Справа № 825/3406/15-а
Суддя: Скалозуб Ю.О.
Дата ухвалення: 2015-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

27 жовтня 2015 року Чернігів Справа № 825/3406/15-а

Суддя Чернігівського окружного адміністративного суду Скалозуб Ю.О., за участі секретаря Терехової Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу
за позовом ОСОБА_1
до військової частини НОМЕР_1
третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1
про визнання неправомірною бездіяльність, стягнення грошової компенсації, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до 1. військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 , відповідач -1), третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідач -2), в якому просить суд:
- визнати неправомірною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 стосовно не виплати ОСОБА_1 нарахованої згідно наказу ТВО військового комісара Чернігівського ОВК від 10.12.2014 № 575 за період з 18.03.2014 по 30.11.2014, від 02.01.2015 № 02 за грудень 2014 року, від 04.02.2015 № 90 за січень 2015 року, від 04.03.2015 року № 169 за лютий 2015 року грошової компенсації замість встановлених норм харчування в сумі 5973,18 грн.;
- стягнути з в/ч НОМЕР_1 нараховану грошову компенсацію в сумі 5973,18 грн.
Свої вимоги мотивує тим, що його було зараховано на продовольче забезпечення, але йому не було в добровільному порядку виплачено за спірний період грошову компенсацію замість встановлених норм харчування, тому позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Позивач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його участі.
Представник в/ч НОМЕР_1 в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.
Представник Чернігівського ОВК у судове засідання також не з`явився, надав суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його участі.
За таких обставин, враховуючи ч. 1 ст. 41 КАС України, суд вважає за можливе розглянути спір по суті на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.
Судом встановлено, що 18.03.2014 ОСОБА_1 був призваний на військову службу до відповідної військової частини, що підтверджується наказом № 9 (а.с. 5).
Дослідивши фактичні обставини справи та надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Згідно статті 1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Частиною 1 статті 9-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей визначено, що продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 2.3. Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час, затвердженого наказом Міністра оборони України від 09.12.2002 № 402 у Збройних Силах України (далі Положення № 402) забезпечення харчуванням військовослужбовців та інших категорій за встановленими нормами здійснюється за рахунок держави. Уточнення вартості норм харчування проводиться Головним продовольчим управлінням, виходячи із середніх діючих цін на продукти харчування, і доводиться ним до військ (сил) не частіше одного разу на квартал. Військовослужбовцям та іншим категоріям норми харчування видаються через відповідні їдальні або замість установлених норм харчування (основні й додаткові продукти) виплачується грошова компенсація у розмірі вартості цих норм.
При цьому, за рахунок держави харчуванням забезпечуються, зокрема громадяни, які призвані на військову службу у зв`язку з оголошенням мобілізації, - з дня прибуття їх до військового комісаріату (підпункт н пункт 1 приміток до норми № 1 загальновійськова норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 № 426).
Відповідно до п. 1.10 Положення № 402 військовослужбовці, які прибули у військову частину, зараховуються на продовольче забезпечення наказом командира військової частини.
Отже, судом встановлено, що відповідно до розпорядження начальника Центрального управління продовольчого забезпечення Збройних Сил України тилу Збройних Сил України від 07.06.2012 № 905 Про прикріплення на продовольче забезпечення військовослужбовців військових частин (установ) Чернігівського гарнізону, які самостійно ведуть військове господарство військовослужбовці ІНФОРМАЦІЯ_4 та військових комісаріатів області знаходяться на продовольчому забезпеченні в/ч НОМЕР_1 , що не заперечується відповідачами.
10.12.2014 тимчасово виконуючим обов`язки військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 видано наказ № 575 про зарахування на продовольче забезпечення військовослужбовців, призваних у зв`язку з мобілізацією (у т.ч. ОСОБА_1 згідно Додатку 7 до наказу від 10.12.2014 № 575), при в/ч НОМЕР_1 з 01.12.2014 та про виплату військовослужбовцям, призваним у зв`язку із мобілізацією, грошову компенсацію замість належних норм харчування у розмірі вартості набору продуктів за нормою №1 (загальновійськова) за період з 18.03.2014 по 30.11.2014 згідно затверджених відомостей (у т.ч. ОСОБА_1 згідно Додатку 7 до наказу від 10.12.2014 № 575 у розмірі 4545,96 грн.).
02.01.2015 тимчасово виконуючим обов`язки військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 видано наказ № 2 у якому зазначено про виплату грошової компенсації замість належних норм харчування за грудень 2014 року у відповідності до відомостей нарахування у зв`язку з неможливістю забезпечення гарячою їжею, військовослужбовцям ІНФОРМАЦІЯ_4 , які призвані у зв`язку з мобілізацією, на підставі наданих рапортів (у т.ч. ОСОБА_1 згідно Додатку 7 до наказу від 02.01.2015 № 2 у розмірі 546,22 грн.).
