Справа № 7731/10/1070
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2010-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2010 року 7731/10/1070

Київський окружний адміністративний суд, у складі головуючого - судді Лисенко В.І., при секретарі судового засідання Горбачі А.М., за участю позивача: ОСОБА_1,

відповідача-1: ОСОБА_2,

відповідача-2: не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до державного виконавця Підрозділу примусового виконання рішень Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області ОСОБА_2, першого заступника директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 про визнання неправомірними дій, скасування постанови, відновлення виконавчого провадження, -

встановив:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до державного виконавця Підрозділу примусового виконання рішень Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області ОСОБА_2 (надалі - відповідач - 1), першого заступника директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3В (надалі - відповідач - 2), про визнання неправомірними дій відповідача - 2 щодо проведення та нагляду за законністю виконавчого провадження, скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 29.06.2009 р. ВП №10959041., відновлення виконавчого провадження по виконавчому листі від 30.12.2008 р. № 2-а-14979.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем прийнято постанову від 29.06.2009 р. ВП №10959041 про закінчення виконавчого провадження. Зазначена постанова на думку позивача є неправомірною, оскільки, боржник за вказаним виконавчим листом є державною установою, а тому стягнення, що не виконано боржником в термін для добровільного виконання рішення суду, повинно бути звернено на кошти боржника в Державному казначействі України. Вважаючи порушеним своє право на отримання коштів соціальних виплат, що присуджені на його користь судом, позивач просив суд скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд адміністративний позов задовольнити.

Відповідач - 1 проти позову заперечив, мотивуючи заперечення тим, що державний виконавець діяв у межах повноважень і у спосіб, передбачений законом: виконавче провадження було відкрито, боржника зобовязано виконати рішення суду добровільно, за невиконання рішення суду на боржника двічі накладено штраф, у тому числі й у подвійному розмірі, виконавче провадження закінчено з підстав, передбачених законом.

Відповідач - 2 в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань до суду не надсилав.

Заслухавши позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Білоцерківським міськрайонним судом Київської області прийнято рішення про зобовязання Управління праці та соціального захисту населення Білоцерківської районної

державної адміністрації Київської області провести перерахунок та здійснити виплату одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2007 та 2008 роки ОСОБА_1 у розмірі 4435, 00 грн.

У звязку з набранням постанови суду законної сили, позивач, з метою примусового виконання рішення, звернувся з виконавчим листом до підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області.

Постановою державного виконавця від 21.01.2009 р. ВП № 10959041 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа від 30.12.2008 р. № 2-а-14979, зобовязано боржника - Управління праці та соціального захисту населення Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області добровільно виконати рішення суду в семиденний строк з моменту отримання постанови.

Згідно з постановою від 16.06.2009 р. ВП№ 10959041 за невиконання рішення суду в установлений державним виконавцем строк на Управління праці та соціального захисту населення Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області накладено штраф у розмірі

340.0 грн.

Вимогою державного виконавця від 16.06.2009 р. №7459/4 боржника - Управління праці та соціального захисту населення Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області зобовязано виконати рішення суду в строк до 22.06.2009 р.

Оскільки рішення суду не було виконано на повторну вимогу державного виконавця, згідно з постановою від 22.06.2009 р. ВП № 10959041, за повторне невиконання рішення суду в установлений державним виконавцем строк на Управління праці та соціального захисту населення Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області накладено штраф у розмірі

680.0 грн. (а.с.35).

Постановою державного виконавця від 29.06.2009 р. ВП № 10959041 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа від 30.12.2008 р. № 2-а-14979 закінчено, виконавчий лист надіслано до суду, який його видав. В обґрунтування постанови про закінчення виконавчого провадження державний виконавець зазначив, що ним здійснені вичерпні заходи примусового виконання рішення суду, однак боржником рішення не виконано, тому виконавче провадження підлягає закінченню з підстав, передбачених частиною третьою статті 76 Закону України від 21.04.1999 №606-ХІУ «Про виконавче провадження». Крім того, державним виконавцем до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надіслано клопотання про притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності за невиконання рішення суду, однак постановою старшого помічника прокурора Білоцерківського району Київської області від 03.08.2009 р. в порушенні кримінальної справи щодо умисного невиконання рішень суду, посадовими особами Управління праці та соціального захисту населення Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області відмовлено.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з таких положень законодавчих актів.

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Статтею 2 Закону України від 21.04.1999 № 606-ХІУ «Про виконавче провадження» встановлено, що примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно статей 3, 18 Закону України від 21.04.1999 № 606-ХІУ «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, зокрема, виконавчих листів, що видаються судами.

Статтею 24 Закону України від 21.04.1999 № 606-ХІУ «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, та пред'явлений до виконання до органу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення.

