Справа № 803/3633/15
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2015-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2015 року Справа № 803/3633/15

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мачульського В.В.,

при секретарі судового засідання Масюк Г.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції у Волинській області ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення і зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2, позивач) звернулася з адміністративним позовом до державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції у Волинській області ОСОБА_3 (далі державний реєстратор, відповідач), про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора № 24924476 від 01.10.2015 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень і зобовязати державного реєстратора вчинити дії зареєструвати за ОСОБА_2 право власності на 57/100 частини квартири АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції у Волинській області ОСОБА_3 № 24924476 від 01.10.2015 року позивачу відмовлено у державнім реєстрації права власності на 57/100 частини квартири АДРЕСА_1.

Вважає, дане рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню з одночасним зобовязанням відповідача прийняти рішення про реєстрацію права власності на частину квартири за позивачем, оскільки жодних правових підстав для відмови у державній реєстрації права власності на заявлений обєкт у державного реєстратора не було.

Вказує на те, що Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ № 868 від 17.10.2013 року жодним чином не обмежуються права власників на реєстрацію їх прав в залежності від правового режиму права власності, в тому числі, якщо обєкт нерухомого майна належить на праві часткової власності, а отже державний реєстратор мав би відкрити відповідний розділ у Державному реєстрі прав, присвоїти реєстраційний номер такому обєкту, сформувати реєстраційну справу відповідно до законодавства та сформувати їй свідоцтво про право власності на частину квартири. Крім того стаття 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» містить вичерпний перелік підстав, за наявності яких може бути відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень. З оскаржуваного рішення не вбачається з якої правової підстави, передбаченої вищевказаною статтею Закону було відмовлено у вчиненні реєстраційної дії. З наведених підстав просить суд визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень за № 24924476 від 01.10.2015 року та зобовязати державного реєстратора Реєстраційної служби Луцького МУЮ ОСОБА_3 провести державну реєстрацію права власності на 57/100 частини квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених в позовній заяві. Просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач на розгляд справи не прибув звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи у відсутності її представника. В наданих суду письмових запереченнях на адміністративний позов посилається на те, що заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) було подано лише ОСОБА_2, однак законодавство у сфері державної реєстрації прав та програмне забезпечення Державного реєстру прав дозволяє отримувати заяви як від усіх співвласників одночасно, так і від кожного із співвласників окремо, крім випадків проведення державної реєстрації права спільної часткової власності з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно, а також проведення державної реєстрації права спільної сумісної власності. З наведених підстав просить суд відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог (а.с.30-32).

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюються на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктами владних повноважень, щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дії чи бездіяльності.

Судом встановлено, що 01.10.2015 року ОСОБА_2 звернулася до Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції у Волинській області з заявою про реєстрацію права власності на 57/100 частини квартири АДРЕСА_1 (а.с.23).

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Луцького МУЮ ОСОБА_3 від 01 жовтня 2015 року № 24924476 позивачу відмовлено у державній реєстрації права власності на вищевказану частину квартири з тих підстав, що подані для проведення державної реєстрації прав, та встановив подані документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, оскільки заяву про таку реєстрацію подано лише ОСОБА_2О.(а.с.24).

Надаючи правову оцінку вищезазначеному рішенню державного реєстратора суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини виникли стосовно проведення державної реєстрації права власності на будівлю, а відтак врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01 липня 2004 року (далі Закон України № 1952-IV) та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 (далі Порядок № 868).

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації врегульовано нормами Закону України № 1952-IV, який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону України № 1952-IV державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право власності на нерухоме майно (п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України № 1952-IV).

Орган державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації (п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України № 1952-IV).

Частиною першою статті 15 Закону України № 1952-IV визначено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку Державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 (далі Порядок № 868).

Для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком.

