Справа № 826/8314/15
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2015-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 жовтня 2015 року № 826/8314/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Аблова Є.В., судді Федорчука А.Б., судді Шулежка В.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України за участю третьої особи - виконавчої дирекції Луганського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, нарахування та виплату заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки виплати належних сум при звільненні,-

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 до Національного банку України за участю третьої особи - виконавчої дирекції Луганського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, нарахування та виплату заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки виплати належних сум при звільненні, мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідачем протягом червня 2014-березня 2015 рр. допущено ряд грубих порушень норм діючого законодавства в сфері трудових відносин, оплати праці та соціального забезпечення, зокрема, наказ про звільнення позивача із займаної посади є незаконним, а в порушення приписів профільного законодавства відповідачем не нарахована та не виплачена позивачу заробітна плата за грудень 2014 року та січень-березень 2015 р., не виплачена допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю по листках непрацездатності АГМ №190260 з 03.05.2014 по 27.05.2014, АГО №302079 з 28.05.2014 по 12.06.2014, АГМ №227707 з 13.06.2014 по 01.07.2014, АГО №302183 з 02.07.2014 по 14.07.2014, АГИ №915982 з 10.12.2014 по 19.12.2014, АГИ №946209 з 26.02.2015 по 27.03.2014.

У позовній заяві позивач просить суд:

- скасувати наказ Національного банку України від 30.03.2015 №1924-к «Про звільнення ОСОБА_1».

- поновити ОСОБА_1 на посаді головного економіста сектору внутрішньобанківських операцій відділу організації бухгалтерського обліку Управління Національного банку України в Луганській області.

- зобов'язати Національний банк України (ідентифікаційний код 00032106) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) заробітну плату за грудень 2014 року та січень-березень 2015 року обчислену виходячи з середнього заробітку.

- стягнути з Національного банку України (ідентифікаційний код 00032106) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) допомогу у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю по листках непрацездатності ATM №190260 з 03.05.2014 по 27.05.2014, АГО №302079 з 28.05.2014 по 12.06.2014 АГМ №227707 з 13.06.2014 по 01.07.2014, АГО №302183 з 02.07.2014 по 14.07.2014, АГИ №915982 з 10.12.2014 по 19.12.2014, АГИ №946209 з 26.02.2015 по 27.03.2014 в частині, що виплачується за рахунок роботодавця.

- зобов'язати Національний банк України (ідентифікаційний код 00032106) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) допомогу у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю по листках непрацездатності АГМ №190260 з 03.05.2014 по 27.05.2014, АГО №302079 з 28.05.2014 по 12.06.2014, АГМ №227707 з 13.06.2014 по 01.07.2014, АГО №302183 з 02.07.2014 по 14.07.2014, АГИ №915982 з 10.12.2014 по 19.12.2014, АГИ №946209 з 26.02.2015 по 27.03.2014 в частині, що виплачується за рахунок внесків до Фонду соціального страхування з тимчасової втрата працездатності.

- стягнути з Національного банку України (ідентифікаційний код 00032106) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) середній заробіток за час затримки виплати належних їй сум при звільненні по день фактичного повного розрахунку.

- стягнути з Національного банку України (ідентифікаційний код 00032106) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу.

- допустити негайне виконання рішення в частині стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктом 2 частини першої статт 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

В судове засіданні представник позивача не прибув, надавши до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представники відповідача в судовому засіданні заперечували щодо задоволення позовних вимог, зазначивши, що права позивача при проведенні звільнення не порушено, оскільки останнє вчинено у відповідності до діючого законодавства.

Крім того, представники Національного банку України зазначили, що позивачу були припинені виплати, які здійснювались у зв'язку із простоєм з підстав і у порядку, що передбачені законодавством України. В частині позовних вимог стосовно неотримання допомоги у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю згідно вказаних листків непрацездатності представники відповідача зазначили, що права позивача Національним банком України не порушено, оскільки виплата допомоги по тимчасовій непрацездатності здійснюється за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати непрацездатності.

