Справа № 810/3309/14
Суддя: Волков А.С.
Дата ухвалення: 2015-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 жовтня 2015 року Справа № 810/3309/14

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Волкова А.С., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВП "СКІФ" до Миронівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "ВП "СКІФ" з позовом до Миронівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Миронівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області від 22.05.2014 №, згідно з яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на 1855035,00 грн. та нараховано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у сумі 927518,00 грн.

В основу визначення податкових зобовязань згідно із зазначеним податковим повідомленням-рішенням податковим органом покладено твердження про неправомірне формування податкового кредиту з податку на додану вартість за рахунок сум податку, сплачених контрагенту у складі ціни придбаного товару. Податковий орган стверджував, що в дійсності господарські операції мали безтоварний (фіктивний) характер, а договір та інші фінансово-господарські документи учасники цих господарських операцій склали з метою неправомірного отримання податкової вигоди. За твердженням податкового органу, це призвело до завищення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що правильно визначив податкові зобовязання з податку на додану вартість, а висновки податкового органу вважає безпідставними, оскільки господарські операції мали реальний характер. Позивач своєчасно подав декларацію з податку на додану вартість, в якій відобразив податкові зобовязання та податковий кредит за результатом здійснення господарських операцій, ці факти підтверджуються документально, господарські операції належним чином відображені у бухгалтерському обліку та податковій звітності. Таким чином, позивач просив суд податкове повідомлення-рішення визнати протиправним і скасувати.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 29.07.2014, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.12.2014, суд відмовив у задоволенні позову.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30.06.2015 скасовано постанову Київського окружного адміністративного суду від 29.07.2014 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02.12.2014, справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою від 17.07.2015 справу прийнято до провадження Київського окружного адміністративного суду.

Відповідач позову не визнав, в обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що податкове повідомлення-рішення є правомірним, просив суд у задоволенні позову відмовити.

У призначений для судового розгляду день і час до суду зявився представник позивача. Відповідач до суду не з'явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, явку свого представника в судове засідання не забезпечив, жодних заяв чи клопотань до суду не надав.

Враховуючи відсутність потреби у заслуховуванні свідків чи експертів, суд на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалою від 15.09.2015 постановив про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши представлені сторонами документи та інші зібрані по справі матеріали, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВП "СКІФ" є юридичною особою, зареєстроване 09.11.2006, як платник податків перебуває на податковому обліку у Миронівській обєднаній державній податковій інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області, зареєстроване як платник податку на додану вартість.

Видами діяльності позивача за КВЕД є: виробництво меблів для офісів і підприємств торгівлі; виробництво кухонних меблів; виробництво інших меблів; ремонт меблів і домашнього начиння; оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; неспеціалізована оптова торгівля; інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; роздрібна торгівля меблями, освітлювальним приладдям та іншими товарами для дому в спеціалізованих магазинах.

У травні 2014 року посадовими особами Миронівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань правомірності нарахування відємного значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту та бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за березень 2014 року (акт перевірки від 13.05.2014 №359/15-01/34374620.

За результатами перевірки посадові особи контролюючого органу дійшли висновку, про порушення позивачем вимог чинного законодавства, а саме:

пункту 201.6 статті 201, статті 185, статті 186, статті 187, статті 188, статті 200 Податкового кодексу України, статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", положень Цивільного кодексу України, що виявилось у завищенні податкового кредиту на загальну суму 1855034,97 грн. та призвело до завищення суми відємного значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту за лютий 2014 року та завищення заявленої суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за березень 2014 року на суму 1855034,00 грн.

Висновки посадових осіб відповідача повязуються з оцінкою господарських операцій з придбання (поставки) товарів, які здійснювались між позивачем та ТОВ "Торговий Дім "Скіф", зокрема, відсутністю документів, що підтверджують оплату за придбаний товар.

За результатами перевірки Миронівська обєднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Київській області прийняла податкове повідомлення-рішення від 22.05.2014 №, згідно з яким зменшила позивачу суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на 1855035,00 грн. та нарахувала штрафні (фінансові) санкції (штраф) у сумі 927518,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

З метою всебічного і повного зясування обставин справи суд витребував від позивача первинні фінансово-господарські документи, що підтверджують факти поставки товару та оплати його вартості, у тому числі сплати сум податку на додану вартість у складі ціни товару. Крім того, суд зобовязав позивача надати витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, що містять дані про Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Скіф".

Суд на підставі зібраних по справі доказів встановив наступне.

У квітні 2011 року між ТОВ "Торговий Дім "Скіф" (поклажедавець) та позивачем (зберігач) укладено договір відповідального зберігання від 25.04.2011 № 4-01, відповідно до якого поклажедавець передав, а позивач (зберігач) прийняв на зберігання на строк до 31 грудня 2011 року з можливістю пролонгації на наступний календарний рік майно (меблеві комплектуючі).