З матеріалів справи вбачається, що до заяви про реєстрацію права власності на частину квартири позивачем надано наступні документи: договір № 73-55/1 про пайову участь в будівництві житла від 04.01.2006 року з додатком (специфікація) (а.с.8-9); мирову угоду від 29.07.2003 року (а.с.10); ухвалу Луцького міськрайонного суду від 29.07.2013 року по справі № 161/9316/13-ц про затвердження мирової угоди (а.с.11-12; додаткову угоду № 1 від 08.08.2013 року до договору № 73-55/1 про пайову участь в будівництві житла від 04.01.2006 року (а.с.13); акт розподілу квартир від 12.02.2015 року (а.с.14-15); довідку № 74/55-1 від 08.05.2015року (а.с.16); витяг із переліку інвесторів на об'єкт від 08.05.2015 року (а.с.17); акт прийому-передачі квартир від 08.05.2015 року (а.с.18); технічний паспорт на квартиру № 74 у житловому будинку № 7 по вул. Липинського в м. Луцьку (а.с.19-20); довідка Луцької міської ради від 07.09.2015 року (а.с.21); довідка ТзОВ «Євробуд» від 11.09.2015 року (а.с.22); декларація про готовність введення об'єкта до експлуатації від 17.04.2015 року; документи про сплату необхідних зборів (мита) за проведення державної реєстрації.

З поданих позивачем документів вбачається, що частка майнових права на квартиру ОСОБА_2 становить 57/100, а частка майнових прав ОСОБА_4 становить 43/100.

Згідно п. 6 Порядку № 868 документи, що подаються для проведення державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, що встановлені законом, Порядком та іншими нормативно-правовими, актами.

Відповідно до п. 50 Порядку № 868 у разі проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудований або реконструйований об'єкт нерухомого майна, будівництво якого здійснювалося із залученням коштів фізичних та юридичних осіб, у результаті діяльності житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу заінтересованою особою є інвестор (особа, що придбала майнові права), член відповідного кооперативу. Для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва на новозбудований або реконструйований об'єкт нерухомого майна, будівництво якого здійснювалося із залученням коштів фізичних та юридичних осіб, заявник подає: документ, що підтверджує набуття у власність особою закріпленого за нею об'єкта будівництва, передбачений законодавством (інвестиційний договір, договір про пайову участь, договір купівлі-продажу майнових прав тощо). У разі участі у фонді фінансування будівництва документом, що підтверджує набуття у власність закріпленого за особою обєкта будівництва, є видана управителем такого фонду довідка про право довірителя на набуття у власність обєкта інвестування; довідку (виписку) із переліку осіб, які брали участь в інвестуванні (фінансуванні) об'єкта будівництва та за якими здійснюється державна реєстрація прав, видану особою, що залучала кошти фізичних та юридичних осіб (замовником будівництва), про участь заінтересованої особи в інвестуванні (фінансуванні) обєкта будівництва (у тому числі шляхом купівлі-продажу майнових прав); технічний паспорт на обєкт інвестування (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо); завірені особою, що залучала кошти фізичних та юридичних осіб (замовником будівництва), копії (крім випадків подання оригіналів таких документів особою, що залучала кошти фізичних та юридичних осіб (замовником будівництва); документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку (крім випадків реконструкції обєктів нерухомого майна без зміни зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у плані); документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта; документа, що підтверджує присвоєння обєкту нерухомого майна адреси (крім випадку, коли в результаті реконструкції обєкта нерухомого майна його адреса не змінилася).

Отже, позивачем на виконання вимог вищевказаної норми подано державному реєстратору всі необхідні документи для проведення державної реєстрації майна.

Суд вважає помилковим посилання відповідача на лист-розяснення Головного управління юстиції у Волинській області № 777/02-2.1 від 23.01.2013 року про те, що згідно законодавства у сфері державної реєстрації прав та програмне забезпечення Державного реєстру прав дозволяє отримувати заяви як від усіх співвласників одночасно, так і від кожного із співвласників окремо, крім випадків проведення державної реєстрації права спільної часткової власності з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно, а також проведення державної реєстрації права спільної сумісної власності, оскільки даний лист був направлений державним реєстраторам до прийняття Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01 липня 2004 року та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868.

Крім того, суд звертає увагу на те, що Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 868 від 17.10.2013 року жодним чином не обмежуються права власників на реєстрацію їх прав в залежності від правового режиму права власності, в тому числі, якщо обєкт нерухомого майна належить на праві часткової власності.

