Справа № 817/2197/15
Суддя: Хаюк С.М.
Дата ухвалення: 2015-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Шарапа В.М.
Суддя-доповідач:Хаюк С.М.
УХВАЛА

іменем України

"21" жовтня 2015 р. Справа № 817/2197/15

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Хаюка С.М.

суддів: Бондарчука І.Ф.

Моніча Б.С.,

при секретарі Лялевич С.С. ,

за участю позивача , представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Житомирі апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "14" серпня 2015 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною і зобов'язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся з адміністративним позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності державного виконавця під час примусового виконання виконавчого листа Рівненського окружного адміністративного суду №817/461/15 від 15.06.2015 року, зобов'язання державного виконавця вчинити дії щодо застосування до боржника заходів, передбачених ст. 89 Закону України "Про виконавче провадження".

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 14.08.2015 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванюти Івана Миколайовича щодо невиконання виконавчого листа №817/461/15, виданого 15.06.2015 року Рівненським окружним адміністративним судом.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Присуджено на користь ОСОБА_3 з Державного бюджету України судовий збір у сумі 36 (тридцять шість) грн. 54 (п'ятдесят чотири) коп.

Не погоджуючись з даною постановою відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у позові відмовити повністю .

Представник відповідача підтримав апеляційну скаргу.

Позивач апеляційну скаргу не визнав.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 195 КАС України, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 11.06.2015 року по адміністративній справі №817/461/15 ОСОБА_3 поновлено на посаді начальника Головного управління юстиції у Рівненській області.

На виконання даного судового рішення 15.06.2015року видано виконавчий лист, який стягувачем пред'явлено до виконання до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (а.с. 38-44).

18.06.2015 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванютою І.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №47905091 з примусового виконання виконавчого листа Рівненського окружного адміністративного суду №817/461/15 від 15.06.2015 року, пунктом 2 якої зобов'язано боржника - Міністерство юстиції України, негайно самостійно виконати рішення суду (а.с. 45-46).

22.06.2015 року службовою запискою заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вказану постанову про відкриття виконавчого провадження передано до Департаменту кадрової роботи та державної служби для виконання (а.с. 50).

21.07.2015 року директором Департаменту кадрової роботи та державної служби Міністерства юстиції України подано Департаменту державної виконавчої служби службову записку, якою повідомлено, що посада начальника Головного управління юстиції у Рівненській області та юридична особа - Головне управління юстиції у Рівненській області відсутні у зв'язку із проведеною оптимізацією органів юстиції на підставі постанови Кабінету Міністрів України "Питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції" від 21.01.2015 року №17 (а.с. 51).

22.07.2015 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванютою І.М. винесено вимогу, якою боржника зобов'язано негайно виконати виконавчий лист Рівненського окружного адміністративного суду №817/461/15 від 15.06.2015 року та в триденний строк з дня отримання вимоги надати інформацію про виконання (а.с. 52-53).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того , що підставою для поновлення ОСОБА_3 на посаді начальника Головного управління юстиції у Рівненській області стало визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України №1141/к від 16.04.2015 року про його звільнення з цієї посади, а тому відсутність посади, на якій належить поновити незаконно звільненого працівника не може бути підставою для невиконання рішення суду, адже скасування судом наказу про його звільнення призводить до відновлення становища, яке існувало до порушення права. У державного виконавця були відсутні підстави вважати наведені боржником причини неможливості виконання рішення суду поважними.

Оцінюючи таку позицію суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України, п. 2 ч. 3 ст. 30 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року №606-XIV, судове рішення про поновлення на роботі чи на попередній посаді незаконно звільненого або переведеного працівника підлягає негайному виконанню.

Пунктом 2 частини 1, пунктом 1 частини 2 статті 22 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року №606-XIV передбачено, що судові рішення, які підлягають негайному виконанню, можуть бути пред'явлені до виконання протягом року з наступного дня після їх постановлення.

Частиною 4 статті 30 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року №606-XIV визначено, що у разі якщо рішення підлягає негайному виконанню, державний виконавець відкриває виконавче провадження не пізніше наступного робочого дня після надходження документів, зазначених у статті 17 цього Закону і невідкладно розпочинає його примусове виконання.