Представник виконавчої дирекції Луганського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності заперечував щодо задоволення позовних вимог з підстав того, що для отримання допомоги у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю за листками непрацездатності АГМ №190260 з 03.05.2014 по 27.05.2014, АГО №302079 з 28.05.2014 по 12.06.2014, АГМ №227707 з 13.06.2014 по 01.07.2014, АГО №302183 з 02.07.2014 по 14.07.2014 потрібно звернутись безпосередньо до робочого органу Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності за фактичним місцем проживання, перебування.

Допомога ж у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю за листками непрацездатності АГИ №915982 з 10.12.2014 по 19.12.2014, АГИ №946209 з 26.02.2015 по 27.03.2014 відділенням фонду не може бути виплачена, оскільки страховий випадок за цими лікарняними листками виник після дати переміщення відповідача, а саме після 04.08.2014 р.

Відповідно до ч.6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи клопотання представника позивача, суд ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.03.1992 р. ОСОБА_1 прийнята на роботу до Луганського обласного управління Національного банку України на посаду економіста ІІ категорії сектору обліку міжбанківських рахунків.

З 16.09.2009 р. позивач працювала на посаді головного економіста сектора внутрішньобанківських операцій в Луганському обласному управлінні Національного банку України.

30.03.2015 р. НБУ прийняв наказ №1924-К, яким ОСОБА_1 звільнено з роботи з 30 березня 2015 року у зв'язку із скороченням штату та чисельності працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Незгода позивача із наказом про звільнення зумовила її звернення до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З матеріалів справи вбачається, що Національним банком України 09.09.2014 р. видано наказ №1634-к «Про скорочення вакантних посад у підрозділах Національного банку України», згідно п. 1 якого передбачено скоротити відповідно до законодавства України всі вакантні посади, які є у штаті структурних підрозділів центрального апарату, структурних підрозділів та одиниць, територіальних управлінь і навчальних закладів Національного банку України станом на 10 вересня 2014 року.

Наказом НБУ №1854-к від 24.10.2014 року пункт 1 зазначеного наказу доповнено словами «а також ті посади, які будуть вакантними після зазначеного строку».

Згідно із постановою Правління Національного банку України від 20.11.2014 р. №736 «Про окремі питання оплати праці працівників управлінь Національного банку України в Донецькій і Луганській областях та внесення змін до їх граничної чисельності», у зв'язку з нестабільною ситуацією, що склалася в м. Луганську і спричинила через загрозу життю та здоров'ю працівників неможливість виконувати Управлінням Національного банку України в Луганській області своїх функцій, призупинено з 01 грудня 2014 року виконання управлінням Національного банку України в Донецькій та Луганській області частини своїх функцій та прийнято рішення про скорочення чисельності працівників управління Національного банку України в Луганській області на 242 одиниці та затверджено граничну чисельність у кількості 11 одиниць.

На виконання цієї постанови в.о. начальника Національного банку України в Луганській області видано наказ від 26.11.2014 р. №234-к «Про скорочення чисельності працівників Управління Національного банку України в Луганській області» на 242 одиниці.

Пунктом 2 зазначеного наказу визначено обов'язок ознайомити працівників Управління з наказом про скорочення та попередити про наступне вивільнення до 26 грудня 2014 року за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням чисельності працівників (будь-яким можливим засобом зв'язку, зокрема, письмово під розписку особисто, поштовим, телефонним, факсимільним, електронною поштою).

Крім того, Управлінням 26.11.2014 р. направлено голові профспілкового комітету Управління подання №17-060/3228 про майбутнє вивільнення працівників у зв'язку з скороченням чисельності.

При цьому, відповідач зазначив, що у зв'язку з тим, що голова профспілкового комітету перебував у зоні проведення антитерористичної операції у м. Луганську, а поштовий зв'язок з цим містом був відсутній, зазначена інформація та копія вищезазначеної Постанови №736, з урахуванням наявних можливостей, були направлені йому факсом за номером на адресу Луганської обласної організації профспілок. На паперових носіях Управлінням документи були передані голові профспілкового комітету Управління 03.01.2015 року.

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання вимог статті 49 КЗпП України Управлінням направлено повідомлення №17-058/4123 від 25.12.2014 р. Луганському міському центру зайнятості у м. Біловодську Луганської області про заплановане вивільнення працівників.

