Справа № 823/1802/15
Суддя: О.А. Рідзель
Дата ухвалення: 2015-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 року справа № 823/1802/15

12 год. 50 хв. м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Рідзеля О.А.,

при секретарі судового засідання - Педані О.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 - за договором про надання правової допомоги, представника відповідача ОСОБА_2 - за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до управління Державної пенітенціарної служби України в Черкаській області про визнання дій протиправними, скасування наказу та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_3 (далі - позивач) з позовною заявою до управління Державної пенітенціарної служби України в Черкаській області (далі - відповідач), в якій просить:

- визнати протиправними дії посадових осіб відповідача щодо внесення до наказу «Про звільнення ОСОБА_3В.» від 30.06.2015 № 115 о/с відомостей про звільнення з посади ОСОБА_3, вказавши пункт 66 (через дискредитацію звання начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету ОСОБА_4 України від 29.07.1991 № 114;

- скасувати наказ відповідача «Про звільнення ОСОБА_3В.» від 30.06.2015 № 115 о/с та зобовязати посадових осіб управління Державної пенітенціарної служби України в Черкаській області прийняти належне у відповідності до чинного законодавства України рішення, а саме прийняти новий наказ «Про звільнення ОСОБА_3В.», вказавши законні підстави звільнення, а саме пункт 64 «ж» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету ОСОБА_4 України від 29.07.1991 № 114;

- зобовязати посадових осіб відповідача вчинити певні дії, а саме видати трудову книжку ОСОБА_3 з відповідними відомостями та новий наказ про його звільнення, а саме за пунктом 64 «ж» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету ОСОБА_4 України від 29.07.1991 № 114 - тобто за власним бажанням.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 25.06.2015 позивачем до начальника Управління державної пенітенціарної служби України в Черкаської області було подано рапорт про звільнення з посади старшого інспектора відділу інтендантського та господарського забезпечення Черкаської виправної колонії Управління за власним бажанням. Даний рапорт адміністрація Управління прийняла без відмітки про прийняття, тому позивач направив повторний рапорт поштою з повідомленням про вручення. 03.07.2015 поштою отримано позивачем копію від 30.06.2015 № 115 о/с «Про звільнення ОСОБА_3В.», за підписом начальника Управління полковника внутрішньої служби ОСОБА_5 Згідно із зазначеним Наказом позивача звільнено з посади у відповідності з вимогами Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою КМУ від 29.07.1991 № 114 за пунктом 66 (через дискредитацію звання начальницького складу). Підставою для звільнення зазначено кримінальне провадження № 000156 та висновок експертизи НДЕКЦ УМВС України в Черкаської області від 03.06.2015 року № 1/448.

Позивач зазначає, що з Наказом від 30.06.2015 № 115 був ознайомлений після отримання його копії 03.07.2015 і на даний час не отримано трудової книжки та не проведено розрахунок грошових виплат, а формулювання причини звільнення не відповідає вимогам чинного законодавства.

Позивач вважає, що твердження посадових осіб відповідача про те, що дії лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_3 дискредитують звання начальницького складу ґрунтуються лише на підставі матеріалів, зібраних слідчим відділом прокуратури Черкаської області, що внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000156 від 30.04.2015, ухвали слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.05.2015, якою позивача відсторонено від посади строком на два місяці та висновку експерта науково-дослідного експертно-криміналістичного центру УМВС України в Черкаській області від 03.06.2015 №1/448, відповідно до якого встановлено, що у пакунках, вилучених у ОСОБА_3 перебував особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено.

Позивач зазначає, що на даний час відносно нього немає обвинувального вироку суду, відсутні протокол про вчинення корупційного діяння або іншого правопорушення, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності, або інші докази вчинення дій, що передбачені ч. 1, 5 Закону України «Про боротьбу з корупцією» чи інших злочинів, передбачених КК України, тому стверджувати, що позивач своїми діями дискредитує звання рядового і начальницького складу є неприпустимим.