Пунктом 36 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 1141 від 26.10.2011 року передбачено, що для формування та видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно державний реєстратор вносить до Державного реєстру прав такі відомості: щодо нерухомого майна; щодо суб'єкта права власності; форма власності; вид спільної власності (у разі, коли майно належить на праві спільної власності); розмір частки у праві спільної власності (у разі, коли майно належить на праві спільної часткової власності); прізвище, ім'я та по батькові державного реєстратора; найменування органу державної реєстрації прав; номер та серія бланка свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України № 1952-IV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених статтею 4 2 та частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Системний аналіз наведених норм дозволяє суду дійти висновку, що законодавець визначив перелік підстав, за яких державний реєстратор, встановивши їх наявність, може прийняти рішення про відмову в державній реєстрації прав. При цьому вказані норми визначають вичерпний перелік підстав для відмови у реєстрації прав.

В рішенні про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень № 24924476 від 01.10.2015 року державним реєстратором зроблено висновок, що подані позивачем документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Суд звертає увагу на те, що пункт 4 частини першої статті 24 Закону України №1952-IV містить дві самостійні підстави для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень, а тому за наявності однієї з таких підстав державний реєстратор прав на нерухоме майно повинен чітко зазначати одну з них, що державним реєстратором зроблено не було.

Суд також вважає, що відмовляючи позивачу в реєстрації права власності на 57/100 частини квартири АДРЕСА_1 з тих підстав, що заяву про таку реєстрацію подано лише ОСОБА_2, дана підстава не передбачена Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 868 від 17.10.2013 року.

Згідно з ч. 4 ст. 24 Закону України №1952-IV відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінивши рішення про відмову у проведенні державної реєстрації від 01.10.2015 року № 24924476 на предмет відповідності частині третій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що воно винесене не на підставі та не у спосіб, що передбачені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868.

За таких обставин суд вважає, що рішення державного реєстратора № 24924476 від 01.10.2015 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень ОСОБА_2 на 57/100 частини квартири АДРЕСА_1, є протиправним та підлягає скасуванню.

Враховуючи ту обставину, що в даному судовому засіданні судом встановлено протиправність рішення відповідача, то суд вважає в такому випадку підставною вимогу позивача про зобовязання відповідача вчинити певні дії.

Позивач просить суд зобовязати державного реєстратора Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області ОСОБА_3 зобовязати провести державну реєстрацію права власності на 57/100 частини квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2.

Вирішуючи дану частину позовних вимог суд зазначає, що порядок здійснення державної реєстрації прав та їх обтяжень згідно із Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» здійснюється відповідними структурними підрозділами відповідача та є їх виключною компетенцією. Тобто, суд не вправі, вирішуючи спір по суті, підміняти та виконувати функції інших органів. Однак суд з врахуванням вимог статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України обирає спосіб захисту в цій частині позовних вимог, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача у спірних правовідносинах, а саме шляхом зобовязання державного реєстратора Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області ОСОБА_3 повторно розглянути питання щодо реєстрації права власності на 57/100 частини квартири АДРЕСА_1 відповідно до поданих 30.09.2015 року документів згідно з описом від 30.09.2015 року.

Частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, з Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області підлягає до стягнення на користь позивача 487,20 грн. судового збору, сплаченого при поданні адміністративного позову квитанцією № 450489 від 19 жовтня 2015 року (а.с.2).

Керуючись ст.ст. 2,94,158,160,162,163,186 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 868 від 17.10.2013 року, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області ОСОБА_3 № 24924476 від 01.10.2015 року про відмову ОСОБА_2 у державній реєстрації прав та їх обтяжень на 57/100 частини квартири АДРЕСА_1.

Зобовязати державного реєстратора Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області ОСОБА_3 повторно розглянути питання щодо проведення державної реєстрації права власності на 57/100 частини квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2, відповідно до поданих нею 30.09.2015 року державному реєстратору Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області ОСОБА_3 документів, згідно з описом від 30.09.2015 року.

Стягнути з Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області (43008, Волинська область, м. Луцьк, вул. Січова, 22а, ) на користь ОСОБА_2 (43000, Волинська область, м. Луцьк, пр-т. Волі 70/10, ідентифікаційний код НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім гривень двадцять копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, яка буде складена у повному обсязі 02 листопада 2015 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий

Суддя В.В.Мачульський