Також, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 26.12.2014 року попереджено Управлінням про наступне вивільнення з роботи на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу про працю України за телефоном, у зв'язку відсутністю інформації про її місцезнаходження, про що складено акт №2 про попередження працівників Управління Національного банку України в Луганській області про наступне вивільнення у зв'язку із скороченням займаної посади, які не мали можливості прибути для ознайомлення з наказом особисто та з якими, можливий лише телефонний зв'язок.

З протоколу засідання профспілкового комітету профспілкової організації Управління Національного банку України в Луганській області від 17.01.2015 р. вбачається, що профспілковим комітетом розглянуто подання Управління про надання згоди профспілкового комітету на звільнення співробітників Управління за скороченням штату.

Згідно з зазначеним протоколом профспілковий комітет Управління повідомив, що не може виконати вимоги законодавства та не має можливості розглянути зазначене подання у зв'язку з відсутністю кворуму.

Відповідно до частини п'ятої статті 43 Кодексу законів про працю України виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору.

Оскільки профспілковий комітет Управління не повідомив у встановлений законом строк про прийняте рішення вважається, що він надав згоду на звільнення позивача, що в сукупності свідчить, що звільнення позивача проведено Національним банком України за згодою профспілкового комітета.

Зі змісту ст. 30 Закону України «Про державну службу» вбачається, що державна служба припиняється в т.ч. і на загальних підставах, передбачених Кодексом законів про працю України.

Статтею 36 КЗпП України визначено, що підставами припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового, чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

При цьому, відповідно до положень п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Порядок вивільнення працівників визначений ст. 49-2 КЗпП України.

Так, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

З матеріалів справи вбачається, що 26.12.2014 р. ОСОБА_1 попереджена про наступне звільнення у зв'язку зі скороченням, що підтверджується актом №2 від 26.12.2014 р.

Крім того, позивачу повідомлено, що у зв'язку з відсутність в Управління Національного банку України в Луганській області вакантних посад інша робота в Управлінні не пропонується.

При цьому, суд звертає увагу на п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», згідно якого, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

У випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується (ч. 3 ст. 36 КЗпП в редакції від 19 січня 1995 року). При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Факт скорочення чисельності працівників Управління Національного банку України в Луганській області підтверджується наявними матеріалами справи та наведеними вище положеннями нормативно-правових актів.

Крім того, наведене в сукупності свідчить, що відповідачем дотримано порядок вивільнення працівників, адже зокрема позивача про наступне вивільнення персонально попереджено не пізніше, ніж за два місяці та судом встановлено, що відповідач не мав можливості перевести позивача з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Наведене в сукупності свідчить, що при прийнятті оскаржуваного наказу про звільнення ОСОБА_1 з посади головного економіста сектору внутрішньобанківських операцій відділу організації бухгалтерського обліку Управління Національного банку України в Луганській області відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством України, а відтак підстави для скасування оскаржуваного наказу відсутні.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Оскільки позовна вимога щодо поновлення позивача на посаді є похідною від позовної вимоги, підстав для задоволення якої судом не вбачається, суд приходить до висновку відмову в задоволенні позовних вимог і у цій частині.

Стосовно позовних вимог про зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити заробітну плату з грудня 2014 року по березень 2015 року, суд зазначає наступне.

Як зазначив відповідач, згідно із наказом №105-од/ДСК з метою безперебійної роботи Управління на базі Головного управління Національного банку України по м. Києву і Київській області, з 01.07.2014 року і до теперішнього часу у відрядженні у місті Києві залучено мінімальну кількість працівників Управління для виконання функцій Управління.

Відповідно до пункту четвертого зазначеного наказу, працівникам Управління, які не були залучені у відрядження до м. Києва, у тому числі позивачу, здійснювалась оплата простою у розмірі середнього заробітку.

Згідно ст. 34 КЗпП України простій - це призупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця.

Час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) (стаття 113 КЗпП).

Водночас, відповідно до листа Міністерства соціальної політики України №8946/0/14-14/13 від 11.08.2014 р. неможливість повернення працівника на підприємство, яке знаходиться в зоні проведення антитерористичної операції, не є простоєм.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 04.08.2014 р. перемістилась з району проведення антитерористичної операції в АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою Управління соціального захисту населення Білопільської державної адміністрації Сумської області № від 07.11.2014 р.

