Справа № 826/1361/15
Суддя: Бухтіярова І.О.
Дата ухвалення: 2015-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" жовтня 2015 р. м. Київ К/800/27069/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі Бухтіярової І.О., Костенка М.І., Приходько І.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4

на постанову окружного адміністративного суду міста Києва від 18.03.2015 року

та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 26.05.2015 року

у справі № 826/1361/15

за позовом ОСОБА_4 (далі - позивач, ОСОБА_4)

до Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач, ГУ ДФС у м. Києві)

про скасування податкової консультації та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся у січні 2015 року до суду з позовом до ГУ ДФС у м. Києві про скасування податкової консультації та зобов'язання надати нову податкову консультацію з урахуванням висновків суду.

Постановою окружного адміністративного суду міста Києві від 18.03.2015 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.05.2015 року постанову окружного адміністративного суду міста Києва від 18.03.2015 року змінено: у задоволенні позову відмовлено з підстав, викладених у постанові апеляційного суду.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Вважає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 24.12.2015 року позивач звернувся до ГУ ДФС у м. Києві з проханням надати консультацію з питання обов'язковості відображення виплачених іншій фізичній особі-підприємцю доходів в податковому розрахунку по формі № 1-ДФ.

Листом від 16.01.2015 року № 93/С/26-15-17-04-14 позивачу було надано відповідь, з якої слідує, що аналізуючи приписи пп. 14.1.180, п. 14.1 ст. 14, п. 18.1 ст. 18 та п. 297.3 ст. 297 Податкового кодексу України (далі - ПК України), відповідач дійшов висновку, що фізична особа-підприємець - платник єдиного податку не є податковим агентом щодо іншої фізичної особи-підприємця, яка не перебуває з ним у трудових або цивільно-правових відносинах, а тому в неї відсутній обов'язок відображення виплачених іншій фізичній особі-підприємцю доходів у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, а також сум нарахованого та утриманого з них податку. Разом з цим, відповідач зазначив, що якщо фізична особа-підприємець - платник єдиного податку перебуває у трудових або цивільно-правових відносинах з іншою фізичною особою-підприємцем, то така фізична особа-підприємець є податковим агентом та зобов'язана відображати виплачені іншій фізичній особі-підприємцю доходи в податковому розрахунку по Ф № 1-ДФ, незалежно від того, чи підлягають дані виплати оподаткуванню.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір по суті та відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, дійшов висновку про те, що при наданні податкової консультації контролюючим органом не було порушено вимог чинного законодавства.

Суд апеляційної інстанції, змінюючи постанову суду першої інстанції, також дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, однак з мотивів того, що оспорювана податкова консультація не підпадає під предмет адміністративного позову, адже в даній справі відсутнє право чи інтерес позивача, який підлягав би захисту, позаяк спірна податкова консультація не впливає на права та обов'язки останнього.

Суд касаційної інстанції не погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції. При цьому колегія суддів касаційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до п. 52.1 ст. 52 ПК України за зверненням платників податків контролюючі органи надають безоплатно консультації з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Пунктом 52.2 ст. 52 ПК України встановлено, що податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію.

Відповідно до п. 52.4, п. 52.5 ст. 52 ПК України, консультації надаються контролюючими органами. Контролюючі органи мають право надавати консультації виключно з тих питань, що належать до їх повноважень.

У п. 53.1 ст. 53 ПК України визначено наслідки застосування податкових консультацій, а саме: не може бути притягнуто до відповідальності платника податків, який діяв відповідно до податкової консультації, наданої йому у письмовій або електронній формі, а також узагальнюючої податкової консультації, зокрема, на підставі того, що у майбутньому така податкова консультація або узагальнююча податкова консультація була змінена або скасована.

Відповідно до п. 53.3 ст. 53 ПК України передбачено, що платник податків може оскаржити до суду як правовий акт індивідуальної дії податкову консультацію контролюючого органу, викладену в письмовій або електронній формі, яка, на думку такого платника податків, суперечить нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідачем дотримано вимоги щодо строку та порядку надання податкової консультації.

Щодо змісту податкової консультації, то колегія суддів касаційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, який вірно зазначене наступне.

Розділ IV ПК України регулює порядок сплати податку на доходи фізичних осіб. Зазначеним розділом визначаються платники податку, об'єкт оподаткування, порядок визначення доходів та витрат, сплати податку.

Відповідно до пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Відповідно п. 18.1 ст. 18 ПК України податковим агентом визнається особа, на яку ПК України покладається обов'язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків.

Пункт 297.3 ст. 297 ПК України визначає, що платник єдиного податку виконує передбачені цим Кодексом функції податкового агента у разі нарахування (виплати, надання) оподатковуваних податком на доходи фізичних осіб доходів на користь фізичної особи, яка перебуває з ним у трудових або цивільно-правових відносинах.

Відповідно до ст. 50 Цивільного кодексу України право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Обмеження права фізичної особи на здійснення підприємницької діяльності встановлюються Конституцією України та законом. Фізична особа здійснює право на підприємницьку діяльністю за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Форма, порядок заповнення та подання розрахунку сум доходу, нарахованого (сплачено) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1 ДФ) затверджена Міністерством доходів і зборів України наказом від 21.01.2014 року № 49 (далі - Порядок).

Пунктом 3.6 Порядку визначено, у графі 5 «Ознака доходу» зазначається ознака доходу згідно з довідником ознак доходів, наведеним у додатку до цього Порядку. Ознака доходу визначається до нарахованого доходу. При цьому, як вбачається з довідника ознак доходу, довідник включає в себе не тільки доходи, які підлягають оподаткуванню під час їх нарахування (виплати), а й ті, які не оподатковуються, відповідно до вимог Податкового кодексу України.

Відповідно з довідником ознак доходів, дохід, виплачений самозайняій особі, відображається у податковому розрахунку за формою № 1 ДФ під ознакою доходу « 157».

Якщо дохід, який виплачується самозайнятій особі, отримується від операцій, здійснених в межах підприємницької або незалежної професійної діяльності, то в податковому розрахунку за формою № 1 ДФ заповнюється графи 3 та 3а. Графи 4а «Сума нарахованого податку» та 4 «Сума перерахованого податку» не заповнюються.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що при наданні податкової консультації від 16.01.2015 року № 93/с/26-15-17-04-14 контролюючим органом не порушено вимог чинного законодавства, а тому позовні вимоги визнаються судом не обґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають

Мотивація та докази, наведені у касаційній скарзі, не дають адміністративному суду касаційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Зважаючи на викладене, постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а помилково змінена постанова суду першої інстанції - залишенню в силі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 220-231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 26.05.2015 року у справі № 826/1361/15 - скасувати.

Постанову окружного адміністративного суду міста Києва від 18.03.2015 року у справі № 826/1361/15 - залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: підпис (підпис) І.О. Бухтіярова
Судді: підпис (підпис) М.І. Костенко
Помічник судді підпис (підпис) І.В. Приходько