Справа № 804/11594/15
Суддя: Віхрова Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2015-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

копія
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2015 р. Справа № 804/11594/15

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий суддя Віхрова В.С.

при секретарі судового засідання Драгота С.А.,

за участю:

представник позивача ОСОБА_1

представник відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до управління Держземагентства у Новомосковському районі Дніпропетровської області про визнання нечинним і скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

25.08.2015 р. ОСОБА_3 (надалі - позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до управління Держземагентства у Новомосковському районі Дніпропетровської області (надалі - відповідач) з наступними позовними вимогами:

1. Визнати нечинними і скасувати рішення управління Держземагентства у Новомосковському районі Дніпропетровської області №РВ-015, №РВ-015 та РВ-015 від 26.06.2015 р. про відмову ОСОБА_3 у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру;

2. Зобовязати управління Держземагентства у Новомосковському районі Дніпропетровської області внести відомості (зміни до них) до Державного земельного кадастру у відповідності до заяв ОСОБА_3 (реєстраційні №ЗВ-015, №ЗВ-015 та ЗВ-015) і доданих до них документів про належність ОСОБА_3 на праві власності земельної ділянки площею 0,740 га (0,1500; 0,2190; 0,3710), яка розташована в смт.Губиниха, вул. Стаханова, 80 Новомосковського району Дніпропетровської області.

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що ним було подано повний пакет документів для здійснення державної реєстрації земельної ділянки, отриманої у спадщину, проте відповідач необґрунтовано та без достатніх на те правових підстав відмовив йому у здійсненні такої державної реєстрації.

Представник позивача підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечував, надав письмові заперечення проти позову.

Заслухавши представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» Державний земельний кадастр - це єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Державна реєстрація земельної ділянки - це внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Державний земельний кадастр базується на таких основних принципах: обов'язковості внесення до Державного земельного кадастру відомостей про всі його об'єкти; єдності методології ведення Державного земельного кадастру; об'єктивності, достовірності та повноти відомостей у Державному земельному кадастрі; внесення відомостей до Державного земельного кадастру виключно на підставі та відповідно до цього Закону; відкритості та доступності відомостей Державного земельного кадастру, законності їх одержання, поширення і зберігання; безперервності внесення до Державного земельного кадастру відомостей про об'єкти Державного земельного кадастру, що змінюються; документування всіх відомостей Державного земельного кадастру (ст.5 Закону).

Статтею 22 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що документи, які є підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру, мають відповідати, зокрема таким вимогам: документи мають відповідати законодавству.

Згідно ч. 4 ст. 23 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа; документ, що підтверджує оплату послуг з державної реєстрації земельної ділянки.

Судом встановлено, що позивачем було успадковано після смерті батька ОСОБА_4 майно, яке згідно із Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 18.09.2001 р. складається, зокрема, з житлового будинку, що знаходиться в с. Губиниха, Новомосковського району, Дніпропетровської області, вул. Стаханівська 80, розташованого на земельній ділянці площею 0,740 га, яку передано для будівництва та обслуговування житлового будинку 0,150 га, ведення особистого підсобного господарства0,590 га, що належить померлому ОСОБА_4 на підставі державного акту про право власності на землю І-ДП№085488, виданого 22.08.2000 р. Губиниською селищною радою, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №16487; сертифікату про право на земельну частку/пай/ розміром 5,08 га в КСП ім. Котовського с.Губиниха, Новомосковського району, Дніпропетровської області, серії ДП№0287343, виданого на імя померлого ОСОБА_4 06.03.2000 р. Новомосковською районною державною адміністрацією, зареєстрованого 06.03.2000 р. в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №043.

08.06.2015 р. з метою державної реєстрації земельних ділянок ОСОБА_3 звернулася до управління Держземагентства у Новомосковському районі Дніпропетровської області із заявами за реєстраційними №ЗВ-015, №ЗВ-015 та ЗВ-015.

До заяв додано технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки.

