Справа № 809/1466/15
Суддя: Гундяк В.Д.
Дата ухвалення: 2015-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" жовтня 2015 р. № 809/1466/15

14 год. 45 хв. м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі колегії: головуючого - Гундяка В.Д.,

суддів: Черепія П.М., Матуляка Я.П.,

при секретарі Хомі О.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Міністерства доходів і зборів України про визнання незаконними звільнення, скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

08.04.2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з адміністративним позовом до Міністерства доходів і зборів України про визнання протиправним і скасування наказу №184-о від 16.03.2015 року, поновлення на державній службі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржуваний наказ Про звільнення ОСОБА_3Я., прийнятий Міністерством доходів і зборів України є протиправний, а відтак, на думку позивача, зазначене рішення субєкта владних повноважень підлягає скасуванню, а ОСОБА_3 поновленню на роботі зі стягненням на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Представник позивача заявлені вимоги підтримав з мотивів, викладених в адміністративному позові та письмових поясненнях. Суду пояснив, що на підставі Закону України Про очищення влади (далі - Закон №1682-VII) та п. 7-2 ст.36 Кодексу Законів про Працю України (далі КЗпП України) прийнято наказ за №184-о від 16.03.2015 року Про звільнення ОСОБА_3Я. Вказав, що заборони, визначені частиною 3 або частиною 4 статті 1 Закону №1682-VII, до позивача не могли бути застосовані, так як жодних протизаконних дій за період своєї трудової діяльності ОСОБА_3 не вчиняла. Вважає, що громадянин, який займав посаду в органах державної влади, повинен нести відповідальність тільки за свої індивідуальні дії, які вчинені ним під час перебування на службі, та не може бути притягнений до будь-якого виду юридичної відповідальності виключно за перебування на визначеній посаді державного службовця в певний період часу. Звернув увагу суду на те, що оскаржуваний наказ був виданий в період тимчасової непрацездатності позивача, що суперечить вимогам ч.3 ст.40 КЗпП України. Таким чином вважає, що ОСОБА_3 звільнено незаконно, існує очевидне заподіяння шкоди її конституційним правам, зокрема праву на працю. Позов просив задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала з підстав, наведених у письмовому запереченні. Суду пояснила, що 16.10.2014 року набув чинності Закон України Про очищення влади від 16 вересня 2014 року №1682-VII, який визначає правові та організаційні засади проведення очищення влади (люстрації) для захисту та утвердження демократичних цінностей, верховенства права та прав людини в Україні. Відповідно до вищевказаного Закону встановлена заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади в органах державної влади та органах місцевого самоврядування. Вказала, що статтею 3 вищевказаного Закону №1682-VII передбачені критерії здійснення очищення влади (люстрації). Так, згідно з частиною 2 статті 3 Закону заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали посаду (посади) у період з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року, зокрема заступника керівника територіального (регіонального) органу, що забезпечує формування та реалізує державну податкову політику в областях. Таким чином, на думку позивача, оскільки в визначений Законом період ОСОБА_3 обіймала посаду заступника начальника Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області, то остання підпадає під критерії здійснення очищення влади. Звернула увагу суду на те, що положення Закону №1682-VII не містять жодних застережень щодо звільнення працівника, який перебуває на листку непрацездатності, проте є чітко встановлені терміни розгляду питання про звільнення працівника, щодо якого встановлена заборона, а саме: 3 дні. Таким чином вважає, що Міністерство доходів і зборів України діяло у відповідності до норм чинного законодавства. В задоволенні позову просила відмовити.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши представників позивача та відповідача, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 з 16.02.2009 року проходила службу та займала різні посади в податкових органах Івано-Франківської області. Наказом від 16.03.2015 року за №184-о звільнена з органів податкової служби.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Законом України Про очищення влади від 16 вересня 2014 року.

Відповідно до частини першої статті 1 вказаного Закону - очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

Механізм очищення влади передбачений Законом України "Про очищення влади" та Постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 р. № 563 "Деякі питання реалізації Закону України "Про очищення влади".

Так, перевірка приналежності посадових осіб на предмет їх люстрації відповідно до Закону України "Про очищення влади" розпочинається згідно з рішенням керівника відповідного органу про початок проведення перевірки (п.5 Постанови).

