Справа № 5331/10/1070
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2010-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2010 року 5331/10/1070

Київський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді - Лисенко В.І., при секретарі судового засідання Мазуренко О.В., за участю позивача: не з'явився,

представника відповідача: не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у Миронівському районі Київської

області

про визнання недійсним податкового повідомлення - рішення, -

В С Т А Н ОВ И В:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Миронівському районі Київської області про визнання недійсним (з урахуванням уточнення позовних вимог) податкового повідомлення - рішення від 23.11.2009 №/1.

В обгрунтування позовних вимог позивач послався на те, що відповідачем була проведена документальна планова виїзна перевірка фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства. За результатами перевірки був складений акт від 20.10.2009 № 155/17-1/НОМЕР_1, яким встановлено заниження позивачем податкового зобов'язання з податку на додану вартість. На підставі акта перевірки було винесено податкове повідомлення-рішення від 23.11.2009 № /1, яким позивачеві визначено суму податкового зобовязання з податку на додану вартість (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) у розмірі 387666, 27 грн.

Податкове зобовязання з податку на додану вартість та штрафні санкції визначені податковим органом на підставі висновку про фіктивність контрагентів позивача, а тому, віднесення останнім до податкового кредиту податку на додану вартість у розмірі 258444. 18 грн., у звязку з придбанням товарів вказаних контрагентів, є неправомірним.

Відповідач позов не визнав. В запереченнях на адміністративний позов вказує, що позивачем до податкового кредиту включено суму податку на додану вартість згідно податкових накладних, виданих юридичними особами, що мають ознаки фіктивності. Згідно системи розбіжностей податкової звітності встановлено, що вказані підприємства не задекларували операції з продажу товарів позивачу у розмірі 258444. 18 грн.. який включив зазначену суму до податкового кредиту.

Таким чином, відповідач вважає, що позивачем завищено податковий кредит з податку на додану вартість на суму 258444, 18 грн., а отже, податкове повідомлення-рішення, згідно якого визначено податкове зобовязання та штрафні санкції, прийнято відповідачем правомірно.

У судове засідання 08.12.2010 сторони не зявились. Однак, до суду надійшли клопотання позивача та представника відповідача про розгляд справи без їх участі.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи без участі сторін.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 зареєстрований Миронівською районною державною адміністрацією Київської області (номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців - 0003103).

У жовтні 2009 року Державною податковою інспекцією у Миронівському районі Київської області проведено планову виїзну перевірку з питань дотримання позивачем вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 07.07.2008 по 30.06.2009, про що складено акт від 20.10.2009 № 155/17-1/НОМЕР_1.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від

29.10.2009 № /1.

Не погоджуючись з рішенням, прийнятим податковим органом, позивач оскаржив його в адміністративному порядку до ДНІ у Миронівському районі.

За результатами розгляду скарги, оскаржуване рішення залишено без змін, про що прийнято податкове повідомлення-рішення від 23.11.2009 № /1.

У подальшому, позивач звернувся до органів податкової служби вищого рівня, однак, Державною податковою адміністрацією у Київській області та Державною податковою адміністрацією України, за результатами розгляду скарг позивача, податкове повідомлення- рішення про нарахування податкового зобовязання з податку на додану вартість залишено без змін.

Вважаючи податкове повідомлення-рішення відповідача від 23.11.2009 № /1 незаконним, позивач оскаржив його до суду.

У ході судового розгляду справи судом було зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням в кримінальній справі № 66-1173 по обвинуваченню ОСОБА_1 в умисному ухиленні від сплати податків, зборів та інших обовязкових платежів, що входять в систему оподаткування, в значних розмірах за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 212 Кримінального Кодексу України.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2010 року провадження в адміністративній справі поновлено у звязку з набранням законної сили рішення Миронівського районного суду Київської області від 21.10.2010 у кримінальній справі № 1-113/2010 про обвинувачення ОСОБА_1 за статтями 89, 212, 358 Кримінального Кодексу України, а саме - за умисне ухилення від сплати податків та підроблення документів і печаток.

Відповідно до частини четвертої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає, однак, вважає за необхідне надати правову оцінку відносинам, що склались між сторонами.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Спеціальним законом, який визначає платників податків на додану вартість, об'єкти, базу та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних і звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету, є Закон України від 03.04.1997 № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість» (надалі - Закон).

Тому при визначенні податкового кредиту з податку на додану вартість насамперед слід керуватися нормами цього Закону, враховуючи також положення інших законодавчих актів з питань оподаткування, які регулюють порядок та підстави виникнення податкового кредиту з податків і не суперечать спеціальному Закону.

Пунктом 1.7 статті 1 Закону визначено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 цього Закону, датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Відповідно до положень підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8 і цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Виходячи зі змісту п>нкту 7.4 статті 7 Закону, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит можуть мати лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів (робіт, послуг) чи основних фордів з метою використання в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності.

Як убачається з рішення суду Миронівського районного суду Київської області від

21.10.2010 у кримінальній справі № 1-113/2010, підсудний визнав свою вину у вчиненні злочину, який вчинено ним шляхом завищення податкового кредиту при здійсненні операцій з купівлі-продажу шляхом безпідставного використання заповнених бланків податкових накладних з мокрими печатками підприємств з ознаками фіктивності ТОВ «ВТП Сорекс», ТОВ «Фьйорг Альянс» та ТОВ «ПТП Ергофор», та, відповідно, безпідставному внесенні до податкових декларацій з податку на додану вартість сум коштів безпідставно сформованого кредиту.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, враховуючи, що господарські операції, 'на підставі яких позивачем сформовано податковий кредит, не здійснювались, податкові накладні є підробленими, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Миронівському районі Київської області від 23.11.2010 № 2/0 є правомірним, а отже, даний позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони субєкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, повязані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Відповідач не надав суду доказів понесення ним судових витрат, тому підстави для присудження на його користь судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 9, 11, 14, 69-72, 86. 94, 158 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Лисенко В.І.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 10 грудня 2010 р.