26.06.2015 р. Державним кадастровим реєстратором управління Держземагентства у Новомосковському районі Дніпропетровської області були винесені рішення №РВ-015, №РВ-015 та РВ-015 про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру у звязку із поданням заявником документів не у повному обсязі.

04.07.2015 р. позивач звернувся до управління Держземагентства у Новомосковському районі Дніпропетровської області із заявою (вх.№Ш-145/0/5-15) з проханням вказати які саме документи не були надані та на підставі якого законодавства визначений такий обовязок.

Листом управління Держземагентства у Новомосковському районі Дніпропетровської області від 27.07.2015 р. №Ш-145/0-169/6-15 останній надав розяснення стосовно документів на підставі яких здійснюється державна реєстрація земельної ділянки, а саме вказано, що позивачу необхідно подати документи відповідно до ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» та ст. 55 Закону України «Про землеустрій».

Усі доводи позивача стосовно протиправності рішень управління Держземагентства у Новомосковському районі Дніпропетровської області про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру ґрунтуються виключно на наявності у нього усіх необхідних документів для таких дії.

Відносно викладених обставин суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» Державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, про відмову у здійсненні таких дій.

Відповідно до ч. 5 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви: перевіряє відповідність документів вимогам законодавства; за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації.

Підставами для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки відповідно до ч.1 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Згідно з ч.3 ст. 5 Закону України «Про Державний земельний кадастр», порядок ведення Державного земельного кадастру визначається Кабінетом Міністрів України відповідно до вимог цього Закону.

Процедуру та вимоги щодо ведення Державного земельного кадастру визначає Порядок ведення Державного земельного кадастру, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 р. № 1051.

Відповідно до п.110 Порядку № 1051 для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстраторові, який здійснює таку реєстрацію, подаються: 1) заява про державну реєстрацію земельної ділянки за формою згідно з додатком 22; 2) оригінал погодженої відповідно до законодавства документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки (разом з позитивним висновком державної експертизи землевпорядної документації у разі, коли така документація підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації); 3) електронний документ.

Згідно з п.111 Порядку № 1051 Державний кадастровий реєстратор для здійснення державної реєстрації земельної ділянки протягом 14 календарних днів з дня реєстрації відповідної заяви перевіряє: 1) відповідність поданих документів вимогам, передбаченим пунктом 67 цього Порядку; 2) електронний документ відповідно до пункту 74 цього Порядку.

За результатами перевірки Державний кадастровий реєстратор виконує одну з таких дій: здійснює державну реєстрацію земельної ділянки: за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру присвоює кадастровий номер земельній ділянці; відкриває Поземельну книгу та вносить відомості до неї (крім відомостей про затвердження документації із землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки, а також про власників, користувачів земельної ділянки); робить позначку про проведення перевірки електронного документа та внесення відомостей до Державного земельного кадастру відповідно до підпункту 2 пункту 75 цього Порядку; надає за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру відомості, зазначені у підпункті 1 пункту 197 цього Порядку, відповідним органам державної влади, органам місцевого самоврядування; приймає рішення про відмову у державній реєстрації земельної ділянки відповідно до пунктів 70, 73, 77 - 85 цього Порядку в разі: невідповідності поданих документів, зазначених у пункті 110 цього Порядку, вимогам законодавства; розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини; розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, зазначених у пункті 110 цього Порядку, не в повному обсязі.

Відповідно до ст. 11 вказаного Закону відомості про об'єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об'єктів у натурі (на місцевості), визначеним із точністю відповідно до державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів.

Отже, Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1051 від 17 жовтня 2012 року, передбачений алгоритм дій Державного кадастрового реєстратора при здійсненні державної реєстрації земельної ділянки. Зокрема, до обов'язків Державного кадастрового реєстратора відноситься обов'язок перевіряти відповідність поданих документів вимогам пункту 67 та електронний документ відповідно до пункту 74 цього Порядку.

Таким чином, законодавцем визначений перелік документів, які необхідно долучити до заяви про державну реєстрацію земельної ділянки.

