Справа № 817/2682/15
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2015-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №817/2682/15

23 жовтня 2015 року 16год. 50хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Шарапи В.М., за участю секретаря судового засідання Левченко Т.М., сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_3 університету водного господарства та природокористування в особі Рівненського автотранспортного коледжу
до Державної фінансової інспекції у Рівненській області
про визнання протиправною та скасування вимог
ВСТАНОВИВ:

Рівненський автотранспортний коледж звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної фінансової інспекції у Рівненській області про визнання протиправною та скасування вимоги "Про усунення порушень законодавства" від 30.07.2015 року №17-03-17/4968 в частині зобов'язання:

-стягнути з винних осіб у порядку, встановленому статтею 136 КЗпП України, матеріальну шкоду в сумі 28988,88 грн., завдану Рівненському автотранспортному коледжу внаслідок виплати без погодження з органом вищого рівня премій і допомоги на лікування у сумі 23610,40 грн., зайвою сплатою нарахованого на цю суму єдиного соціального внеску в сумі 5378,48 грн.;

-стягнути з винних осіб у порядку, встановленому статтею 136 КЗпП України, матеріальну шкоду в сумі 19012,48 грн., завдану Рівненському автотранспортному коледжу внаслідок покриття видатків на вартість спожитих сторонньою особою ФОП ОСОБА_4 комунальних послуг;

-погодити у відповідності до вимог Порядку укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, договорів комісії, доручення та управління майном, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 року №296, з центральним органом виконавчої влади Договір співпраці №19 від 16.04.2014 року, укладений між Рівненським автотранспортним коледжем та ФОП ОСОБА_4

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Пояснила суду на їх обґрунтування, що висновки, покладені в основу оспорюваної вимоги, вважає безпідставними та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи і законодавству. Зазначила, що порушень, описаних в акті перевірки, Рівненський автотранспортний коледж не допускав, у своїй фінансово-господарській діяльності керувався вимогами закону.

Просить позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечила. Пояснила суду на обґрунтування своїх заперечень, що ревізією фінансово-господарської діяльності ОСОБА_3 університету водного господарства та природокористування виявлено порушення Рівненським автотранспортним коледжем, що входить до його складу, вимог законодавства, які призвели до завдання матеріальної шкоди та недотримання порядку укладення державними підприємствами, установами, організаціями договорів.

Просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково.

Судом встановлено, що Державною фінансовою інспекцією у Рівненській області проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності ОСОБА_3 університету водного господарства та природокористування за період 01.08.2012 року 28.02.2015 року, за результатами якої складено акт від 26.06.2015 року №17-03-06/31 (а.с. 67-75).

На підставі акту ревізії органом державного фінансового контролю пред'явлено ректору ОСОБА_3 університету водного господарства та природокористування вимогу "Про усунення порушень законодавства" від 30.07.2015 року №17-03-17/4968, якою, серед іншого, у строк до 30.10.2015 року зобов'язано:

-стягнути з винних осіб у порядку, встановленому статтею 136 КЗпП України, матеріальну шкоду в сумі 28988,88 грн., завдану Рівненському автотранспортному коледжу внаслідок виплати без погодження з органом вищого рівня премій і допомоги на лікування у сумі 23610,40 грн., зайвою сплатою нарахованого на цю суму єдиного соціального внеску в сумі 5378,48 грн.;

-стягнути з винних осіб у порядку, встановленому статтею 136 КЗпП України, матеріальну шкоду в сумі 19012,48 грн., завдану Рівненському автотранспортному коледжу внаслідок покриття видатків на вартість спожитих сторонньою особою ФОП ОСОБА_4 комунальних послуг;

-погодити у відповідності до вимог Порядку укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, договорів комісії, доручення та управління майном, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 року №296, з центральним органом виконавчої влади Договір співпраці №19 від 16.04.2014 року, укладений між Рівненським автотранспортним коледжем та ФОП ОСОБА_4 (а.с. 5-11).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 113 Бюджетного кодексу України, до повноважень органів державного фінансового контролю з контролю за дотриманням бюджетного законодавства належить здійснення контролю за цільовим і ефективним використанням коштів державного бюджету та місцевих бюджетів.

Згідно з п. 1 Положенням про Державну фінансову інспекцію України, яке затверджене Указом Президента України від 23.04.2011 року №499/2011, дана інспекція є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Підпунктом 1 пункту 4 вказаного Положення передбачено, що державна фінансова інспекція України відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний фінансовий контроль за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у бюджетних установах, за дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів.