Частиною 4 статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року №606-XIV встановлено, що у разі відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, якщо рішення підлягає негайному виконанню, строк для самостійного виконання рішення не надається.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року №606-XIV, після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення. Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону.

Згідно з ст. 76 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року №606-XIV, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується негайно. Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника, після чого державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. У разі невиконання власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника на них накладається штраф та застосовуються інші заходи, передбачені законом.

Статтею 89 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року №606-XIV передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Підпунктом 13.3.5 пункту 13.3 розділу ХІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженій наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5, що зареєстрована у Міністерстві юстиції України 02.04.2012 року за №489/20802 також визначено, що в разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника та встановлює новий строк виконання. У постанові про накладення на боржника штрафу державний виконавець зазначає норму Закону, якою передбачена відповідальність боржника, зміст вчинених боржником дій, суму штрафу. Постанова про накладення штрафу не пізніше наступного робочого дня після її винесення направляється боржнику. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновків, що законодавством встановлено особливий порядок виконання судових рішень про поновлення на роботі, який покликаний сприяти дотриманню вимог закону щодо їх негайного виконання.

Зокрема, виконавче провадження з виконання вказаних судових рішень розпочинається невідкладно, на виконавця покладено обов'язок перевіряти хід його виконання не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження, незалежно від факту отримання боржником виконавчого документу, та у разі невиконання без поважних причин - застосовувати заходи щодо притягнення осіб до відповідальності за правопорушення, вчинені під час виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 6, ч. 1 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року №606-XIV, державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб та вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п.п. 1.6-1.8 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженій наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5, що зареєстрована у Міністерстві юстиції України 02.04.2012 року за №489/20802, проведення іншими органами, установами, організаціями, посадовими особами і фізичними особами окремих виконавчих дій у випадках, передбачених Законом, у тому числі відповідно до частини четвертої статті 2 Закону, здійснюється на вимогу чи за дорученням державного виконавця. Вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, установ, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Вимога державного виконавця є письмовим документом, який складається у випадках, передбачених Законом, та є обов'язковою для виконання органами, установами, організаціями, посадовими особами і фізичними особами щодо надання державному виконавцю документів або їх копій, необхідних для здійснення його повноважень, вчинення інших дій, необхідних для виконання рішення. У вимозі зазначаються: а) найменування органу ДВС; б) дата відкриття та номер виконавчого провадження; в) реквізити виконавчого документа, на підставі якого відкрито виконавче провадження (його резолютивна частина у разі потреби); г) прізвище, ім'я та по батькові державного виконавця; ґ) перелік дій, які необхідно вчинити; д) строк виконання вимоги; е) наслідки невиконання вимоги. Вимога підписується державним виконавцем та надсилається поштою чи іншими засобами зв'язку або вручається державним виконавцем особі, яка зобов'язана вчинити дії.

Статтею 90 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року №606-XIV передбачено, що за порушення вимог цього Закону, невиконання законних вимог державного виконавця фізичними, юридичними чи посадовими особами, несвоєчасне подання або неподання звітів про відрахування із заробітної плати та інших доходів боржника, неподання або подання неправдивих відомостей про доходи і майновий стан боржника, а також неповідомлення боржником про зміну місця проживання чи місцезнаходження або місця роботи (отримання доходів), а також за неявку без поважних причин за викликом державного виконавця винні особи несуть відповідальність у встановленому законом порядку. За наявності ознак кримінального правопорушення в діях особи, яка умисно перешкоджає виконанню рішення чи іншим чином порушує вимоги закону про виконавче провадження, державний виконавець складає акт про порушення і звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення особи до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Як підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, на наступний робочий день після відкриття виконавчого провадження №47905091 з примусового виконання виконавчого листа Рівненського окружного адміністративного суду №817/461/15 від 15.06.2015 року, тобто 19.06.2015 року, державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванюта І.М. не перевірив хід його виконання, та як наслідок не встановив причин невиконання боржником рішення суду щодо поновлення ОСОБА_3 на посаді начальника Головного управління юстиції у Рівненській області і не надав оцінку їх поважності.

Про причини невиконання рішення суду державному виконавцю стало відомо лише 22.07.2015 року зі службової записки директора Департаменту кадрової роботи і державної служби Міністерства юстиції України.