Згідно з частиною другою статті 24 Закону України від 21.04.1999 № 606-ХІУ «Про виконавче провадження» державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом. Копія постанови про відкриття виконавчого провадження не пізніше наступного дня надсилається стягувачу, боржнику та органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ.

Відповідно до статті 5 Закону України від 21.04.1999 №606-ХІУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом, і має право накладати стягнення у вигляді штрафу на громадян і посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Цією ж статтею Закону передбачено, що на виконання рішення суду про стягнення коштів або накладення арешту в порядку, встановленому цим Законом, державний виконавець має право накладати арешт на грошові кошти та інші цінності боржника, в тому числі на кошти, які знаходяться на рахунках та вкладах в установах банків, інших кредитних установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Із змісту вказаної норми вбачається, що право накладати арешт на грошові кошти державний виконавець має лише при примусовому виконанні рішень про стягнення коштів або накладення арешту.

В даній справі рішенням суду стягнення коштів не передбачено, а зобовязано боржника виконати певні дії, зокрема, виплатити недоплачену щорічну грошову допомогу у визначеній судом сумі. Це означає, що державний виконавець не має права застосовувати арешт коштів при виконанні такого рішення, адже відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 76 Закону України від 21.04.1999 № 606-ХІУ «Про виконавче провадження» після відкриття виконавчого провадження по виконавчому документу, який зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець відповідно до статті 24 цього Закону визначає йому строк добровільного виконання рішення. У разі невиконання без поважних причин цих вимог державний виконавець застосовує до боржника штрафні санкції чи інші заходи, передбачені законодавством, і призначає новий строк виконання. Якщо після цього рішення не буде виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, а на боржника державним виконавцем накладається штраф у сумі двократного розміру витрат на проведення виконавчих дій у порядку, встановленому частиною другою статті 87 цього Закону.

Проте, на відміну від рішення суду про стягнення коштів, у тому числі й з Державного бюджету України, рішення суду, яким зобовязано орган праці та соціального захисту населення здійснити виплату коштів на користь стягувача, не може бути виконаним замість боржника чи без його участі. Адже в силу дотримання конституційного принципу законності в діях органів державної влади, державна виконавча служба не може брати на себе компетенцію інших органів державної влади, зокрема, в частині виплати державної соціальної допомоги.

Згідно з частиною першою статті 76 Закону України від 21.04.1999 № 606-ХІУ «Про виконавче провадження» якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець застосовує до боржника штрафні санкції та інші заходи, передбачені статтею 87 цього Закону, після чого, виконавчий документ постановою державного виконавця, затвердженою начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, повертається до суду чи іншого органу, що видав виконавчий документ.

Пунктом 11 частини першої Закону України від 21.04.1999 № 606-ХІУ «Про виконавче провадження» передбачено підставу для закінчення виконавчого провадження, зокрема, у випадку повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), які видали виконавчий документ, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 76 цього Закону.

Відповідно до статті 87 Закону України від 21.04.1999 №606-Х1У «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, які можуть бути виконані лише боржником, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу в розмірі від двох до десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - від десяти до двадцята неоподатковуваних

Інімучів доходів громадян і на боржника - юридичну особу - від двадцяти до тридцяти г-е; п^атковуваних мінімумів доходів громадян та призначає новий строк для виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний внкс навець у тому ж порядку накладає штраф на боржника у подвійному розмірі.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону України від 02.10.1996 р. №393/96-ВР «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані :: єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки і частина третя статті 15 Закону України від 02.10.1996 р. №393/96-ВР «Про звернення громадян»).

Під час судового розгляду встановлено, що при виконанні виконавчого листа від 30.12.2008 р. №2-а-14979, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, державний виконавець Маєвська Д.В. діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом.

Щодо визнання неправомірними дій заступника директора Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3, суд зазначає, що позивачем не наведено жодних обгрунтованих підстав для визнання дій директора Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 щодо проведення і нагляду за законністю виконавчого провадження неправомірними. Таким чином, позов є безпідставним і задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - субєкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, повязані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Відповідач не надав суду доказів понесення ним судових витрат, тому підстави для присудження на його користь судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до державного виконавця Підрозділу примусового виконання рішень Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області ОСОБА_2, першого заступника директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 про визнання неправомірними дій щодо проведення та нагляду за законністю виконавчого провадження, скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 29.06.2009 р. ВП №10959041 та відновлення виконавчого провадження по виконавчому листі від 30.12.2008 р. № 2-а-14979, - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в порядку та строки встановленими статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили в порядку встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Лисенко В.І.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 01 жовтня 2010 р.