Справа № 2а-2/10
Суддя: Попко Я.С.
Дата ухвалення: 2010-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2010 р. Справа № 24322/10

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді Попка Я.С.

Суддів Онишкевича Т.В. , Сапіги В.П.

при секретарі судового засідання Наконечна М.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Миколаївського районного суду Львівської області від 2 березня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління юстиції у Львівській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Миколаївське районне управління юстиції Львівської області, відділ державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції Львівської області про визнання протиправними дій щодо звільнення з публічної служби та ненадання позивачу посади на публічній службі, поновлення на публічній службі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2007 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління юстиції у Львівській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Миколаївське районне управління юстиції Львівської області, відділ державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції Львівської області про визнання протиправними дій щодо звільнення з публічної служби та ненадання посади на публічній службі, поновлення на публічній службі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1622 від 16 листопада 2006 року ліквідовано Департамент державної виконавчої служби. Зазначена постанова набрала чинності одночасно із Законом України «Про внесення змін до Законів України «Про виконавчу службу» та «Про виконавче провадження» щодо реформування органів виконавчої служби» від 22 грудня 2006 року. Згідно із цим Законом органами державної виконавчої служби є Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, відділ державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських управлінь юстиції, районні, міські та районні в містах відділи ДВС відповідних управлінь юстиції. Наказом Департаменту ДВС № 2 від 19.01.2007 року «Про ліквідацію регіональних та територіальних органів державної виконавчої служби» було ліквідовано державну виконавчу службу Львівської області та державну виконавчу службу у Миколаївському районі

_________________________________________________________________________________________

Головуючий у 1-й інст. суддя Карбовнік І.М. ряд. ст. зв. № 3.3.4 суддя-доповідач ОСОБА_2 справа № 2а-2/10/1313 справа № 24322/10/9104.doc

Львівської області. 23 січня 2007 року позивача було повідомлено про реформування органів ДВС відповідно до вищеназваних законів та постанови Кабінету Міністрів України та попереджено про майбутнє звільнення від займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Оскільки відбулося реформування органів ДВС, а не їх ліквідація, вважає своє звільнення незаконним, так як відповідно до вимог ч. 2 ст. 36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації, дія трудового договору працівника продовжується. Вважає, що керівництво Головного управління юстиції у Львівській області повинно було б запропонувати йому аналогічну посаду в новоствореному органі з врахуванням його стажу, досвіду роботи та кваліфікації.

Постановою Миколаївського районного суду Львівської області від 2 березня 2010 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що діяльність державної виконавчої служби у Миколаївському районі Львівської області, де працював позивач на посаді державного виконавця з 9 грудня 2005 року, була припинена в результаті її ліквідації, що призвело до розірвання трудового договору з ним на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Позивач не вправі вимагати поновлення його на роботі у новоствореній організації, якщо він не був туди переведений у встановленому законом порядку. ОСОБА_1 був повідомлений про наступне вивільнення із займаної посади відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку. У апеляційній скарзі просить скасувати постанову Миколаївського районного суду Львівської області від 2 березня 2010 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначає, що фактично відбулося реформування органів ДВС, а не їх ліквідація, у звязку з чим своє звільнення вважає незаконним, так як відповідно до вимог ч. 2 ст. 36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації, дія трудового договору працівника продовжується. Крім того, керівництво Головного управління юстиції у Львівській області зобовязане було запропонувати йому аналогічну посаду в новоствореній організації з врахуванням його стажу, досвіду роботи та кваліфікації.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що діяльність Державної виконавчої служби у Миколаївському районі Львівської області, де працював позивач, була припинена в результаті її ліквідації, що призвело до розірвання трудового договору з позивачем на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Позивач не вправі вимагати поновлення його на роботі у новоствореній організації, якщо він не був туди переведений у встановленому законом порядку.

Такі висновки суду, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи.

Встановлено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1622 від 16 листопада 2006 року «Про ліквідацію Департаменту державної виконавчої служби» ліквідовано Департамент державної виконавчої служби, що діяв у складі Міністерства юстиції як рядовий орган державного управління та зобовязано здійснити в установленому порядку заходи з ліквідації Департаменту ДВС. Зазначена постанова набрала чинності одночасно із Законом України «Про внесення змін до Законів України «Про виконавчу службу» та «Про виконавче провадження» щодо реформування органів виконавчої служби» від 22 грудня 2006 року.

На виконання Закону та постанови Кабінету Міністрів України Департаментом ДВС видано наказ № 1 від 19 січня 2007 року «Про утворення комісії з ліквідації державної виконавчої служби Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя» та наказ № 2 від 19 січня 2007 року, яким ліквідовано Державну виконавчу службу у Миколаївському районі Львівської області.

23 січня 2007 року позивача під розписку було повідомлено про майбутнє вивільнення із займаної посади на підстав п. 1 ст. 40 КЗпП України і відповідно до наказу голови ліквідаційної комісії Державної виконавчої служби Львівської області від 26.03.2007 року № 329/к позивача звільнено із займаної посади на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України.

На думку колегії суддів, органи державної виконавчої служби Департаменту державної виконавчої служби, як урядові органи державного управління, який мали статус юридичної особи, самостійний баланс, рахунки в Державному казначействі, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням та державна виконавча служба в Автономній Республіці Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських управлінь юстиції, районні, міські та районні в містах відділи ДВС відповідних управлінь юстиції, які входили до складу Департаменту, були ліквідовані з передачею функцій Міністерству юстиції України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 2 ст. 36 КЗпП України визначено, що зміна підпорядкованості підприємства, установи, організації не припиняє дії трудового договору, а частиною 3 зазначеної статті встановлено, що у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації, дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України). Однак колегія суддів вважає, що підстав для застосування положень ч.ч. 2,3 ст. 36 КЗпП України немає, оскільки Департамент державної виконавчої служби та його структурні підрозділи на місцях були ліквідовані.

За таких обставин, на думку колегії суддів, суд першої інстанції постановив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог без змін.

Згідно ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Миколаївського районного суду Львівської області від 2 березня 2010 року у справі № 2а-2/10 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління юстиції у Львівській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Миколаївське районне управління юстиції Львівської області, відділ Державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції Львівської області про визнання протиправними дій щодо звільнення з публічної служби та ненадання посади на публічній службі, поновлення на публічній службі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Попко Я.С.

Судді Онишкевич Т.В. , Сапіга В.П.

Ухвала виготовлена та підписана у повному обсязі 16.08.2010 року.