Справа № 2а-2406/10/1370
Суддя: Багрій В.М.
Дата ухвалення: 2010-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2010 р. Справа № 34139/10

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Багрія В.М.,

суддів Богаченка С.І., Старунського Д.М.,

при секретарі судового засідання Ткач О.О.,

з участю адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05.10.2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання нечинним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання нечинним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Позивач посилався на те, що наказом №335 о/с від 31.12.2009 року його звільнено з посади командира батальйону ДПС відділу Державтоінспекції з обслуговування адміністративної території м. Львова та АТІ при ГУМВС України у Львівській області за п.65 «а» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом у відставку.

Позивач не погодився із вказаним наказом, оскільки його звільнено без надання йому чергової відпустки та про звільнення його ніхто не попереджав, що стало причиною його виходу на роботу після звільнення до 11.01.2010 року.

Позивач просив визнати незаконним наказ №335 о/с від 31.12.2009 року про звільнення його з роботи, поновити його на посаді та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 05.10.2010 року в задоволенні позову відмовлено.

Постанову суду першої інстанції оскаржив ОСОБА_2, подавши на неї апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що постанова суду першої інстанції є необґрунтована та винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, при винесенні оскаржуваної постанови не враховано його доводи щодо порушення порядку звільнення.

Позивач не знав строку, на який йому було продовжено перебування на службі, після наказу про звільнення продовжував працювати, перед звільненням йому безпідставно не було надано відпустку. Суд не прийняв до уваги, що він досягнув 50-річного строку перебування на службі 26.06.2009 року, проте продовжував службу, після чого був звільнений з органів внутрішніх справ незаконно.

Апелянт просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05.10.2010 року та прийняти нову постанову, якою позов задоволити.

Вислухавши суддю-доповідача, апелянта та його представника, які апеляційну скаргу підтримали, представника ГУМВСУ у Львівській області, який просить апеляційну саргу відхилити, а постанову суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

В справі встановлено, що позивач ОСОБА_2 проходив публічну службу в спеціальному званні підполковник міліції на посаді командира батальйону дорожньо-патрульної служби ВДАІ з обслуговування адміністративної території м. Львова та автомобільно-технічної інспекції при ГУМВС у Львівській області.

Наказом № 335 від 31.12.2009 року ОСОБА_2 був звільнений з органів внутрішніх справ на підставі п. 65 «а» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ за віком (далі Положення).

В 2004 році позивач досягнув передбаченого п. 7 Положення граничного віку перебування на службі 45 років, в звязку з чим позивачу впродовж 5 років продовжувався строк перебування на службі. В черговий раз на підставі рапорту позивача від 29.12.2008 року про продовження йому строку перебування на службі на один рік, чого не заперечує позивач в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, йому було продовжено строк перебування на службі на один рік, тобто до 29.12.2009 року.

Після настання цієї дати на підставі подання начальника УДАІ ГУМВСУ у Львівській області відповідач видав оскаржуваний наказ про звільнення з органів внутрішніх справ за віком.

Відмовляючи позивачу в задоволенні позову, Львівський окружний адміністративний суд виходив з того,що відповідач при звільненні позивача з публічної служби дотримав всіх вимог законодавства, що регулює спірні правовідносини сторін.

З такою позицією суду першої інстанції погоджується колегія суддів.

Відповідно до п.7 Положення особи середнього, старшого і вищого начальницького складу залежно від присвоєних їм спеціальних звань перебувають на службі в органах внутрішніх справ до такого віку:

особи середнього і старшого начальницького складу, за винятком полковників міліції та полковників внутрішньої служби 45 років.

Згідно з ч.2 п. 8 Положення дані особи при необхідності можуть бути залишені на службі на строк до 5 років.

Позивач народився 26.06.1959 року, і станом на час прийняття наказу про звільнення вже досягнув 50-річного віку.

Відповідно до ч. 3 п.8 Положення у виняткових випадках особам середнього, старшого або вищого начальницького складу строк служби в органах внутрішніх справ може бути продовжено, з урахуванням стану здоровя, в такому ж порядку повторно до 5 років, а окремим з них, які мають вчену ступінь або вчене звання, - до 10 років.

Таким чином, продовження строку перебування на службі в органах внутрішніх справ при досягненні граничного віку перебування на службі є правом, а не обовязком відповідача.

Останній не знайшов виняткових обставин та не прийшов до висновку про можливість повторного продовження строку перебування позивача на службі до 5 років, внаслідок чого прийняв рішення про звільнення ОСОБА_2 зі служби в органах внутрішніх справ.

За таких обставин суду першої інстанції правильно вважав неможливим поновлення позивача, який досягнув граничного віку перебування на публічній службі, при відсутності волі відповідача на продовження строку перебування на службі, який своїм правом на повторне продовження строку такої служби не скористався.

Та обставина, що позивачу не було надано чергову відпустку перед звільненням зі служби не впливає на вирішення питання про законність звільнення, оскільки не повязана з можливістю звільнення як правова підстава для нього. Суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що позивач з рапортом про надання йому чергової відпустки в установленому порядку до відповідача не звертався, а правомірність дій відповідача щодо ненадання відпустки не є предметом судового розгляду в даній справі.

Не може бути доказом незаконності звільнення і те, що після прийняття наказу про звільнення позивач продовжував виходити на службу, оскільки фактичне виконання своїх обовязків при досягненні граничного віку перебування на службі при відсутності згоди відповідача на продовження такого строку не породжує його права на таке продовження.

Постанова суду першої інстанції відповідає матеріалам справи, наявним в ній доказам, правильно застосованим нормам матеріального та процесуального права, тому підстав для її скасування колегія суддів не знаходить.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що позивач не знав, на який строк йому було продовжено перебування на службі, що йому незаконно не було надано відпустку на висновки суду першої інстанції, в звязку з викладеним вище, не впливають. Не є підставою для задоволення апеляційної скарги і та обставина, що позивач досягнув віку 50 років 26.06.2009 року і при цьому не був звільнений з органів внутрішніх справ, оскільки строк перебування на такій службі йому був продовжений на рік, що не суперечить наведеним вище нормам Положення, про що за обставинами справи міг і повинен був знати позивач.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05.10.2010 року по справі № 2а-2406/10 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.М. Багрій

Судді : С.І. Богаченко

ОСОБА_3

Повний текст виготовлено 3.12.2010 р.