На підставі викладеного та того, що позивачем подано рапорт про звільнення за власним бажанням, а факту скоєння позивачем вчинку, що дискредитує звання рядового та начальницького складу не доведено, дії відповідача є незаконними, а тому формулювання причини звільнення саме за п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ також є незаконними.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених в заяві про уточнення позовних вимог та просила позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував. 01.09.2015 подав до суду письмові заперечення, де зазначив, що 30.04.2015 до чергової частини управління ДПтС України в Черкаській області надійшло спецповідомлення, в якому повідомлялось, що відбулась надзвичайна подія з співробітником Черкаської ВК № 62: співробітниками оперативного відділу Черкаської ВК №62 спільно з співробітником Київського територіального відділу внутрішньої безпеки та виявлення корупції ДПтС України та, співробітниками територіального ОВС УМВС України в Черкаській області, в ході проведення спільних заходів, на території прилеглої до охоронюваного об'єкту Черкаської ВК №62 було проведено огляд автомобіля ВАЗ-2107, державний номер НОМЕР_1, білого кольору, що належить Позивачу. Під час огляду поряд з сидінням водія було виявлено три поліетиленових пакети, в яких знаходилось два згортки з подрібленою речовиною рослинного походження темно - зеленого кольору, 23 мобільні телефони та близько 1 кг. дріжджів заводського виготовлення. Про дану подію було повідомлено Придніпровський РВ м. Черкаси УМВС України в Черкаській області та прокуратуру Черкаської області. 30.04.2015 до Єдиного реєстру досудових розслідувань України внесено відомості про порушення кримінального провадження за підозрою у скоєнні позивачем злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 та ч. 2 ст. 307 КК України за № 0000156.

05.05.2015 начальником управління ДПтС України в Черкаській області прийнято наказ № 21 «Про призначення службового розслідування за фактом порушення кримінального провадження стосовно Позивача». За результатами службового розслідування складено висновок від 27.05.2015.

У висновку службового розслідування комісією зафіксовані порушення позивачем норм закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», вимог Присяги співробітника Державної пенітенціарної служби України, нормативних актів ДПтС України з питань дотримання дисципліни і законності, Кодексу поведінки та професійної етики персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України. Зокрема, позивач своїми діями порушив чинне законодавство України у частині незаконного зберігання з метою збуту у місця позбавлення волі особливо небезпечних наркотичних засобів. Враховуючи зазначене, комісія дійшла висновку, що позивач за скоєні порушення заслуговує на притягнення до дисциплінарної відповідальності. У судовому засіданні представник відповідача підтримав заперечення та просив суд відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 проходив службу в Черкаській виправній колонії № 62 на посаді лейтенанта внутрішньої служби.

З матеріалів адміністративної справи встановлено, що 30.04.2015 до Єдиного реєстру досудових розслідувань України внесено відомості про порушення кримінального провадження за підозрою у скоєнні Позивачем злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 та ч. 2 ст. 307 КК України за № 0000156.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.05.2015 у кримінальній справі № 711/3907/15-к позивача було відсторонено від посади старшого інспектора (з організації речового та побутового забезпечення) відділу інтендантського та господарського забезпечення Черкаської виправної колонії Державної пенітенціарної служби в Черкаській області (№62) строком на два місяці.

05.05.2015 начальником управління ДПтС України в Черкаській області прийнято наказ № 21 «Про призначення службового розслідування за фактом порушення кримінального провадження стосовно Позивача». За результатами службового розслідування складено висновок від 27.05.2015. У висновку зазначено, що позивач за скоєні порушення заслуговує на притягнення до дисциплінарної відповідальності.

30.06.2015 позивачем направлено поштою рапорт про звільнення із займаної посади за власним бажанням від 25.06.2015.

30.06.2015 відповідачем прийнято наказ від 30.06.2015 № 115 «Про звільнення ОСОБА_3В.», відповідно до якого лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_3 звільнено у запас Збройних Сил України за п. 66 (через дискредитацію звання рядового і начальницького складу) на підставі кримінального провадження №0000156, висновку експертизи НДЕКЦ УМВС України в Черкаській області від 03.06.2015 №1/448.

Відповідно до листа Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.09.2015 №13540/15-вих/1кп/711/349/15 кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 364 КК України перебуває в провадженні судді Кучеренка В.Г. 17.09.2015 проведено підготовче судове засідання у справі під час якого визначено обєм, порядок дослідження доказів та призначено дату судового засідання.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.

Законом, що визначає правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження є Закон України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23.06.2005 № 2713-IV (надалі Закон №2713).