У період з 19.06.2015 року по 21.07.2015 року державним виконавцем взагалі не вживалося жодних виконавчих дій з метою примусового виконання рішення суду.

Щодо причин неможливості виконання судового рішення, наведених боржником у службовій записці від 21.07.2015 року, слід зазначити, що підставою для поновлення ОСОБА_3 на посаді начальника Головного управління юстиції у Рівненській області стало визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України №1141/к від 16.04.2015 року про його звільнення з цієї посади.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутність посади, на якій належить поновити незаконно звільненого працівника не може бути підставою для невиконання рішення суду, адже скасування судом наказу про його звільнення призводить до відновлення становища, яке існувало до порушення права.

При цьому, Постановою Кабінету Міністрів України "Питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції" від 21.01.2015 року №17 та прийнятим на її виконання Наказом Міністерства юстиції України "Деякі питання діяльності територіальних органів Міністерства юстиції України" від 30.01.2015 року №115/5, юридичну особу - Головне управління юстиції у Рівненській області було не ліквідовано, а лише перейменовано у Головне територіальне управління юстиції у Рівненській області.

Отже, у державного виконавця були відсутні підстави вважати наведені боржником причини неможливості виконання рішення суду поважними.

Крім того, пунктом 8 частини 2 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року №606-XIV державному виконавцю надано право звертатися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа, про встановлення чи зміну порядку і способу виконання, про відстрочку та розстрочку виконання рішення.

Статтями 170, 267 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для звернення до суду з вказаними заявами визначено незрозумілість судового рішення, а також наявність обставин, що ускладнюють його виконання.

Тому, державний виконавець не був позбавлений можливості з метою повного та своєчасного виконання рішення суду, після того як йому стали відомі обставини, наведені боржником у службовій записці від 21.07.2015 року, звернутись до суду із заявою про вирішення питань, що на думку боржника, унеможливлюють його виконання.

Стосовно винесеної державним виконавцем вимоги зобов'язання боржника негайно виконати виконавчий лист Рівненського окружного адміністративного суду №817/461/15 від 15.06.2015 року та в триденний строк з дня отримання вимоги надати інформацію про його виконання, суд зазначає, що у матеріалах виконавчого провадження, в тому вигляді, в якому вони надані для суду, відсутні будь-які докази направлення та/або вручення боржнику зазначеної вимоги, а також її виконання станом на час розгляду адміністративної справи.

При цьому згідно пояснень представника відповідача, на час розгляду адміністративної справи вимогу державного виконавця боржником не виконано.

В той же час, державним виконавцем не було вжито визначених статтями 89, 90 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року №606-XIV заходів щодо притягнення до відповідальності осіб, винних у невиконанні без поважних причин судового рішення та вимоги державного виконавця.

Європейський Суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що право на суд, захищене статтею 6 було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19.03.1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" (Immobiliare Saffi v. Italy), №22774/93, п. 66, ECHR 1999-V) (п. 51 рішення від 15.10.2009 року у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України", заява №40450/04).

Колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції, дослідивши в судовому засіданні надані сторонами по справі докази, обґрунтовано задовольнив позовні вимоги частково, так як державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванютою І.М. під час примусового виконання виконавчого листа Рівненського окружного адміністративного суду №817/461/15 від 15.06.2015 року було допущено протиправну бездіяльність, яка полягала у невжитті усіх, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", заходів з метою його виконання, порушенні вимог статей 75,76 та не застосуванні наслідків, визначених статями 89, 90 цього Закону.

В іншій частині постанова суду першої інстанції не оскаржувалась.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки постанову винесено відповідно до позовних вимог з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права і суд дав правильну оцінку обставинам справи, то колегія суддів апеляційної інстанції не знаходить підстав, які могли б призвести до зміни чи скасування рішення суду першої інстанції у даній справі.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому її потрібно залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "14" серпня 2015 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя С.М.Хаюк

судді: І.Ф.Бондарчук

Б.С. Моніч

Повний текст cудового рішення виготовлено "26" жовтня 2015 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вул.Городецького,13,м.Київ 1,01001

4 - представнику позивача ОСОБА_6, АДРЕСА_2, - ,