З метою виконання Закону України "Про очищення влади", відповідно до Порядку проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 року №563 "Деякі питання реалізації Закону України "Про очищення влади", та згідно з Планом проведення перевірок відповідно до Закону України "Про очищення влади", затвердженим розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 року №563 №1025-р, наказом Державної фіскальної служби України від 24.02.2015 року №117 розпочато перевірку відповідно до даного Закону стосовно керівників, їх перших заступників та заступників керівників територіальних органів Міндоходів у Івано-Франківській області з 12 березня 2015 року.

Згідно з вимогами частин 1,2 статті 4 Закону, особи, які перебувають на посадах, визначених у пунктах 1 - 10 частини першої статті 2 цього Закону (в тому числі начальницького складу центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику - прим. суду) у 10-денний строк з дня початку проведення перевірки, подають керівнику або органу, зазначеному у частині четвертій статті 5 цього Закону, власноручно написану заяву, у якій повідомляють про те, що до них застосовуються заборони, визначені частиною третьою або четвертою статті 1 цього Закону, або повідомляють про те, що до них не застосовуються відповідні заборони, та про згоду на проходження перевірки, згоду на оприлюднення відомостей щодо них відповідно до цього Закону (далі - заява).

Відповідно з ч. 4 ст. 5 Закону організація проведення перевірки осіб (крім професійних суддів та осіб, зазначених в абзаці третьому цієї частини) покладається на керівника відповідного органу, до повноважень якого належить звільнення з посади особи, стосовно якої здійснюється перевірка.

В судовому засіданні встановлено, що 09.03.2015 року заступником начальника Головного управління Міндоходів у Івано-Франківській області ОСОБА_3 подано заяву, що заборони передбачені частиною 3 та частиною 4 статті 1 Закону України "Про очищення влади" щодо неї не застосовуються (а.с.10,11).

Головне управління Міндоходів в Івано-Франківській області листом від 11.03.2015 року за №975/8/09-19-04-33 направило на адресу Державної фіскальної служби України отриману від ОСОБА_3 заяву від 09.03.2015, декларацію про майно, доходи, витрати за 2014 рік та довідку про результати перевірки відомостей, зазначених у трудовій книжці про зайняття посад за період з 25.02.2010 по 22.02.2014.

Судом встановлено, що згідно наявної в матеріалах справи довідки про результати перевірки відомостей, зазначених в особовій справі та / або трудовій книжці, ОСОБА_3 з 16.02.2009 року обіймала посаду начальника відділу контролю за відшкодуванням податку на додану вартість управління податкового контролю юридичних осіб Державної податкової адміністрації в Івано-Франківській області (наказ від 13.02.2009 за №46-о), з 21.10.2009 року начальника управління оподаткування юридичних осіб Державної податкової служби в Івано-Франківській області (наказ від 21.10.2009 за №317-о), з 04.06.2013 року - заступника начальника Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області (наказу Міністерства доходів і зборів України від 04.06.2013 року за №1134-о). За результатом проведеної перевірки відомостей, зазначених в особовій справі та/або трудовій книжці податковим органом встановлено, що до позивача застосовується заборона, визначена частиною другою статті 3 Закону України Про очищення влади (а.с. 95).

Наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.03.2015 року за №184-о ОСОБА_3 звільнено з посади заступника начальника Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області з підстав передбачених Законом України "Про очищення влади" (а.с.8).

Суд погоджується з прийнятим рішенням відповідача з наступних мотивів.

Статтею другою Закону №1682-VII передбачено перелік посад, щодо яких здійснюються заходи з очищення влади (люстрації).

У відповідності до пункту шостого частини першої статті 2 Закону №1682-VII заходи з очищення влади (люстрації) здійснюються щодо: начальницького складу органів внутрішніх справ, центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції, центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.

Згідно ст. 3 Закону №1682-VII встановлені критерії здійснення очищення влади (люстрації). Так, відповідно до пункту четвертого частини другої статті 3 Закону №1682-VII заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали посаду (посади) у період з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року та не були звільнені за власним бажанням в тому числі до керівника, заступника керівника територіального (регіонального) центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову політику в областях.

Як було встановлено судом, ОСОБА_3 в період з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року перебувала на посаді заступника начальника Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області. Факт перебування на вищевказаній посаді в податковому органі підтверджується наявними в матеріалах справи та дослідженими судом наказами про звільнення, копією довідки про результати перевірки відомостей, зазначених в особовій справі та/або трудовій книжці (а.с. 8, 9, 95). Відомості, вказані в наказах про звільнення позивача з відповідної посади, представником позивача не заперечувались та підтверджені представником відповідача.