Частиною 2 статті 2, частиною 1 статті 4 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" від 26.01.1993 року №2939-ХІІ визначено, що державний фінансовий контроль забезпечується, в тому числі, через проведення інспектування, яке здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб.

В свою чергу, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" від 26.01.1993 року №2939-ХІІ, орган державного фінансового контролю вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" від 26.01.1993 року №2939-ХІІ, органу державного фінансового контролю надано право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Повноваження аналогічного характеру закріплені в абзаці 2 підпункту 4 пункту 4 Положення про Державну фінансову інспекцію України, яке затверджене Указом Президента України від 23.04.2011 року №499/2011.

Частиною 2 статті 15 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" від 26.01.1993 року №2939-ХІІ встановлено, що законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

В силу вимог підпункту 21 пункту 6 Положення про Державну фінансову інспекцію України, яке затверджене Указом Президента України від 23.04.2011 року №499/2011, Державна фінансова інспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

За змістом пункту 7 частини 1 статті 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" від 26.01.1993 року №2939-ХІІ та абзацу 3 підпункту 4 пункту 4 Положення про Державну фінансову інспекцію України, яке затверджене Указом Президента України від 23.04.2011 року №499/2011, органу державного фінансового контролю надано право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Таким чином, органу державного фінансового контролю надано право здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства, пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо їх усунення. У разі виявлення під час ревізії збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю повинен визначити їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, про що може зазначити в обов'язковій до виконання вимозі та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Водночас, вимога органу державного фінансового контролю спрямована виключно на коригування роботи підконтрольної установи та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання.

Що стосується відшкодування виявлених під час ревізії збитків, завданих державі та/або об'єкту контролю, то попри зазначення у вимозі про їх наявність, вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом пред'явлення вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Отже, враховуючи, що оспорювана вимога Державної фінансової інспекції у Рівненській області від 30.07.2015 року №17-03-17/4968 в частині зобов'язання стягнення з винних осіб у порядку, встановленому статтею 136 КЗпП України, матеріальної шкоди, завданої Рівненському автотранспортному коледжу, а саме в сумі 28988,88 грн. внаслідок виплати без погодження з органом вищого рівня премій і допомоги на лікування у сумі 23610,40 грн., зайвою сплатою нарахованого на цю суму єдиного соціального внеску в сумі 5378,48 грн. та в сумі 19012,48 грн. внаслідок покриття видатків на вартість спожитих сторонньою особою ФОП ОСОБА_4 комунальних послуг стосується відшкодування завданих даному органу контролю збитків, у ній вказано їх розмір, така вимога в цій частині не породжує для позивача жодних правових наслідків, оскільки збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом і правильність їх обчислення перевіряє суд, що розглядає позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Аналогічні висновки щодо застосування наведених норм права висловлені Верховним Судом України у постановах від 07.10.2014 року по справі №21-368а14 та від 27.01.2015 року по справі №21-436а14, які в силу вимог статті 244-2 КАС України є обов'язковим для врахування судом під час розгляду і вирішення даної справи.

З огляду на це, суд відмовляє у задоволенні адміністративного позову в цій частині.

Разом з тим, відповідно до п. 1 Порядку укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, договорів комісії, доручення та управління майном, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 року №296 (надалі Порядок), цей Порядок визначає механізм укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків (надалі суб'єкт господарювання), договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном (надалі договір).

Згідно з п. 2 даного Порядку, суб'єкт господарювання, що виявив намір укласти договір, подає центральному органові виконавчої влади, до сфери управління якого він належить, іншому суб'єкту управління об'єктами державної власності, зокрема ОСОБА_3 або галузевій академії наук (далі - орган управління), звернення щодо погодження укладення договору разом з такими документами:

1)попередньо погоджений сторонами проект договору;

2)засвідчені копії статутів (положень) суб'єкта господарювання та сторони (сторін), з якою (якими) передбачається укласти договір;

3)інформація про суб'єкта господарювання, зокрема про: виробничі потужності, обсяг і основну номенклатуру продукції, у тому числі експортної; кількість робочих місць; рівень прибутковості за останні три роки, розмір дебіторської та кредиторської заборгованості, у тому числі простроченої; державну реєстрацію прав власності або користування будинками (спорудами) та земельними ділянками, які передбачається використовувати за договором; перебування майна, яке передбачається використовувати за договором, в заставі, податковій заставі, оренді, лізингу. Суб'єкт господарювання подає також бізнес-план з визначенням етапів, строків, шляхів і засобів виконання договору, джерел його фінансування, впливу результатів укладення договору на фінансовий план субєкта господарювання;

4)інформація про сторону (сторони), з якою (якими) передбачається укласти договір, а саме: повне найменування сторони; дані про її державну реєстрацію; відомості, що підтверджують здатність сторони забезпечити належне виконання своїх договірних зобов'язань, зокрема фінансову та професійну спроможність;

5)звіт про оцінку майна, що передбачається використовувати за договором, з висновком про його вартість, визначену на підставі незалежної експертної оцінки із застосуванням бази оцінки, що відповідає ринковій вартості. Зазначений звіт подається разом з рецензією, що містить позитивний висновок щодо його відповідності вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна або за наявності незначних недоліків, що не вплинули на достовірність оцінки, про відповідність в цілому таким нормативно-правовим актам;

6)обґрунтування способу використання державного майна з відповідними розрахунками.