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону №2713 до персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України належать особи рядового і начальницького складу, спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами в Державній кримінально-виконавчій службі України. Згідно із ч. 2 ст. 14 Закону №2713 служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров'я і віком громадян України. Час проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону. Відповідно до ч. 8 цієї статті трудові відносини працівників кримінально-виконавчої служби регулюються законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами. На спеціалістів Державної кримінально-виконавчої служби України, які не мають спеціальних звань, поширюється дія Закону України «Про державну службу». Віднесення посад цих спеціалістів до відповідних категорій посад державних службовців проводиться Кабінетом ОСОБА_4 України. На осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України поширюються вимоги та обмеження, встановлені Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону №2713 на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюються дія статей 22 і 23 Закону України «Про міліцію», а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ. На працівників кримінально-виконавчої служби поширюються умови оплати праці, передбачені для працівників органів внутрішніх справ, які не мають спеціальних звань.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 №565-XI (надалі Закон №565) порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом ОСОБА_4 України.

Особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ відповідно до п.66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою КМУ від 29.07.1991 № 114 (надалі Положення). При цьому звільнення проводиться з урахуванням вимог пункту 62 цього Положення.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначає Дисциплінарний статут ОВС.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22.02.2006 №3460-IV (надалі Дисциплінарний статут), службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету ОСОБА_4 України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Стаття 2 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України передбачає, що дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Статтею 5 Дисциплінарного статуту передбачено, що за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Враховуючи зазначене, працівники державної пенітенціарної служби України мають спеціальний правовий статус, відповідно до якого вимоги морального змісту віднесені до службово-трудових обов'язків. Тому, вчинок, що ставиться у вину позивачу, призводить до приниження професійної репутації, авторитету органу державної пенітенціарної служби України у громадській думці та думці окремих громадян, оскільки ставлення людей до органів пенітенціарної служби впливає на рівень довіри та підтримки суспільством дій органів державної пенітенціарної служби.

Разом з тим, такі висновки мають будуватись лише на встановлених з дотриманням діючого законодавства фактах. Факти, зазначені у висновку службового розслідування, на переконання суду, можуть бути підтверджені виключно вироком суду, що набрав законної сили, оскільки стосуються вчинення дій, що, у свою чергу, є складом кримінального правопорушення.

Підставою дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою рядового або начальницького складу службової дисципліни, визначення якої наведене у ст. 1 цього Статуту (стаття 2 Дисциплінарного статуту ОВС).

Такими підставами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи рядового або начальницького складу органів внутрішніх справ ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв'язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.

Відповідно до ст. 12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. Крім того, згідно ч. 2 ст. 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський Суд з прав людини у рішенні від 07.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначив, що п. 2 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод вимагає від представників держави - насамперед суддів, що розглядають справу, але й від інших представників органів влади, - щоб вони утримувалися від публічних заяв про те, що обвинувачений вчинив правопорушення, яке йому ставлять за вину, доти, доки ця вина не буде офіційно встановлена судом.

У рішенні від 10.02.1995 по справі «ОСОБА_2 де Рібермон проти Франції» Європейський Суд з прав людини підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов'язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

З огляду на висновки службового розслідування, суд дійшов висновку, що вони ґрунтуються виключно на обставинах, що з'ясовуються досудовим розслідуванням стосовно позивача, відомості якого заборонено розголошувати згідно з ч. 1 ст. 222 КПК України від 13.04.2012 №4651-VI.

Відповідно до п. 7 ст. 36 Кодексу законів про працю України визначено, що підставами для припинення трудового договору є набрання законної сили вироком суду, яким працівника засуджено (крім випадків звільнення від відбування покарання з випробуванням) до позбавлення волі або до іншого покарання, яке виключає можливість продовження даної роботи.

Згідно із ст. 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Судом встановлено, що на час винесення наказу про звільнення позивача з органів внутрішніх справ, вина позивача щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 та ч. 2 ст. 307 КК України не була встановлена відповідним обвинувальним вироком суду.

Тобто відповідач, не дочекавшись результатів судового розгляду прийняв наказ про звільнення позивача, хоча матеріали службового розслідування базуються виключно на відомостях досудового розслідування.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України).