Згідно із частиною 14 статті 5 Закону № 1682-VII керівник органу, передбачений частиною четвертою цієї статті, на підставі висновку про результати перевірки, яким встановлено недостовірність відомостей, визначених пунктами 1 та/або 2 частини п'ятої цієї статті, не пізніше ніж на третій день з дня отримання такого висновку, керуючись положеннями частини третьої або четвертої статті 1 цього Закону, звільняє таку особу із займаної посади або не пізніше ніж на третій день з дня його отримання надсилає такий висновок керівнику органу (органу), до повноважень якого належить звільнення та ініціювання звільнення з посади особи, стосовно якої було здійснено перевірку, для її звільнення з посади у встановленому законом порядку не пізніше ніж на десятий день з дня отримання висновку.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до переконання, що відповідач діяв на основі критеріїв, визначних частиною першою статті 3 цього Закону №1682-VII, на підставі відомостей, наявних в особовий справі позивача, у межах та у спосіб, передбачені чинним законодавством.

В той же час суд не приймає до уваги твердження представника позивача на недотримання вимог частини третьої статті 40 КЗпП України при звільнення ОСОБА_3 в період її тимчасової непрацездатності з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 Кодексу законів про працю України від 10 грудня 1971 р. № 322-VIII (далі - КЗпП України) не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за п. 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Аналогічні правила застосовуються й до випадків звільнення працівника з підстав, передбачених ч. 3 ст. 41 зазначеного Кодексу.

Разом із тим зміст поняття "розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу" розкрито законодавцем у п. 4 ст. 36 КЗпП України, до якого віднесено лише звільнення з підстав, передбачених ст.ст. 40, 41 цього Кодексу. Це виключає охоплення змістом терміну "розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу" будь-якого іншого звільнення, підстава якого не зазначена в ст.ст. 40, 41 КЗпП України або яке законодавець спеціально не визначив як розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Виходячи з нормативного тлумачення п.п. 4, 8 ст. 36, ч. 3 ст. 40, ч. 3 ст. 41 та ст.ст. 40, 41 КЗпП України на припинення трудового договору з працівником із підстав, передбачених контрактом - п. 8 ст. 36 зазначеного Кодексу, а не у зв'язку зі звільненням працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, положення ч. 3 ст. 40 КЗпП України не поширюються.

Таким чином, при прийнятті наказу №184-о від 16.03.2015 року норми трудового законодавства відповідачем порушено не було.

Одночасно суд не приймає до уваги твердження представника позивача щодо невідповідності норм Закону України "Про очищення влади" положенням Конституції України, зокрема, встановленого права на працю, оскільки законодавством України передбачено окремий порядок визнання законодавчих актів неконституційними, зокрема це направлення письмового клопотання до Конституційного Суд України про визнання правового акта (його окремих положень) неконституційним, про визначення відповідності проекту закону про внесення змін до Конституції України вимогам статей 157 та 158 Конституції України, конституційності міжнародного договору або про необхідність офіційного тлумачення Конституції України та законів України (стаття 39 Закону України "Про Конституційний Суд України").

Згідно вимог частини 2 статті 73 Закону України "Про Конституційний Суд України", у разі якщо ці акти або їх окремі положення визнаються такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними), вони оголошуються нечинними і втрачають чинність від дня прийняття Конституційним судом рішення про їх неконституційність.

На час прийняття оскаржуваного наказу та розгляду справи відсутнє рішення Конституційного суду України про визнання Закону України Про очищення влади від 16.09.2014 року №1682-VII або його окремих положень неконституційним, а встановлення в подальшому Конституційним Судом України неконституційності вказаного закону є, у відповідності до п.5 ч.2 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

За таких обставин, колегія суддів, на підставі оцінки наявних у справі матеріалів та доказів у їх сукупності встановила, що відповідач діяв в межах наданих йому повноважень у повній відповідності до вимог чинного законодавства, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Таким чином позов до задоволення не підлягає.

На підставі ч.2 ст.3 Закону України "Про очищення влади", керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні позову відмовити.

Згідно ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення встановлених строків подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд шляхом подання сторонами та іншими особами, які беруть участь в справі, апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий Гундяк В.Д.

Судді: Черепій П.М.

ОСОБА_4

Постанова виготовлена в повному обсязі 02.11.2015 року.