04.02.2015 військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_4 видано наказ № 90 у якому зазначено про виплату грошової компенсації замість належних норм харчування за нормою №1 (загальновійськова) за період з 01.01.2014 по 31.01.2014 згідно затверджених відомостей у зв`язку з неможливістю забезпечення гарячою їжею, військовослужбовцям районних (міських) військових комісаріатів, які призвані у зв`язку з мобілізацією, на підставі наданих рапортів військовослужбовців (у т.ч. ОСОБА_1 згідно Додатку 7 до наказу від 04.02.2015 № 90 у розмірі 370,02 грн.).
04.03.2015 військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_4 видано наказ № 169 у якому зазначено про виплату грошової компенсації замість належних норм харчування за лютий 2014 року згідно затверджених відомостей у зв`язку з неможливістю забезпечення гарячою їжею, військовослужбовцям ІНФОРМАЦІЯ_4 , які призвані у зв`язку з мобілізацією, на підставі наданих рапортів (у т.ч. ОСОБА_1 згідно Додатку 7 до наказу від 04.03.2015 № 169 у розмірі 317,16 грн.).
При цьому, з матеріалів справи вбачається, що з вищезазначеними наказами позивач ознайомлений не був, доказів їх оголошення Чернігівським ОВК суду також надано не було.
Таким чином, досліджуючи питання правомірності заявлених вимог, суд наголошує, що з матеріалів справи вбачається, що зарахування на продовольче забезпечення ОСОБА_1 до в/ч НОМЕР_1 фактично було здійснено тимчасово виконуючим обов`язки військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 10.12.2014, що підтверджується наказом від № 575.
Суд наголошує, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у приєднаних до матеріалів справи запереченнях фактично визнає встановлені судом обставини, оскільки зазначає, що саме з метою приведення власної діяльності до вимог законодавства України та відновлення порушених прав позивача наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 від 10.12.2014 № 575 позивача було зараховано на продовольче забезпечення при в/ч НОМЕР_1 .
Крім того, суд наголошує, що доказів, щодо скасування зазначених наказів суду надано не було, а тому вони є чинними. Держава, у особі ІНФОРМАЦІЯ_4 та в/ч НОМЕР_1 взяла на себе зобов`язання на продовольче забезпечення, повноцінне харчування військовослужбовців, які прибули у військову частину у зв`язку з оголошенням мобілізації для виконання покладеного на них ст. 65 Конституції України обов`язку. При цьому, п. 2.3. Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час, військовослужбовцям та іншим категоріям норми харчування видаються через відповідні їдальні або замість установлених норм харчування (основні й додаткові продукти) виплачується грошова компенсація у розмірі вартості цих норм.
Суд звертає увагу, що дію зазначеної норми законодавцем призупинено не було. При цьому, слід зазначити, що за частиною першою статті 58 Конституції України, дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
За таких обставин, факт того, що на момент звернення до суду позивач вже був звільненим з військової служби, суд не розцінює так, що приписи Положення, на яке посилається позивач по відношенню до нього застосовані бути не можуть, оскільки такий підхід до вирішення даного спору суперечив би загальновизнаному принципу права, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, а тому, суд вважає, що у разі, якщо військовослужбовців, які прибули у військову частину у зв`язку з оголошенням мобілізації не було забезпечено нормами харчування, то їм виплачується грошова компенсація у розмірі вартості цих норм за весь період в який продовольче забезпечення здійснено не було.
Суд зазначає, що згідно позиції Європейського Суду з прав людини у справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) щодо принципу юридичної визначеності, який означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань (недофінансування) для уникнення відповідальності. При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію чи прийняли закон, то така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, зокрема, щодо фізичних осіб без завчасного повідомлення про зміни в такій політиці чи поведінці, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки, а в даному випадку виконання Закону.
За таких обставин, враховуючи позицію Європейського Суду з прав людини, суд наголошує, що відсутність у відповідача зареєстрованого в органах Державної казначейської служби України зобов`язання 2014 року, не звільняє в/ч НОМЕР_1 від виконання покладених на неї Законом обов`язків взятих перед ОСОБА_1 у період несення ним військової служби у зв`язку з оголошенням мобілізації.
Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що в Аудиторському звіті про результати планового внутрішнього фінансового аудиту та аудиту відповідності фінансово-господарської діяльності в/ч НОМЕР_1 за період з 10.07.2012 по 26.11.2014 (від 26.12.2014 № 234/31/82) зазначено, що втрату доходів на загальну суму 2446343,18 грн. (бюджетом 366951,48 грн. та фізичними особами на суму 2079391,70 грн.) було допущено внаслідок не нарахування та не виплати грошової компенсації замість встановлених норм харчування військовослужбовцям ІНФОРМАЦІЯ_2 , які були призвані на військову службу у зв`язку із оголошенням мобілізації за період з 18.03.2014 по 30.11.2014. При цьому, Північно-Східне територіальне управління внутрішнього аудиту та фінансового контролю МОУ в даному аудиторському звіті зазначило про необхідність в термін до 26 січня 2015 року організувати відшкодування грошової компенсації замість встановлених норм харчування військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_4 , які призвані на військову службу у зв`язку із оголошенням мобілізації на загальну суму 2446343,18 грн.