На підтвердження виконання умов даного договору відповідального зберігання позивач надав суду копії актів приймання-передачі, видаткових накладних, а також оборотно-сальдові відомості по рахунку 023 "Матеріальні цінності на відповідальному зберіганні" за 2012 та 2013 роки, на якому ведеться облік прийнятих товарно-матеріальних цінностей на відповідальне зберігання з приводу відмови від акцепту розрахункових документів постачальників; одержаних від постачальників, але не сплачених товарно-матеріальних цінностей (ТМЦ), заборонених до витрачання до їх оплати; одержаних ТМЦ надміру, чим у видаткових документах постачальників; сплачених покупцями товарно-матеріальних цінностей, які дозволено, як виняток, залишати на відповідальному зберіганні, оформлених охоронними розписками, та не вивезених з причин, незалежних від підприємства тощо.

Станом на 30.12.2012 на відповідальному зберіганні у позивача знаходилось майно ТОВ "Торговий дім "Скіф" на суму 13843195,77 грн.

У лютому 2013 року між позивачем (покупець) і ТОВ "Торговий дім "Скіф" (продавець) укладено договір купівлі-продажу від 13.02.2013 №13/2/13-1, відповідно до якого продавець зобов'язувався передати у власність позивача (покупця) товар (запчастини для кухонних меблів), який знаходився на відповідальному зберіганні у позивача, а позивач зобов'язувався його прийняти і оплатити.

На виконання умов вказаного договору ТОВ "Торговий дім "Скіф" передало, а позивач прийняв у власність товар на суму 11002409,28 грн., у тому числі ПДВ 1833734,88 грн.

На підтвердження факту поставки товару на підставі вказаного договору позивач надав суду копії видаткових накладних, оборотно-сальдову відомість по рахунку 281 "Товари на складі", за яким ведеться облік руху та наявності товарних запасів, що знаходяться нa оптових та розподільчих базах, складах, овочесховищах, морозильниках тощо.

Суд встановив, що транспортування товару за договором купівлі-продажу від 13.02.2013 не здійснювалось, оскільки майно ТОВ "Торговий дім "Скіф" до цього знаходилось на зберіганні у позивача на підставі договору відповідального зберігання від 25.04.2011 № 4-01.

Розрахунки за придбаний товар у грошовій формі між сторонами вказаного договору купівлі-продажу не здійснювались, оскільки сторони домовилися про залік зустрічних однорідних вимог.

Як убачається з листа ТОВ "Торговий Дім "Скіф" від 17.05.2013 № 2/17/05/13, товар вартістю 11002409,29 грн., який знаходився на відповідальному зберіганні у ТОВ "ВП "Скіф", на підставі договору від 13.02.2013 № 13/2/13-1 перейшов у власність ТОВ "ВП "Скіф", при цьому позивач, в порушення вимог пункту 5.3 договору від 13.02.2013 № 13/2/13-1, не розрахувався з ТОВ "Торговий дім "Скіф" за придбаний товар.

Судом встановлено, що 20.02.2013 між позивачем та ТОВ "Торговий дім "Скіф" було укладено угоду про зарахування зустрічних грошових вимог, відповідно до пункту 6 якої, на підставі ч.1 ст.601 ЦК України, сторони домовились зарахувати зустрічні грошові вимоги: вимогу ТОВ "Торговий Дім "Скіф" до ТОВ "ВП "Скіф" за договором про відступлення права вимоги від 13.02.2013 у розмірі 1431700,00 грн.; вимогу ТОВ "Торговий дім "Скіф" до ТОВ "ВП "Скіф" за договором про відступлення права вимоги від 13.02.2013 у розмірі 1431078,96 грн.; вимогу ТОВ "Торговий Дім "Скіф" до ТОВ "ВП "Скіф" за договором від 01.04.2008 № 365 у розмірі 1915751,23 грн.; вимогу ТОВ "Торговий Дім "Скіф" до ТОВ "ВП "Скіф" за договором купівлі-продажу від 13.02.2013 № 13/2/13-1 у розмірі 11002409,28 грн.; а також, частину вимоги ТОВ "ВП "Скіф" до ТОВ "Торговий Дім "Скіф" за договором про відступлення права вимоги від 13.02.2013, укладеного між позивачем та ОСОБА_1, та кредитним договором №818 К-Н від 20.06.2008 у розмірі 15780939,47 грн.

На підставі вказаної угоди про зарахування зустрічних грошових вимог припиняється зобов'язання ТОВ "ВП "Скіф" по оплаті ТОВ "Торговий Дім "Скіф", серед іншого, вартості переданого товару за договором купівлі-продажу від 13.02.2013 №13/2/13-1 (пункт 7 угоди).

Щодо взаємовідносин між позивачем і ТОВ "Торговий дім "Скіф" суд також встановив наступне.

Відповідно до витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців видами діяльності ТОВ "Торговий Дім "Скіф" є виробництво інших меблів, оптова торгівля меблями, килимами й освітлювальним приладдям, роздрібна торгівля меблями, освітлювальним приладдям та іншими товарами для дому в спеціалізованих магазинах та ін..