Крім того, постановою Правління Національного банку України від 20.11.2014 р. №736 «Про окремі питання оплати праці працівників управлінь Національного банку України в Донецькій і Луганській областях та внесення змін до їх граничної чисельності», призупинено з 01 грудня 2014 року виконання управлінням Національного банку України в Донецькій та Луганській області частини своїх функцій, скорочено чисельність працівників управління Національного банку України в Луганській області та вирішено не здійснювати оплату праці працівникам Управління, які не залучаються до роботи.

Позивачем не надано до суду доказів залучення її з 01.12.2014 р. до виконання функцій управління Національного банку України в Донецькій та Луганській області.

Згідно зі статтею 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Оскільки у зв'язку із проведенням антитерористичної операції на території Луганської області не було можливості для виконання своїх функцій Управлінням на території Луганської області після закінчення простою з 01.12.2014 р., і працівники Управління, які не залучені у відрядження до міста Києва для виконання частини функцій Управління та центрального апарату Національного банку України, не виконували свої посадові обов'язки за трудовим договором із дотриманням внутрішнього трудового розпорядку, суд приходить до висновку, що оплата праці позивачу правомірно не здійснювалась, а відтак підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні.

Стосовно позовних вимог щодо виплати позивачу допомоги у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю згідно листків непрацездатності, суд виходить з наступного.

Матеріалами справи підтверджується, що вимоги позивача стосуються випадків тимчасової непрацездатності, що тривала протягом 2014 року, під час дії Закону України від 18.01.2001 р. № 2240 «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» (далі - Закон №2240), а також одного випадку тимчасової непрацездатності позивача з 26.02.2015 р. по 27.03.2015 р. після втрати цим законом дії та чинності Закону України від 23.09.1999 №1105 «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» з 01.01.2015 року (далі - Закон №1105).

Допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї страхового випадку (стаття 35 Закону № 2240).

Згідно з Інструкцією про порядок заповнення листка непрацездатності, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від З листопада 2004 р. № 532/274/136-ос/1406 (далі - Інструкція №532) за одним страховим випадком може бути видано кілька листків непрацездатності на продовження попередніх, а оплата перших п'яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві, за рахунок коштів роботодавця здійснюється за первинним листком непрацездатності.

П. 3.1. Інструкції №532 передбачено підкреслювання слів «первинний» чи «продовження» (у разі продовження листка непрацездатності - із зазначенням номера та серії попереднього).

З матеріалів справи вбачається, що в період з 03.05.2014 р. по 27.05.2014 р. позивач перебувала на лікарняному у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю (листок непрацездатності серія АГМ номер 190260), їй нарахована сума матеріального забезпечення за рахунок Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, що підлягає оплаті - 7837,76 грн. за 16 робочих днів. При цьому, оплата за перші п'ять робочих днів тимчасової непрацездатності Управлінням не здійснювалась, оскільки цей листок непрацездатності стосується одного страхового випадку та є продовженням до листка непрацездатності серія АГБ номер 190259.

Заява - розрахунок від 26.06.2014 р. №17-023/114, яка оформлена та передана до виконання у Жовтневу міжрайонну виконавчу дирекцію Луганського обласного відділення Фонду в порядку та строки, встановлені у Порядку фінансування страхувальників для надання застрахованим особам матеріального забезпечення за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, затвердженого постановою Правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 22.12.2010 № 26, не профінансована (копія заявки з відміткою на другому примірнику про прийняття 26.06.2014 документу під розпис головного бухгалтера дирекції Фонду додається).

Матеріалами справи підтверджується, що Управління неодноразово зверталося до Виконавчої дирекції Луганського обласного відділення Фонду з зазначеного питання (копії листів від 15.01.2015 № 17-061/92, від 02.04.2015 № 91-05-10/613 додаються), однак до теперішнього часу фінансування Фондом не проведено.