Враховуючи відсутність обвинувального вироку суду відносно позивача, який би підтверджував факт вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 та ч. 2 ст. 307 КК України, суд дійшов висновку про передчасність прийняття наказу від 30.06.2015 № 115 о/с «Про звільнення ОСОБА_3В.» на підставі пункту 66 (через дискредитацію звання начальницького складу) Положення, тому позовні вимоги в частині визнання протиправними дій управління Державної пенітенціарної служби України в Черкаській області щодо зазначення в наказі від 30.06.2015 № 115 о/с «Про звільнення ОСОБА_3В.» пункту 66 (через дискредитацію звання начальницького складу) Положення, як підставу для звільнення лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_3 у запас Збройних сил України; у частині скасування наказу начальника управління Державної пенітенціарної служби України в Черкаській області № 115 о/с від 30.06.2015 «Про звільнення ОСОБА_3В.»; у частині зобовязати управління Державної пенітенціарної служби України в Черкаській області повторно розглянути рапорт лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_3 від 25.06.2015 про звільнення є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Згідно Рекомендації №R (80) 2 Комітету ОСОБА_4 Європи (прийнята Комітетом ОСОБА_4 11.03.1980 на 316-й нараді) державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень визначено, що під дискреційним повноваженням необхідно розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.3 ст.2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства засноване на гарантуванні дотримання вимог права, інакше було би порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, тобто критеріями здійснення адміністративного судочинства є принципи судочинства, правила етичної поведінки.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню, студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів, які проходять стажування на підприємстві, в установі, організації. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом ОСОБА_4 України.

Постановою Кабінету ОСОБА_4 України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки» із змінами, внесеними постановою Кабінету ОСОБА_4 України від 25.12.2013 №955, затверджено зразок бланку трудової книжки і вкладиша до неї. Згідно з пунктом 3 Постанови № 301, трудові книжки зберігаються на підприємствах, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку. Ця ж Постанова застерігає про дисциплінарну та іншу відповідальність за порушення порядку організації ведення обліку, зберігання і видачі трудових книжок. Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства.

Суду не надано доказів, що у випадку задоволення позовних вимог щодо визнання протиправними дій управління Державної пенітенціарної служби України в Черкаській області щодо зазначення в наказі від 30.06.2015 № 115 о/с п. 66 Положення та визнання протиправним та скасування наказу начальника управління Державної пенітенціарної служби України в Черкаській області від 30.06.2015 № 115 о/с відповідач буде ухилятися від виконання рішення суду та не видасть позивачу у відповідності до положень КЗпП України та Постанови КМУ № 301 трудову книжку.

Враховуючи зазначене, у задоволенні позовних вимог стосовно зобовязання управління Державної пенітенціарної служби України в Черкаській області прийняти належне у відповідності до чинного законодавства України рішення, а саме прийняти новий наказ «Про звільнення ОСОБА_3В.», вказавши законні підстави звільнення, а саме п. 64 «ж» Положення та стосовно зобовязання посадових осіб відповідача вчинити певні дії, а саме видати трудову книжку ОСОБА_3 з відповідними відомостями та новий наказ про його звільнення, а саме за п. 64 «ж» Положення, належить відмовити.

Відповідно до ст.162 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення субєкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення даного адміністративного позову.

Керуючись статтями 14, 86, 94, 159-163, 167, 185-187, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії управління Державної пенітенціарної служби України в Черкаській області щодо зазначення в наказі № 115 о/с від 30.06.2015 «Про звільнення ОСОБА_3В.» пункту 66 (через дискредитацію звання начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету ОСОБА_4 України № 114 від 29.07.1991, як підставу для звільнення лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_3 у запас Збройних сил України.

Визнати протиправним та скасувати наказ начальника управління Державної пенітенціарної служби України в Черкаській області № 115 о/с від 30.06.2015 «Про звільнення ОСОБА_3В.».

Зобовязати управління Державної пенітенціарної служби України в Черкаській області повторно розглянути рапорт лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_3 від 25.06.2015 про звільнення із займаної посади старшого інспектора (з організації речового та побутового забезпечення) відділу інтендантського та господарського забезпечення Черкаської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Черкаській області (№ 62), за власним бажанням та прийняти рішення відповідно до вимог Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету ОСОБА_4 України № 114 від 29.07.1991.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.А. Рідзель

Повний текст рішення виготовлено 02 листопада 2015 року.