Справа № 805/3561/15-а
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2015-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2015 р. Справа №805/3561/15-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови: 13-15

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Волгіної Н.П.,

при секретарі судового засідання - Маковецькій О.О.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в м. Артемівську та Артемівському районі Донецькій області

про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити пені дії та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до Донецького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Управління Пенсійного фонду України в м. Артемівську та Артемівському районі Донецькій області, в якій (з урахуванням уточнень) просить суд:

- визнати дії Управління Пенсійного фонду України в м. Артемівську та Артемівському районі Донецькій області щодо ненадання позивачу аргументованої відповіді на її звернення від 12 травня 2015 року та 12 червня 2015 року в передбачені законом строки незаконними та зобовязати відповідача надати письмову аргументовану відповідь;

- стягнути з Управління Пенсійного фонду України в м. Артемівську та Артемівському районі Донецькій області моральну шкоду у розмірі 2 000,00 грн (а.с. 4-5, 14-15, 57).

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

У звязку із заниженням розміру пенсії позивач неодноразово зверталась до відповідача із заявами щодо отримання розяснень з питання нарахування їй пенсії, однак аргументованої відповіді не отримала досі.

12 травня 2015 року ОСОБА_1 звернулась із заявою, в порядку, передбаченому Законом України «Про звернення громадян», в якій черговий раз просила розяснити їй як саме їй нараховувалась пенсії (порядок нарахування) та з чого складається її пенсія.

Не отримавши протягом місяця відповідь на своє звернення позивач 12 червня 2015 року знов звернулась із відповідною заявою до відповідача, відповідь на яку досі не отримала.

Зазначила, що не надавши їй відповіді на вказані вище звернення, відповідачем була спричинена ОСОБА_1 моральна шкода, так як через низьку пенсію вона протягом 13 років не може купувати необхідні їй ліки, дозволити відпочинок у санаторії, обмежена у виборі продуктів харчування. Зазначила, що все це підірвало її здоровя. Крім цього, позивач понесла й матеріальні збитки, повязані зі зверненням до адвокату та поїздками до відповідача у м. Артемівськ та до суду (а.с. 4-5, 14-15, 57, 66).

Позивач у судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просила позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача, зазначивши наступне.

Позивач перебуває на обліку та є одержувачем пенсії за віком, яка призначена їй з 1 січня 2002 року відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення.

21 листопада 2014 року позивач звернулась до Управління із скаргою, у якій просила перарахувати їй пенсію та надати письмову відповідь на дану скаргу, яка була розглянута у встановлені Законом України Про звернення громадян строки, позивачу була надана відповідь 3 грудня 2014 року, яка направлена їй поштою 3 грудня 2014 року.

24 лютого 2015 року позивач знову звернулась до Управління зі скаргою, у якій просила перарахувати їй пенсію та надати письмову відповідь на дану скаргу. Дана скарга була розглянута у встановлені строки Законом України Про звернення громадян та позивачу було надане розяснення (відповідь) від 10 березня 2015 року, яку вона отримала особисто 10 березня 2015 року, про що в журналі реєстрації мається її особистий підпис.

12 травня 2015 року позивач знову особисто звертається до управління із заявою, у якій просить перарахувати їй пенсію, посилаючись на ті ж самі підстави, що і в скарзі від 21 листопада 2014 року та від 24 лютого 2015 року, та надати письмову відповідь на дану заяву. При прийманні заяви позивачу біло повідомлено про те, що відповідь вона може отримати особисто або поштою. Вказана заява була зареєстрована у журналі реєстрації та на неї була заведена реєстраційно-контрольна картка № 18 та зазначений термін виконання до 26 травня 2015 року. Дана заява була розглянута 26 травня 2015 року, відповідь позивачу була направлена поштою 27 травня 2015 року, про що зазначено у реєстрі відправки поштової кореспонденції № 184 від 27 травня 2015 року за № 29.

12 червня 2015 року позивач знов звертається із заявою про те, що вона не отримала відповідь на своє звернення від 12 травня 2015 року. Дана заява була зареєстрована у журналі реєстрації та на неї була заведена реєстраційно-контрольна картка № 22 та встановлений термін виконання до 26 червня 2015 року. Дана заява була розглянута управлінням у встановлені Законом України Про звернення громадян строки відповідь позивачу була надана 26 червня 2015 року, яка була відправлена їй поштою у той же день 26 червня 2015 року, про що зазначено у реєстрі відправки поштової кореспонденції № 223 від 26 червня 2015 року за № 44.

Таким чином, управління не порушувало права позивача щодо отримання відповідей відповідно до вимог Закону України "Про звернення громадян та діяло в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищенаведене відповідач просить суд відмовити позивачу у задоволенні її позовних вимог в повному обсязі (а.с. 20-21).

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2, отримує пенсію за віком, яка була призначена їй з 1 січня 2002 року. Зазначене встановлено за поясненнями сторін, підтверджується матеріалами справи та не є спірним у даній справі.

Позивач у період до травня 2015 року неодноразово зверталась до відповідача із заявами щодо розяснення їй складових частин розміру її пенсії та порядку її перерахунку та отримувала відповіді, які її не задовольнили (а.с. 22-33).