Суд звертає увагу, що нараховану суму матеріального забезпечення враховано при обчисленні середнього заробітку для розрахунку відпускних, компенсації за невикористану відпустку при звільненні та відображено у звітності по Єдиному соціальному внеску та податковому розрахунку (форма № 1 ДФ), у довідках про доходи.

В період з 28.05.2014 р. по 12.06.2014 р. позивач перебувала на лікарняному у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю (листок непрацездатності серія АГО номер 302979), їй нарахована сума матеріального забезпечення за рахунок Фонду, що підлягає оплаті - 5388,46 грн. за 11 робочих днів. Оплата за перші п'ять робочих днів тимчасової непрацездатності Управлінням не здійснювалось, оскільки цей листок непрацездатності стосується одного страхового випадку та є продовженням до листка непрацездатності серія АГБ номер 190260.

Водночас, заява - розрахунок від 26.06.2014 р. №17-023/114, яка оформлена та передана до виконання у Жовтневу міжрайонну виконавчу дирекцію Луганського обласного відділення Фонду в порядку та строки, встановлені Постановою Фонду № 26, не профінансована (копія заявки з відміткою на другому примірнику про прийняття 26.06.2014 р. документу під розпис головного бухгалтера дирекції Фонду додається).

Нараховану суму матеріального забезпечення враховано при обчисленні середнього заробітку для розрахунку відпускних, компенсації за невикористану відпустку при звільненні та відображено у звітності по Єдиному соціальному внеску та податковому розрахунку (форма № 1 ДФ), у довідках про доходи.

В період з 13.06.2014 р. по 01.07.2014 р. позивач перебувала на лікарняному у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю (листок непрацездатності серія АГМ номер 227707), їй нарахована сума матеріального забезпечення за рахунок Фонду, що підлягає оплаті - 5878,32 грн. за 12 робочих днів. Оплата за перші п'ять робочих днів тимчасової непрацездатності Управлінням не здійснювалось, оскільки цей листок непрацездатності стосується одного страхового випадку та є продовженням до листка непрацездатності серія АГБ номер 302979.

Заява - розрахунок від 20.10.2014 р. №17-023/2990, яка оформлена та передана до виконання у Жовтневу міжрайонну виконавчу дирекцію Луганського обласного відділення Фонду в порядку та строки, встановлені Постановою Фонду №26, не профінансована (копія заявки з відміткою на другому примірнику про прийняття 22.10.2014 р. документу під розпис головного бухгалтера дирекції Фонду додається).

Нараховану суму матеріального забезпечення враховано при обчисленні середнього заробітку для розрахунку відпускних, компенсації за невикористану відпустку при звільненні та відображено у звітності по Єдиному соціальному внеску та податковому розрахунку (форма № 1 ДФ), у довідках про доходи.

В період з 02.07.2014 р. по 14.07.2014 р. позивач перебувала на лікарняному у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю (листок непрацездатності серія АГО номер 302183), їй нарахована сума матеріального забезпечення за рахунок Фонду, що підлягає оплаті - 4408,74 грн. за 9 робочих днів. Оплата за перші п'ять робочих днів тимчасової непрацездатності Управлінням не здійснювалась, оскільки цей листок непрацездатності стосується одного страхового випадку та є продовженням до листка непрацездатності серія АГБ номер 227707.

Заява - розрахунок від 20.10.2014 р. №17-023/2990, яка оформлена та передана до виконання у Жовтневу міжрайонну виконавчу дирекцію Луганського обласного відділення Фонду в порядку та строки, встановлені Постановою Фонду №26, не профінансована (копія заявки з відміткою на другому примірнику про прийняття 22.10.2014 р. документу під розпис головного бухгалтера дирекції Фонду додається).

Нараховану суму матеріального забезпечення враховано при обчисленні середнього заробітку для розрахунку відпускних, компенсації за невикористану відпустку при звільненні та відображено у звітності по Єдиному соціальному внеску та податковому розрахунку (форма № 1 ДФ), у довідках про доходи.

Оригінал листка непрацездатності, наданий разом з попереднім листком №227707 через Управління Національного банку України в Сумській області (лист від 03.10.2014 № 05-019/3426) та отриманий Управлінням 16.10.2014 р.

