішення від 18 березня 2009 року № 117 через відсутність заяви ОСОБА_2 щодо скасування вищевказаного рішення.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходили з того, що виконавчий комітет Красноармійської міської ради, приймаючи спірне рішення, не пересвідчився в наявності висновку БТІ, отже порушив вимоги Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 р. № 7/5 та Інструкції щодо проведення поділу, виділу, розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 р. № 55 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 6 липня 2007 за № 774/14041.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що доводи, викладені в касаційній скарзі, наведених висновків судів не спростовують, враховуючи наступне.

Відповідно до частини першої та другої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов'язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами п. 10 ч. «б» ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження щодо обліку та реєстрації відповідно до закону об'єктів нерухомого майна незалежно від форм власності.

Згідно п. 1.4. Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 07.02.2002 року №7/5 (далі - Тимчасове положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно), реєстрація прав власності на нерухоме майно - це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв'язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об'єктів нерухомого майна на підставі правовстановлювальних документів, за рахунок коштів особи, що звернулася до БТІ.

Відповідно п. 6.1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності: а) органами місцевого самоврядування: у разі виділення окремого будинку зі складу об'єкта нерухомого майна, що складається із двох або більше будинків (будівель); також фізичним та юридичним особам на підставі документів, установлених законодавством, які підтверджують їх право власності на об'єкти нерухомого майна, крім правовстановлювальних документів, передбачених у додатку 1 до пункту 2.1 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно.

Пунктом 1 додатку Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно встановлений Перелік право встановлювальних документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого, зокрема, до них відносяться: договори, за якими відповідно до законодавства передбачається перехід права власності, зокрема купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання, лізингу, предметом яких є нерухоме майно, про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно, договори про задоволення вимог іпотекодержателя, договори про виділ у натурі частки нерухомого майна, про поділ нерухомого майна, що є в спільній частковій чи спільній сумісній власності; свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, що видаються державними та приватними нотаріусами; свідоцтва про право на спадщину, видані державними нотаріусами; свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, видані державними та приватними нотаріусами; свідоцтва про придбання об'єктів нерухомого майна на аукціонах з реалізації заставленого майна, видані державними та приватними нотаріусами; свідоцтва про право власності на об'єкти нерухомого майна, видані органами місцевого самоврядування та місцевими державними адміністраціями; свідоцтва про право власності, видані органами приватизації наймачам квартир у державному житловому фонді; свідоцтва про право на спадщину та свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, оформлені консульськими установами України; договори відчуження нерухомого майна, що перебуває у податковій заставі, укладені шляхом проведення цільових біржових чи позабіржових аукціонів з метою погашення податкового зобов'язання; рішення судів, третейських судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності; акти про денаціоналізацію (демуніципалізацію) будівель; витяг із нотаріально посвідченого договору, укладеного між житлово-будівельним кооперативом або членом цього кооперативу і місцевими органами виконавчої влади, про безстрокове користування відведеною земельною ділянкою і про будівництво багатоквартирного будинку з правом власності на окрему квартиру, за наявності акта про прийняття будинку в експлуатацію; рішення товариського суду про розподіл майна колишнього колгоспного двору; мирова угода, затверджена ухвалою суду; рішення засновника про створення державної (національної) акціонерної компанії, державної (національної) холдингової компанії, відкритого акціонерного товариства, створеного в процесі приватизації (корпоратизації), та акт приймання-передавання нерухомого майна або перелік зазначеного майна, наданий засновником чи державним органом приватизації; дублікати право встановлювальних документів, видані державними та приватними нотаріусами, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, органами приватизації, копії архівних документів, видані державними архівами; свідоцтва про право власності на нерухоме майно загальносоюзних творчих спілок колишнього СРСР, які видаються Фондом державного майна; свідоцтва про право власності, видані Державним управлінням справами, на житлові та нежитлові об'єкти суб'єктам, що беруть участь разом з Державним управлінням справами в будівництві нового житла.

Крім того, відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України (надалі- ЦК України) договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до статті 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. На вимогу фізичної або юридичної особи будь-який правочин з її участю може бути нотаріально посвідчений.

Згідно статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Враховуючи наведене, вбачається, що приймаючи спірне рішення, виконавчий комітет повинен був пересвідчитися в наявності нотаріально посвідченого договору між сторонами про поділ нерухомого майна.

Приписами п. 3.3 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, встановлено виключний перелік підстав відмови у реєстрації прав на нерухоме майно, а саме, якщо: заявлене право не є таким, що підлягає реєстрації відповідно до цього Положення; об'єкт нерухомого майна розташований на території, реєстрацію прав власності на якій здійснює інше БТІ; із заявою про реєстрацію прав власності на нерухоме майно звернулась особа, яка не може бути заявником відповідно до цього Положення; подані документи не відповідають вимогам, установленим цим Положенням та іншими актами чинного законодавства України, або не дають змоги установити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства; заявлене право вже зареєстроване; не проведено інвентаризаційних робіт або якщо вони проведені не тим БТІ, яке здійснює реєстрацію прав власності на нерухоме майно; у разі отримання інформації про накладення арешту на відчуження об'єктів нерухомого майна з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Згідно пункту 1.1. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 р. N 55 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 6 липня 2007 за N 774/14041 визначено порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна (далі - об'єкти нерухомого майна), крім земельних ділянок. При підготовці проектних документів щодо можливості проведення робіт з поділу, виділу розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням висновку щодо технічної можливості поділу об'єкту нерухомого майна або висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки об'єкта нерухомого майна. Вказаний висновок готує Бюро технічної інвентаризації.

Як вбачається матеріалів справи, приймаючи спірне рішення, виконавчий комітет Красноармійської міської ради, не пересвідчився в наявності висновку БТІ, отже порушив вимоги Тимчасового положення про порядок держави реєстрації прав власності на нерухоме майно та Інструкції щодо проведення поділу, виділу, розрахунку часток об'єктів нерухомого майна.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що при прийнятті оскаржуваного рішення, відповідач перевищив надані йому законодавством повноваження, та порушив вимоги частини третьої статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», відповідно до якої органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд апеляційної інстанції не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28 травня 2014 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Кравцов О.В.

Судді Єрьомін А.В.

Цуркан М.І.