Справа № 821/3211/15-а
Суддя: Василяка Д.К.
Дата ухвалення: 2015-10-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2015 р.м. ХерсонСправа № 821/3211/15-а

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Василяки Д.К.,

при секретарі: суддів: Кузьменко Н.А., Пекного А.С.,

при секретарі: Корнієнко Я.В., за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача та третьої особи-2 ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Фонду державного майна України, треті особи - Голова Фонду державного майна України ОСОБА_4, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Херсонській області про визнання наказу про звільнення протиправним та його скасування, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та витрат на правову допомогу, моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_3 (далі по тексту - позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Фонду державного майна України, треті особи - Голова Фонду державного майна України ОСОБА_4, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Херсонській області про визнання наказу про звільнення протиправним та його скасування, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та витрат на правову допомогу, моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Головою Фонду Державного майна України зобов'язано присутніх 04 червня 2015 року на нараді написати заяви про звільнення за угодою сторін, без зазначення дати її написання та дати звільнення. 27.08.2015 р. позивача, на його думку було звільнено з посади начальника Регіональної відділення Фонду державного майна України по Херсонській області незаконно у зв'язку з тим, що заяву про звільнення написано у червні 2015 року без дати і домовленості про час звільнення, копію наказу про звільнення позивач не отримувала, з його текстом та підставами винесення не ознайомлена. Крім того вказала, що з моменту коли вона дізналася про своє звільнення, перебуваючи при цьому на лікарняному, зазнала певних моральних страждань, адже весь час намагалася з'ясувати чи дійсно вона звільнена із посади та за яких підстав.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував. Заперечення обґрунтовано тим, що підставою звільнення ОСОБА_3 із займаної посади начальника Регіонального відділення є заява останньої щодо звільнення її з посади за угодою сторін. Вказана заява надійшла на адресу Фонду від 26.08.2015 р. Відповідач вказав, що законодавством не передбачено, що у випадку звільнення за згодою сторін власник або уповноважений орган зобов'язаний у день звільнення видати копію наказу по звільнення. Позивач не скористалась своїм правом на отримання копії наказу. Вказав, що станом на 28.08.2015 р. трудові відносини з позивачем було припинено, отже, передача лікарняного листа не породжує зобов'язань між сторонами. Крім того, відповідач зазначив, що 17.09.2015 р. на адресу Фонду надійшло повідомлення про те, що станом на 05.06.2015 р. відпала необхідність припинення трудових відносин на займаній посаді. Щодо трудової книжки відповідач вказав, що ОСОБА_3 було повідомлено про необхідність отримання позивачем трудової книжки. В задоволенні позовних вимог просив відмовити.

Голова Фонду державного майна України ОСОБА_4 до суду не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Розглянувши подані документи, врахувавши позицію представника позивача, представника відповідача та третьої особи -2, адміністративний позов та документи покладені в його основу, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору, суд приходить до наступного: відповідно до ст. 6 Закону України "Про Фонд державного майна України", Фонд державного майна України, регіональні відділення та представництва становлять єдину систему державних органів приватизації. Фонд здійснює свої повноваження безпосередньо і через регіональні відділення в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі та представництва у районах та містах, створених Фондом державного майна України, у разі необхідності.

Регіональні відділення та представництва діють на підставі положень, що затверджуються Головою Фонду державного майна України.

Керівники регіональних відділень та представництв призначаються на посаду за погодженням з головами місцевих державних адміністрацій та звільняються з посади Головою Фонду державного майна України.

Відповідно до п. 11 Положення "Про регіональне відділення Фонду державного майна України по Херсонській області", затвердженого наказом Голови Фонду від 02.10.2012 № 3607 регіональне відділення очолює начальник, який призначається на посаду Головою Фонду за погодженням з головою місцевої державної адміністрації та звільняється з посади Головою Фонду.

Судом встановлено, що 12 серпня 2013 року наказом Голови Фонду державного майна України позивача призначено на державну службу із займанням посади начальника Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Херсонській області.

Відповідно до наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Херсонській області № 18 від 25 серпня 2015 року, ОСОБА_3 відряджено до Фонду державного майна України з 26.08.2015 р. по 27.08.2015 р.

27 серпня 2015 року наказом з особового складу Фонду № 132-р "Про звільнення ОСОБА_3В." позивача звільнено з посади начальника Регіональної відділення Фонду державного майна України по Херсонській області.

Відповідно до наданого до суду листка непрацездатності, виданого комунальним закладом Херсонською міською клінічною лікарнею імені ОСОБА_5, Серії АГУ №450221, ОСОБА_3 з 28 серпня 2015 року по 20 вересня 2015 року перебувала на стаціонарному лікуванні.

01 вересня 2015 року Регіональним відділенням видано наказ № 102-к "Про оголошення наказу ФДМУ від 27.08.2015 № 132-р "Про звільнення ОСОБА_3 В.", відповідно до якого здійснено остаточний розрахунок та перераховано ОСОБА_3 належну при звільненні суму заробітної плати та компенсацію за невикористану відпустку.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного: відповідно п.1 ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є угода сторін.