12 травня 2015 року позивач знов звернулась до начальника Управління Пенсійного фонду України в м. Артемівську та Артемівському районі Донецькій області із заявою з посиланням на Закон України «Про звернення громадян», в якій просила відповідача надати розяснення якими документами керувались в управлінні при призначенні їй пенсії в розмірі 129 грн замість 268 грн та просила також повідомити: розмір перерахованої їй пенсії з 1 січня 2009 року по 31 грудня 2013 року; з якого місяця та року збільшувався розмір пенсії; з якої причини здійснений перерахунок пенсії (збільшення прожиткового мінімуму чи інші причини); чому не проводилась індексація пенсії позивача у звязку із ростом інфляції у 2014 році. Вказана заява була зареєстрована відповідачем 12 травня 2015 року за вх. № 18(71/1)/К-01-01-03 (а.с. 6, 34-36).

26 травня 2015 року відповідачем була надана відповідь позивачу на її звернення від 12 травня 2015 року, в якій повідомлений порядок призначення їй пенсії, та яка, за поясненням представника відповідача, була направлена позивачу простою поштовою кореспонденцією. В якості адреси у цьому листі зазначено м. Артемівськ (а.с. 35-40).

Згідно Реєстру поштових відправлень № 184 від 27 травня 2015 року (п. 29), лист-відповідь від 26 травня 2015 року на заяву позивача від 12 травня 2015 року був направлений останній 27 травня 2015 року, але до м. Артемівськ Донецької області (а.с. 41-42, 72-74).

При цьому, відповідно до листа від 26 жовтня 2015 року вих. № 07/6-2953, підписаного начальником Центру поштового звязку № 2 у м. Артемівськ Донецької області, поштова кореспонденція на імя ОСОБА_1 від 27 травня 2015 року була направлена останній до м. Часів Яр Донецької області (а.с. 93).

Разом із цим, згідно довідки від 24 жовтня 2015 року, підписаної листоношею ОСОБА_3 (а.с. 92) на адресу позивача проста поштова кореспонденція з травня 2015 року не надходила.

12 червня 2015 року позивач звернулась до відповідача із заявою, в якій просила надати їй відповідь на її звернення від 12 травня 2015 року, яка відповідно до реєстраційно-контрольної картки відповідача була зареєстрована за вх. № 22(7)/К-01-01-15 (а.с. 43-44, 75-77).

26 червня 2015 року позивачу була надана відповідь, в якій повідомлено про направлення 27 травня 2015 року на її адресу відповіді на звернення від 12 травня 2015 року. В якості адреси у цьому листі зазначено м. Артемівськ (а.с. 45-46).

Згідно Реєстру поштових відправлень № 223 від 26 червня 2015 року (п. 44), лист-відповідь від 26 червня 2015 року на заяву позивача від 12 червня 2015 року був направлений останній 26 червня 2015 року простою поштовою кореспонденцією до м. Часів Яр Донецької області (а.с. 41-42, 72-74).

Як пояснила позивач у судовому засіданні, відповідь на своє звернення від 12 травня 2015 року вона отримала особисто в Управлінні пенсійного фонду України в м. Артемівську та Артемівському районі у червні 2015 року під час чергового візиту до відповідача, але не памятає якого саме числа, крім цього зазначила, що ця відповідь її не влаштовує, так як в останній не містяться відповіді на всі її запитання.

Не погодившись із отриманою відповіддю, позивач звернулась до суду із даним адміністративним позовом.

При прийнятті рішення по справі суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням прав особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 40 Конституції України встановлено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Закону України «Про звернення громадян» від 2 жовтня 1996 року № 393/96-ВР (далі - Закон України «Про звернення громадян», Закон № 393/96-ВР).

Відповідно до преамбули Закону України «Про звернення громадян» від 2 жовтня 1996 року № 393/96-ВР (далі - Закон України «Про звернення громадян», Закон № 393/96-ВР) цей Закон регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно ст. 3 зазначеного Закону під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Зокрема, заява (клопотання) це звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

Як встановлено в судовому засіданні 12 травня 2015 року та 12 червня 2015 року позивач звернулась до відповідача із заявами, які відповідають ст. 3 Закону України «Про звернення громадян».

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань.

Згідно ч. 1 ст. 20 Закону № 393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідь позивачу від 26 травня 2015 року на її звернення від 12 травня 2015 року була відправлена останній у м. Часів Яр (що вбачається із листа Центру поштового звязку № 2 у м. Артемівськ Донецької області від 26 жовтня 2015 року (а.с. 93), хоча при цьому у самій відповіді зазначена невірна адреса позивача - м. Артемівськ); відповідь позивачу на її заяву від 12 червня 2015 року була направлена останній у м. Часів Яр (що також вбачається із листа Центру поштового звязку № 2 у м. Артемівськ Донецької області від 26 жовтня 2015 року (а.с. 93) та Реєстру поштової кореспонденції № 223, хоча при цьому у самій відповіді зазначена невірна адреса позивача - м. Артемівськ).