Ухвалою господарського суду м. Києва від 02.06.2014 у справі №910/5696/13 за заявою міжнародної комерційної компанії "Скайлайн корпорейшн" до ТОВ "Торговий Дім "Скіф" про визнання банкрутом, ТОВ "Торговий дім "Скіф" ліквідовано як юридичну особу, у зв'язку з банкрутством.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 25.06.2014 у справі №910/5696/13 визнано кредитором ТОВ "Торговий дім "Скіф" - ТОВ"ВП "Скіф" на суму 15718562,89 грн. - 4 черга. При цьому, в даній ухвалі зазначено, що 06.06.2013 з вимогами до боржника звернулось ТОВ "ВП "Скіф" на суму 15718562,89 грн. В обґрунтування своїх вимог ТОВ "ВП "Скіф" посилається на укладену 20.02.2013 між TOB "ВП "Скіф" та TOB "Торговий Дім "Скіф" угоду про зарахування зустрічних грошових вимог, відповідно до умов якої сторони домовилися зарахувати зустрічні грошові вимоги.

Таким чином, після зарахування зустрічних грошових вимог заборгованість TOB "Торговий Дім "Скіф" перед TOB "ВП "Скіф" становить 15718562,89 грн. Вимоги TOB "ВП "Скіф" визнані боржником в повному обсязі, визнані та включені розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач у податковій декларації за лютий 2013 року задекларував податковий кредит за господарською операцією з ТОВ "Торговий Дім "Скіф" в розмірі 9275174,96 грн., крім того ПДВ в розмірі 1855034,99 грн.

6 червня 2013 року позивач подав до Миронівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок, згідно з яким виправив помилки за звітний період - лютий 2013 року, а саме, уточнив наступні показники податкової декларації: рядок 10.1 "придбання (виготовлення, будівництво, спорудження, створення) з податком на додану вартість на митній території України товарів/послуг та необоротних активів з метою їх використання виключно у межах господарської діяльності платника податку для здійснення операцій, які підлягають оподаткуванню за основною ставкою та нульовою ставкою" зменшив обсяги придбання на 9275175,00 грн. та дозволений податковий кредит на 1855035,00 грн., а також рядки 19 "Від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) кредиту" та 20.2 "зарахування від'ємного значення різниці поточного звітного (податкового) періоду до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду", які зменшено на суму ПДВ 1855035,00 грн.

В податковій декларації з податку на додану вартість за лютий 2014 року позивачем задекларовано податковий кредит за договором купівлі-продажу від 13.02.2013 № 13/2/13-1 з ТОВ "Торговий Дім "Скіф" в розмірі 9275174,96 грн., крім того, ПДВ в розмірі 1855034,99 грн.

Згідно поданої позивачем податкової декларації з податку на додану вартість за березень 2014 року та додатків до неї, ТОВ "ВП "Скіф" заявлено до бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку 1984178,00 грн.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

В силу положень пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (далі ПК України) (в редакції, яка була чинною на час здійснення господарських операцій) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст. 198 ПК України).

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (далі ПК України) (в редакції, яка була чинною на час здійснення господарських операцій) передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Положеннями пункту 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 ПК України бюджетне відшкодування - відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Згідно з пунктом 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до вимог п. 200.4 ст. 200 ПК України (в редакції, чинній на час спірних правовідносин), якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У справі, що розглядалась, суд дійшов висновку, що операції з придбання товару, що здійснювались між позивачем і ТОВ "Торговий Дім "Скіф", мали реальний характер і є пов'язаними з підприємницькою діяльністю позивача, факти поставки (придбання) товару на користь позивача та здійснення заліку зустрічних однорідних вимог в якості способу розрахунків підтверджуються документально первинними фінансово-господарськими документами і судовими рішеннями, господарські операції належним чином відображені у податковому обліку та податковій звітності; право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість підтверджується податковими накладними.

Твердження податкового органу про неправомірне формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість, завищення показника від'ємного значення цього податку і завищення сум бюджетного відшкодування, були спростовані під час судового розгляду, а надані позивачем докази є переконливими і достатніми для висновку суду щодо реальності господарських операцій.

Тому, податкове повідомлення-рішення від 22.05.2014 №, згідно з яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, підлягає скасуванню як безпідставне.

За наведених обставин позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач за подання позовної заяви сплатив судовий збір, доказів понесення інших судових витрат суду не надав. Таким чином, судові витрати щодо сплати судового збору підлягають присудженню за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа на користь позивача.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 180, 185, 187, 193, 198, 202, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкового повідомлення-рішення Миронівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області від 22.05.2014 №, згідно з яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на 1855035,00 грн. та нараховано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у сумі 927518,00 грн.

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок асигнувань Миронівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВП "СКІФ" судові витрати у сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Волков А.С.