Судом встановлено, що заява про звільнення, яку надано відповідачем та на підставі якої винесено оскаржуваний наказ про звільнення, не має дати її складання, як і не містить дату та час припинення трудового договору.

Крім того, до суду не надано доказів домовленості між ОСОБА_3 та відповідачем про дату звільнення позивача з посади, як це передбачено статтею 36 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до правової позиції викладеної в абз. 1 п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 р., судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або повноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ст.36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Вказане свідчить про відсутність підстав для припинення трудового договору.

В судовому засіданні допитано в якості свідка ОСОБА_3, яка показала, що вона займала посаду начальника Регіональної відділення Фонду державного майна України по Херсонській області. Заяву про звільнення з посади за згодою сторін вона писала приблизно в червні 2015 року, але дату подання вказаної заяви не зазначала. Дана заява перебувала в відділі кадрів. Будь - якої згоди на звільнення не давала та домовленості між нею та керівництвом про звільнення не було.

Щодо твердження відповідача про те, що відповідно до листа від 11.09.2015 р. № 18-01-02817, позивача повідомлено про звільнення та необхідність отримання трудової книжки або надання згоди на отримання її поштою суд зазначає, що відповідно до ст. 47 Кодексу законів про працю України, Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Суд зазначає, що відповідачем не надано доказів своєчасного отримання ОСОБА_3 копії зазначеного листа, та трудової книжки.

Проаналізувавши викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем не дотримано порядок звільнення ОСОБА_3 з посади Регіонального відділення Фонду державного майна України по Херсонській області, яка передбачено ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України.

Згідно з положеннями статті 235 КЗпП України, у раз звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на посаді на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р. Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок) цей порядок застосовується у випадках вимушеного прогулу працівника (підпункт з пункту 1). У відповідності до ч.3 п.2 Порядку, збереження заробітної плати у всіх інших випадках, до яких відноситься й випадок вимушеного прогулу, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Правову позицію з цього приводу викладено в пункті 32 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 р. № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" у випадку стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи з урахуванням положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 р. № 100.

Отже, суд приходить до висновку про необхідність стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу на користь ОСОБА_3.

Відповідно до довідки розрахунку, наданої відповідачем середньоденна заробітна плата позивача складає 315 грн. 88 коп.

Час вимушеного прогулу ОСОБА_3 склав з 27.08.2015 р. по 26.10.2015 р., становить 42 робочих днів, а тому стягненню підлягає заробітна плата в сумі 13266 грн. 96 коп. (42 робочих днів х 315,88 грн. = 13266,96 грн.).

Щодо вимоги позивача про стягнення моральної шкоди суд зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтвердили отримання моральних страждань позивачем у зв'язку з її звільненням.

Отже, в задоволенні цих позовних вимог слід відмовити.

Щодо позовних вимог про стягнення судових витрат суд зазначає, що відповідно до ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Отже, представник позивача був присутній в судовому засіданні 19 жовтня 2015 року та 26 жовтня 2015 року, з розрахунку за годину надання правової допомоги складає 487,20 грн. (1218x40:100= 487,20). Отже, 2, 5 години перебування представника в судовому засіданні компенсація витрат складає 1218 грн.

Суд не приймає до уваги витрати на послуги адвоката з інших питань, оскільки позовну заяву підписано самим позивачем, а доказів подання інших послуг не надано.

Серед критеріїв оцінювання судом рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, є принцип законності, що закріплений у ч.2 ст.19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає, що відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів правомірності своїх дій, як і не доведено законність винесеного наказу від 27.08.2015 р. № 132-р "Про звільнення ОСОБА_3В.".

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_3 до Фонду державного майна України, треті особи - Голова Фонду державного майна України ОСОБА_4, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Херсонській області визнання наказу про звільнення протиправним та його скасування, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та витрат на правову допомогу, моральної шкоди підлягає задоволенню частково.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Керуючись ст.ст. 8, 9, 12,17,18, 19,128, ч. 1 ст. 158, 159, 160-163, 167 КАС України, суд

постановив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Голови Фонду державного майна України від 27.08.2015 року № 132-р "Про звільнення ОСОБА_3В.".

Поновити ОСОБА_3 на посаді начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Херсонській області з 27 серпня 2015 року.

Стягнути на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) з Фонду державного майна України заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 13 266 (тринадцять тисяч двісті шістдесят шість) грн. 96 коп.

Стягнути на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) з Фонду державного майна України витрати на правову допомогу у розмірі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді.

Допустити негайне виконання постанови суду в частині стягнення заробітної плати в у межах суми стягнення за один місяць.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 30 жовтня 2015 р.

Суддя Василяка Д.К.

Суддя Кузьменко Н.А.

Суддя Пекний А.С.

кат. 12.3