Пунктом 3 Порядку передбачено, що орган управління готує протягом місяця з дня надходження від суб'єкта господарювання звернення щодо погодження укладення договору за погодженням з Мінекономрозвитку, Мінфіном, Фондом державного майна та Мін'юстом відповідний проект рішення Кабінету Міністрів України. Зазначений проект повинен, зокрема, містити істотні умови договору, укладення якого пропонується погодити, щодо забезпечення підвищення ефективності використання державного майна, захисту майнових інтересів держави, унеможливлення відчуження державного майна, а також залежно від виду договору - розмір часток учасників, строк дії договору, порядок розподілу прибутку, покриття витрат та внесення додаткових вкладів. До проекту рішення Кабінету Міністрів України щодо погодження укладення договору органом управління додаються такі документи: звернення суб'єкта господарювання до органу управління щодо погодження укладення договору разом з документами, що передбачені підпунктами 2-6 пункту 2 цього Порядку, а також погоджений органом управління проект договору; висновок органу управління щодо відсутності встановлених законодавством заборон та обмежень на використання майна суб'єкта господарювання, якщо таке використання передбачається договором; висновок органу управління про відповідність галузевим концепціям і програмам розвитку пропозицій суб'єкта господарювання, який планує укласти договір.

Пунктом 4 Порядку визначено, що орган управління подає в установленому порядку на розгляд Кабінету Міністрів України узгоджений проект рішення щодо погодження укладення договору разом з документами зазначеними в абзацах 4-6 пункту 3 цього Порядку.

Пунктом 5 Порядку встановлено, що в разі прийняття Кабінетом Міністрів України рішення про погодження укладення договору орган управління здійснює заходи щодо забезпечення його укладення суб'єктом господарювання відповідно до вимог законодавства.

Отже, вказаним Порядком, про порушення п. 2 якого позивачем зазначає відповідач, закріплено погодження з центральним органом виконавчої влади, до сфери управління якого належить суб'єкт господарювання, договорів, укладення яких передбачається у майбутньому, але в будь-якому випадку, виключно, чинних договорів.

Судом досліджено, що 16.04.2014 року між Рівненським автотранспортним коледжем і Приватним підприємцем ОСОБА_4 укладено договір співпраці №19, предметом якого стало об'єднання фінансових ресурсів та зусиль сторін з метою спільних дій в сфері організації харчування студентів коледжу, студентів з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, осіб з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування на умовах і в порядку, визначеному цим договором (а.с. 51-52).

У пункті 7.1 даного договору сторонами погоджено, що він діє до 30.06.2014 року.

Таким чином, станом на час винесення оспорюваної вимоги зазначений договір втратив свою чинність, тому зобов'язання позивача погодити його відповідно до Порядку є безпідставним та необґрунтованим.

За наведених обставин, вимога Державної фінансової інспекції у Рівненській області від 30.07.2015 року №17-03-17/4968 в частині зобов'язання погодити Договір співпраці №19 від 16.04.2014 року, укладений між Рівненським автотранспортним коледжем та ФОП ОСОБА_4, у відповідності до вимог Порядку є неправомірною та підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині слід задовольнити.

Як визначено статтею 94 КАС України, судові витрати підлягають присудженню на користь позивача з відповідача відповідно до частини задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Державної фінансової інспекції у Рівненській області, викладену в листі від 30.07.2015 року №17-03-17/4968 в частині зобов'язання Рівненського автотранспортного коледжу погодити з центральним органом виконавчої влади Договір співпраці №19 від 16.04.2014 року, укладений з ПП ОСОБА_4, у відповідності до вимог Порядку укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, договорів комісії, доручення та управління майном, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 року №296.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Присудити на користь позивача ОСОБА_3 університету водного господарства та природокористування в особі Рівненського автотранспортного коледжу за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Державної фінансової інспекції у Рівненській області судовий збір у розмірі 24 (двадцять чотири) грн. 36 коп.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Шарапа В.М.