Як встановлено судом, згідно із Наказом №105-од/ДСК, з метою забезпечення безперебійної роботи Управління на базі Головного управління Національного банку України по м. Києву і Київській області, з 1 липня 2014 року і до теперішнього часу у відрядження у місті Києві залучено мінімальну кількість працівників Управління.

Після закінчення щорічної відпустки, в період з 01.09.2014 по 30.11.2014 включно, оплата праці позивача здійснювалася відповідно до пункту 4 Наказу 105-од/ДСК (у розмірі середнього заробітку за час простою не з вини працівника, що передбачено статтею 113 Кодексу законів про працю України), оскільки до виконання функцій Управління за Наказом 105-од/ДСК позивач не залучався.

Постановою №736 з 01.12.2014 р. призупинено виконання більшості функцій Управління, скорочено чисельність працівників та передбачено здійснення оплати праці тільки працівникам, залученим до виконання окремих функцій Управління. Відповідно до пункту 6 постанови, в період з 01.12.2014 р. по 25.02.2015 р. оплата праці позивачу не здійснювалася, оскільки матеріалами справи підтверджується, що до виконання функцій Управління вона не залучалася.

При цьому, доказів звернення позивача до Управління і подання листка непрацездатності №915982 серії АГИ за вказаний період з 10.12.2014 р. по 19.12.2014 р. до Управління для його опрацювання в установленому порядку матеріали справи не містять.

В період з 26.02.2015 р. по 27.03.2015 р. позивач перебувала на лікарняному у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю (листок непрацездатності серія АГИ номер 946209).

Як зазначив відповідач, оригінал зазначеного листка непрацездатності наданий позивачем Управлінню 30.03.2015 р., оплата перших трьох днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів Національного банку України позивачу не здійснювалася, оскільки протягом останніх 6 місяців, що передують місяцю, в якому настав страховий випадок, та які є розрахунковим періодом, який використовується для обчислювання середньої заробітної плати для оплати перших 5 днів тимчасової непрацездатності за рахунок роботодавця, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 року № 1266 «Про обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням» (далі - Постанова №1266), позивач не працювала, до виконання функцій Управління не залучалася, нею не було відпрацьовано жодного робочого дня у розрахунковому періоді.

Відповідно до пункту третього постанови №1266 розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата (дохід) для розрахунку страхових виплат (крім страхування на випадок безробіття) та оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця, є період роботи за останнім основним місцем роботи (зайняття підприємницькою діяльністю) перед настанням страхового випадку, протягом якого застрахована особа працювала та сплачувала страхові внески або за неї сплачувалися страхові внески. При цьому, обчислення середньої заробітної плати здійснюється шляхом ділення нарахованої за розрахунковий період заробітної плати на кількість відпрацьованих робочих днів у розрахунковому періоді.

В зв'язку з наведеним, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення вимог позивача щодо стягнення допомоги у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю по листку непрацездатності серія АГИ №946209 в частині, що сплачується за рахунок роботодавця.

Стосовно оплати решти днів тимчасової непрацездатності за рахунок Фонду (18 днів) суд зазначає, що відповідно до п. 2 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 р. №595, у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, видатки з бюджету Фонду здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади.

Згідно із Розпорядженням Кабінету Міністрів від 07.11.2014 р. №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» місто Луганськ віднесено до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Водночас, п. 8 Порядку №595 визначено, що особам, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. N 509 (Офіційний вісник України, 2014 р., N 81, ст. 2296), пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати, протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Як встановлено судом та уже зазначалось вище, ОСОБА_1 04.08.2014 р. перемістилась з тимчасово окупованої території м. Луганськ до АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 10 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 р. №1706-VІІ, внутрішньо переміщені особи з тимчасово окупованої території мають право на отримання матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності і від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, безпосередньо у робочих органах Фонду соціального страхування України за фактичним місцем проживання, перебування.

Матеріальне забезпечення, страхові виплати призначаються за наявності необхідних документів, що підтверджують право на ці виплати, а в разі їх відсутності - за даними Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування у порядку, встановленому правлінням Фонду соціального страхування України.