Суд зазначає, що Закон України «Про звернення громадян» не містить вимоги щодо направлення відповідей на заяви громадян заказаною кореспонденцією.

Крім цього, в судовому засіданні встановлено, що відповідь відповідача від 26 травня 2015 року була отримана ОСОБА_1 (позивачем суду був наданий примірник вказаної відповіді) у червні 2015 року в приміщенні відповідача особисто. Як зазначила позивач, вона отримала відповідь, коли здавала до канцелярії нову заяву. Суду не надано доказів на підтвердження того, що позивачем подавались до Управління Пенсійного фонду України у м. Артемівську інші скарги чи заяви ніж заява, подана останньою до канцелярії відповідача 12 червня 2015 року. Крім цього, позивач у позовній заяві та у судовому засіданні наголошувала на тому, що вважає недотриманням відповідачем строку надання відповідачем відповіді тому, що вона не отримала відповідь на свою заяву в строк до 12 червня 2015 року (а не те, що відповідь не була в цей строк їй направлена).

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем не порушені строки надання відповідей на звернення (заяви) позивача від 12 травня 2015 року та 12 червня 2015 року, встановлені ст. 20 Закону № 393/96-ВР.

Крім цього, у заяві позивача від 12 червня 2015 року міститься вимога надати відповідь останній саме на заяву від 12 травня 2015 року інших прохань чи вимог заява не містить.

Враховуючи наведене вище суд дійшов висновку про необхідність відмовити позивачу у задоволенні її позовних вимог про визнання дій Управління Пенсійного фонду України в м. Артемівську та Артемівському районі Донецькій області щодо ненадання їй відповіді на її звернення від 12 травня 2015 року та 12 червня 2015 року в передбачені законом строки незаконними.

Щодо позовних вимог позивача про зобовязання відповідача надати їй письмову аргументовану відповідь на її звернення від 12 травня 2015 року, суд зазначає наступне.

Як вбачається із заяви позивача від 12 травня 2015 року, в останній міститься прохання (вимога) до відповідача надати відповідь щодо розміру нарахованої (та перерахованої) особисто ОСОБА_1 пенсії у період з 1 січня 2009 року по 31 грудня 2013 року, а не загальний порядок нарахування (та перерахування) такової пенсії, передбачений чинним законодавством, - із зазначенням підстав зміни розміру її пенсії у цей період та повідомленням чому не застосовувалась при здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_1 індексація (якщо застосовувалась зазначити про це).

Як вбачається із відповіді відповідача від 26 травня 2015 року, зазначена інформація позивачу надана не була. Тобто, відповідь позивачу на її заяву від 12 травня 2015 року відповідачем була надана не в повному обсязі.

Враховуючі наведене, позовні вимоги позивача про зобовязання відповідача надати їй письмову аргументовану відповідь на її звернення від 12 травня 2015 року - підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з Управління Пенсійного фонду України в м. Артемівську та Артемівському районі Донецькій області моральної шкоди у розмірі 2 000,00 грн, суд зазначає наступне.

Статтею 23 Цивільного кодексу України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У відповідності до Постанови Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Крім цього, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5 - під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено - в чому саме полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають три складові частини, за наявності яких і настає відповідальність, а саме: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факт наявності моральної шкоди, спричиненої позивачу саме внаслідок ненадання їй обґрунтованої відповіді на її звернення до відповідача від 12 травня 2015 року.

Відповідно, позовні вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають.

Згідно ч.1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ст. 87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду було сплачено 255,78 грн (а.с. 3, 12).

Крім цього, позивач понесла витрати, повязані із її прибуттям до суду в розмірі 129,14 грн (а.с. 87-90).

Беручи до уваги наведене вище, враховуючи, що судом прийнято рішення про задоволення позовних вимог позивача щодо зобовязання відповідача надати повну та обґрунтовану відповідь на її звернення від 12 травня 2015 року, що фактично є прийняттям рішення у даній справі на користь позивача, так як саме таке рішення суду спрямовано на захист прав позивача щодо отримання нею повної відповіді на її звернення, - тому суд вважає за необхідне стягнути із відповідача судові витрати, понесені позивачем, у повному обсязі - у загальному розмірі 384,92 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 11, 94, 154, 160 - 163, 167, 185, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Артемівську та Артемівському районі Донецької області про визнання незаконними дій та зобовязання вчинити дії, стягнення моральної шкоди задовольнити.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м. Артемівську та Артемівському районі Донецької області надати відповіді на звернення ОСОБА_1 від 12 травня 2015 року та 12 червня 2015 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в м. Артемівську та Артемівському районі Донецької області () витрати, повязані з розглядом справи в загальному розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) 92 копійки, з яких 255 (двісті пятдесят пять) гривень 78 копійок судовий збір, 129 (сто двадцять девять) гривень 14 копійок - витрати, повязані з прибуттям позивача до суду.

Постанова прийнята у нарадчій кімнаті, її вступна та резолютивна частини проголошені в судовому засіданні 28 жовтня 2015 року в присутності позивача та представника відповідача.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, складеної в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлений у повному обсязі 2 листопада 2015 року.

Суддя Волгіна Н.П.