Про необхідність відшкодування грошової компенсації замість встановлених норм харчування військовослужбовців також повідомлялось в телеграмі тимчасово виконуючого обов`язки начальника штабу першого заступника командувача військ оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_5 командиру в/ч НОМЕР_1 .
За таких обставин, суд визнає, що фактично позивача було зараховано на продовольче забезпечення до в/ч НОМЕР_1 10.12.2014. Поряд з цим необхідно зазначити, що п 1.11 Положення № 402 передбачено, що військовослужбовці та інші категорії, які мають право на одержання встановлених норм харчування за рахунок держави у вигляді гарячої їжі, у разі вибуття з військової частини знімаються з продовольчого забезпечення з будь-якого приймання їжі (сніданку, обіду або вечері) залежно від часу вибуття на підставі наказу командира військової частини про вибуття з видачею атестата на продовольство.
Згідно п. 2.10 Положення № 402, за час, що минув, продукти згідно з нормами харчування не видаються, грошова компенсація може виплачуватися за термін, що не перевищує загального строку позовної давності відповідно до чинного законодавства.
У зв`язку з встановленим, суд приходить до висновку, що згідно вимог чинного законодавства військовослужбовцям та іншим категоріям передбачена виплата грошової компенсації у розмірі вартості установлених норм харчування (основні й додаткові продукти) в разі не видачі їх через відповідні їдальні у межах терміну, що не перевищує загального строку позовної давності. Підставою для здійснення такої компенсації є відповідний наказ.
Таким чином, оскільки докази, які б підтверджували виплату позивачу суми грошової компенсації замість встановлених норм харчування №1 - загальновійськова в/ч НОМЕР_1 суду не надано, то суд приходить до висновку, що позивачу належить до виплати грошова компенсація замість встановлених норм харчування в сумі 5779,36 грн., що підтверджується актом взаємозвірки вартості компенсації замість норм харчування військовослужбовців, призваних на військову службу по мобілізації Чернігівського ОМВК та наказами від 10.12.2014 № 575 за період з 18.03.2014 по 30.11.2014, від 02.01.2015 № 02 за грудень 2014 року, від 04.02.2015 № 90 за січень 2015 року, від 04.03.2015 року № 169 за лютий 2015 року, копії яких містяться в матеріалах справи.
В частині задоволення позову на суму 193,82 грн. суд вважає за необхідне відмовити повністю, оскільки такий розмір грошової компенсації замість встановлених норм харчування не підтверджено матеріалами справи.
Зважаючи на зазначене, позовні вимоги позивача про визнання неправомірною бездіяльності в/ч НОМЕР_1 стосовно не виплати йому нарахованої грошової компенсації у період за період з 18.03.2014 по 12.03.2015 замість встановлених норм харчування та стягнення з в/ч НОМЕР_1 нарахованої грошової компенсації в сумі 5779,36 грн. підлягають задоволенню повністю.
Поряд з цим, необхідно зазначити, що в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право кожного на справедливий, публічний судовий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безпосереднім судом.
Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду.
У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати пункту 1 статті 6, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).
За таких обставин, суд визнає безпідставним посилання відповідача-1 на необхідність залишення даного адміністративного позову без розгляду, оскільки обмеження доступу до правосуддя, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою, не відповідає принципу закріпленому у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Таким чином, встановивши, на підставі досліджених доказів та їх правової оцінки, враховуючи статті 19 Конституції України та частину 1 статті 11, статей 71, 72 Кодексу адміністративного судочинства України, суд визнав неправомірною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 стосовно не виплати ОСОБА_1 нарахованої згідно наказу ТВО військового комісара Чернігівського ОВК від 10.12.2014 № 575 за період з 18.03.2014 по 30.11.2014, від 02.01.2015 № 02 за грудень 2014 року, від 04.02.2015 № 90 за січень 2015 року, від 04.03.2015 року № 169 за лютий 2015 року грошової компенсації замість встановлених норм харчування в сумі 5779,36 грн. І оскільки зміст судового захисту порушеного права полягає у визнанні права позивача на виплату грошової компенсації у розмірі вартості установлених норм харчування (основні й додаткові продукти) з огляду на їх не видачу через відповідні їдальні, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення з в/ч НОМЕР_1 нарахованої грошової компенсації в сумі 5779,36 грн.
В іншій частині позову суд вважає за необхідне відмовити повністю.
Керуючись статей 2, 9, 69-71, 94, 158-163, 167 КАС України, Чернігівський окружний адміністративний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Позов задовольнити частково.
Визнати неправомірною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 стосовно не виплати ОСОБА_1 нарахованої згідно наказу ТВО військового комісара Чернігівського ОВК від 10.12.2014 № 575 за період з 18.03.2014 по 30.11.2014, від 02.01.2015 № 02 за грудень 2014 року, від 04.02.2015 № 90 за січень 2015 року, від 04.03.2015 року № 169 за лютий 2015 року грошової компенсації замість встановлених норм харчування в сумі 5779,36 грн.
Стягнути з в/ч НОМЕР_1 нараховану грошову компенсацію в сумі 5779,36 грн.
В іншій частині позову відмовити повністю.
Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя: Ю.О.Скалозуб