Згідно з п. 3 розділу 7 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1105, особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №531 від 01.10.2014 р. «Про особливості реалізації прав деяких категорій осіб на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» установлено, що особи, які перебувають (перебували) у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями чи фізичними особами або були добровільно застраховані та переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення антитерористичної операції (далі - застраховані особи), мають право на надання матеріального забезпечення (якщо страховий випадок настав до моменту переміщення застрахованої особи) та соціальних послуг відповідно до Законів України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням" і "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" робочими органами виконавчих дирекцій Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань (далі - фонди) за фактичним місцем проживання (перебування) у порядку, встановленому правліннями фондів.

Відповідно до п. 2 Порядку надання матеріального забезпечення за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, затверджено Постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності 26 грудня 2014 року N 37, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21.01.2015 р. за N 68/26513, матеріальне забезпечення за цим Порядком надається особам, які перебувають (перебували) у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями чи фізичними особами або були добровільно застраховані та переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення антитерористичної операції (далі - застраховані особи), та отримувачам допомоги на поховання застрахованих осіб і які не реалізували свого права на отримання матеріального забезпечення відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням" та не можуть реалізувати своє право на отримання матеріального забезпечення відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" у зв'язку із переміщенням з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, а саме: допомога по тимчасовій непрацездатності згідно з цим Порядком надається в разі настання страхового випадку до моменту переміщення застрахованої особи.

При цьому, для цілей цього Порядку датою переміщення застрахованої особи вважається дата, зазначена у довідці про взяття її на облік як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, виданій в порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року N 509 "Про облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції" (далі - довідка про взяття на облік) та Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб".

Згідно з п. 4 зазначеного Порядку №37, для отримання матеріального забезпечення застраховані особи звертаються особисто або через законного представника до районної, міжрайонної, міської виконавчої дирекції відділення Фонду за фактичним місцем проживання (перебування) (далі - робочий орган Фонду) із заявою, яка повинна містити реквізити банківської установи та номер поточного рахунку застрахованої особи для зарахування матеріального забезпечення, та пред'являють паспорт громадянина України або інший документ, що посвідчує особу, та довідку про взяття на облік, а також надають документи, передбачені пунктами 5 - 9 цього Порядку, а у разі подання заяви законним представником застрахованої особи додатково пред'являються документ, що посвідчує особу законного представника, та документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника.

Зважаючи на наведене в сукупності, суд приходить до висновку, що для належного захисту своїх прав позивачу з метою отримання допомоги у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю за листками непрацездатності АГМ №190260 з 03.05.2014 по 27.05.2014, АГО №302079 з 28.05.2014 по 12.06.2014, АГМ №227707 з 13.06.2014 по 01.07.2014, АГО №302183 з 02.07.2014 по 14.07.2014, необхідно звернутись безпосередньо до робочого органу Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності за фактичним місцем проживання (перебування).

Враховуючи, що страхові випадки за листками непрацездатності АГИ №915982 з 10.12.2014 по 19.12.2014 та АГИ №946209 з 26.02.2015 по 27.03.2014 виникли після дати переміщення позивача, тобто після 04.08.2014 р., допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю відділенням Фонду не може бути виплачена.

При цьому, суд зазначає, що в частині позовних вимог щодо зобов'язання Національного банку України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 допомогу у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю по листках непрацездатності АГМ №190260 з 03.05.2014 по 27.05.2014, АГО №302079 з 28.05.2014 по 12.06.2014, АГМ №227707 з 13.06.2014 по 01.07.2014, АГО №302183 з 02.07.2014 по 14.07.2014, АГИ №915982 з 10.12.2014 по 19.12.2014, АГИ №946209 з 26.02.2015 по 27.03.2014 в частині, що виплачується за рахунок внесків до Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, позивачем обрано невірний спосіб захисту свого права, оскільки така допомога виплачується безпосередньо відповідною виконавчою дирекцією Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

За таких обставин, підстави для задоволення позовних вимог в цій частині судом не встановлені.

Частиною 4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкт владних повноважень покладений на нього обов'язок доказування правомірності прийняття оскаржуваного наказу виконав повністю.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.ст. 69-72, 158-163, 256 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Головуючий суддя Аблов Є.В.

Суддя Федорчук А.Б.

Суддя Шулежко В.П.