Неподання таких або їх невідповідність вимогам ст. 22 Закону України «Про Державний земельний кадастр» є підставою для відмови у реєстрації земельної ділянки.

Документація із землеустрою (землевпорядна документація) - затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель, авторського нагляду за виконанням проектів тощо (ст.1 Закону України «Про землеустрій»).

Статтею 55 Закону України «Про землеустрій» технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: а) завдання на складання технічної документації із землеустрою; б) пояснювальну записку; в) рішення Верховної ОСОБА_2 Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою (у випадках, передбачених законом); г) згоду власника земельної ділянки, а для земель державної та комунальної власності - органу, уповноваженого здійснювати розпорядження земельною ділянкою, на відновлення меж земельної ділянки користувачем; ґ) довідку, що містить узагальнену інформацію про землі (території); д) копію документа, що посвідчує фізичну особу, або копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; е) копію документа, що посвідчує право на земельну ділянку (у разі проведення робіт щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); є) копію правовстановлюючих документів на обєкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці (за умови якщо права власності на такі обєкти зареєстровані); ж) матеріали польових топографо-геодезичних робіт; з) план меж земельної ділянки, складений за результатами зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками на межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів); и) кадастровий план земельної ділянки; і) перелік обмежень у використанні земельної ділянки; ї) у разі необхідності документ, що підтверджує повноваження особи діяти від імені власника (користувача) земельної ділянки при встановленні (відновленні) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); й) акт приймання-передачі межових знаків на зберігання, що включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками.

Слід звернути увагу, що на момент оформлення позивачем спадщини та отримання Свідоцтва про право на спадщину діяв Земельний кодекс УРСР від 18.09.2001 р.

Статтею 22 Земельного кодексу УРСР визначено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки,в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Тим же кодексом визначено, що право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними ОСОБА_2 народних депутатів.

Згідно з п. 2 розділу VII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

Внесення інших змін до відомостей про ці земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок.

Отже, законодавством, чинним на момент успадкування майна, був чітко визначений вид документації із землеустрою, на підставі якої здійснюється внесення відомостей до Державного земельного кадастру про земельні ділянки.

Як встановлено під час судового розгляду справи, документ, що посвідчує право власності на земельну ділянку (Державний акт на землю) зареєстрований на імя позивача, відсутній.

Окремо слід звернути увагу, що чинним законодавством не передбачено внесення відомостей про земельні ділянки на підставі технічної документацій із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки, яка була подана позивачем.

За таких обставин, при поданні заяв про державну реєстрацію земельних ділянок позивачем не в повному обсязі подано документи, передбачені законодавством з урахуванням дії норм права у часі, а саме не надано правовстановлюючого документу на імя ОСОБА_3 та технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що унеможливило внесення відомостей до Державного земельного кадастру щодо державної реєстрації права власності на земельні ділянки за ОСОБА_3

Суд критично відноситься до посилання позивача на п.г ч.1 ст. 81 Земельного кодексу України у сучасній редакції, яким визначено, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, оскільки вказана норма безумовно встановлює підставу для виникнення права власності, проте дії щодо оформлення такого права згідно чинній процедурі здійснені не були.

Таким чином, відповідачем правомірно винесені оскаржувані рішення, а отже підстави для їх скасування відсутні.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням встановлених судом обставин та беручи до уваги правове регулювання спірних правовідносин, не підлягає до задоволення й похідна позовна вимога про зобов'язання відповідача внести відомості (зміни до них) до Державного земельного кадастру у відповідності до заяв ОСОБА_3 (реєстраційні №ЗВ-015, №ЗВ-015 та ЗВ-015) і доданих до них документів.

Враховуючи, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними конкретними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до управління Держземагентства у Новомосковському районі Дніпропетровської області про визнання нечинним і скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії, відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі її апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд у десятиденний строк з дня отримання копії постанови, виготовленої у повному обсязі.

Повний текст постанови складено 28 вересня 2015 року.

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили 28.09.15 Суддя З оригіналом згідно Помічник судді ОСОБА_5 ОСОБА_5 ОСОБА_6