Справа № 212/5822/13-а
Суддя: Проценко О.А.
Дата ухвалення: 2015-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

05 серпня 2015 рокусправа № 212/5822/13-а 2а/212/4/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Проценко О.А.

суддів: Дурасової Ю.В. Туркіної Л.П.

за участю секретаря судового засідання:Комар Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

на ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 07.05.2015р. у справі №212/5822/13-а(2а/212/4/15)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Криворізької міської ради

про визнання протиправними та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати неправомірним та скасувати рішення Криворізької міської ради від 24.04.2012 р. за № 1927 «Про відмову в поновленні договору оренди земельної ділянки від 05.03.2008р. № 41 під розміщення автостоянки на вул. Качалова в Саксаганському районі міста» та зобов'язати Криворізьку міську раду поновити на новий строк дію договору оренди земельної ділянки площею 0,2912 га, яка розташована на вул.Качалова у Саксаганському районі міста Кривого Рогу, укладеного між Криворізькою міською радою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 05.03.2008 року і зареєстрованого у Криворізькому відділі Дніпропетровської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 05 березня 2008 р. за № 41 під розміщення автостоянки шляхом підписання додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки.

Позов вмотивовано тим, що прийняття рішення від 24.04.2012 р. за № 1927 призвело до порушення прав та інтересів позивача як добросовісного землекористувача, оскільки спірним рішенням змушено позивача звільнити земельну ділянку загальною площею 0,2912 га. Позивач вважає, що рішення від 24.04.2012 р. за №1927 є незаконним та необґрунтованим, просив суд задовольнити позов.

Ухвалою від 07.05.2015 року Жовтневий районний суд м.Кривого Рогу Дніпропетровської області закрив провадження у справі за вищевказаним позовом. При цьому суд зазначив, що в даному випадку відповідач виконує функції власника землі, тому такий спір має розглядатись за правилами господарського судочинства.

Не погодившись з даним судовим рішенням, позивач оскаржує ухвалу в апеляційному порядку, просить її скасувати та постановити нову ухвалу з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду. На обґрунтування апеляційних вимог зазначається про порушення судом норм процесуального права. Апелянт зазначає, що чинним законодавством України, зокрема Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», не передбачено можливості вирішення даного публічно-правового спору в порядку іншого судочинства. Апелянт наполягає на тому, що порушення судом норм процесуального права є підставою для скасування ухвали суду та направлення справи для продовження розгляду.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне.

Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції закрив провадження у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Криворізької міської ради про визнання протиправними та скасування рішення з посиланням на ст.17 КАС України.

Так, статтею 17 Кодексу адміністративного судочинства України, яка визначає компетенцію адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ, зокрема, встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори (ч.2 ст.17 КАС України).

За визначенням ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Тобто, до компетенції адміністративних судів належать, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

При цьому, у відповідності до ст. 12 Господарського процесуального кодексу України (ГПК України) господарським судам підвідомчі, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів.

Враховуючи, що договір оренди земельної ділянки від 05.03.2008р. № 41 за своєю правовою природою є господарським договором, що цей договір укладено з позивачем як із суб'єктом господарської діяльності, а також те, що вказаний договір не є адміністративним, спори щодо яких слід розглядати за правилами кодексу адміністративного судочинства, суд першої інстанції вірно визначився стосовно підсудності даного спору.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд керувався правовою позицією Верховного Суду України, як цього вимагає ст.244-2 КАС України. Так, питання щодо усунення розбіжностей у застосування судами положень ст.17 КАС України вирішені Верховним судом, про що зазначалось в постановах від 06.10.2015р. (№185/9072/14-а), 24.02.2015р. (№21-34а15), 17.02.2015р. (№21-551а14), де міститься висновок про те, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренди (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватись у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право.

Таким чином, судове рішення прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду - без мін.

Керуючись ст.ст.195, 196, 199, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 07.05.2015р. у справі №212/5822/13-а (2а/212/4/15) залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 07.05.2015р. у справі №212/5822/13-а(2а/212/4/15) залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст.254 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.212 КАС України.

Головуючий: О.А. Проценко

Суддя: Ю.В. Дурасова

Суддя: Л.П. Туркіна