Справа № 826/2504/15
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2015-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 жовтня 2015 року № 826/2504/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Федорчука А.Б., розглянувши адміністративну справу в письмовому провадженні

за позовом ОСОБА_1

до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб,

Товариства з обмеженою відповідальністю «Брокінвестгруп»

про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії, стягнення

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - Позивач) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі - Відповідач-1), товариства з обмеженою відповідальністю "Брокінвестгруп" (надалі - Відповідач-2) з наступними позовними вимогами: визнати неправомірними дії державної організації (установи, закладу) "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" (01032, м. Київ, Шевченківський район, бульвар Тараса Шевченка, будинок 33-б, ) щодо відмови в задоволені заяви про відшкодування коштів за вкладом її матері ОСОБА_2, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1; зобов'язати державну організацію (установу, заклад) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" (01032, м. Київ, Шевченківський район, бульвар Тараса Шевченка, будинок 33-б, ) вчинити дії щодо відшкодування ОСОБА_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2) 50000,00 грн. гарантованого відшкодування вкладу у ВАТ "Банк "БІГ Енергія"; стягнути солідно з державної організації (установи, закладу) "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" (01032, м. Київ, Шевченківський район, бульвар Тараса Шевченка, будинок 33-б, ) та ТОВ "Брокінвестгруп" (, юридична адреса: 40020, м. Суми, вул. Л.Українки,14) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_2) недоотриману суму належних її матері ОСОБА_2, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, і успадкованих ОСОБА_1 після смерті її матері банківських вкладів та нарахованих по ним процентів у розмірі 62186,90 грн.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що у Відповідача-1 відсутні підстави у відмові їй у відшкодуванні вкладу, визначені ч.4 ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Представники сторін в судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином. Від представника Позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутністю.

На адресу Окружного адміністративного суду міста Києва від представника Відповідача надійшли письмові заперечення.

В обґрунтування заперечень Відповідач-1 зазначає, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки Позивачкою було пропущено строк для звернення до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за отриманням відшкодування за вкладами.

Враховуючи, що в судове засідання не прибули представники сторін, судом було прийнято рішення про розгляд справи в письмову провадженні на підставі частини шостої статті 128 КАС України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва зазначає наступне.

Ліквідація Відкритого акціонерного товариства Банку «БІГ Енергія» була розпочата 01.03.2010 року відповідно до постанови Правління Національного банку України від 24.02.2010 року №97 «Про відкликання банківської ліцензії та ініціювання процедури ліквідації Відкритого акціонерного товариства Банку «БІГ Енергія».

ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину, звернулась до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із заявою про отримання відшкодування за вкладом померлої матері у ВАТ «БІГ Енергія», яка отримана Фондом 06.10.2014 року за вх.№10269/14.

Свідоцтво про право на спадщину видано 25.09.2014 року приватним нотаріусом Енергодарського міського нотаріального округу Запорізької області, на підставі ст. 1261 Цивільного кодексу України спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна гр. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла 04.11.2012 року, є її донька - гр. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2.

З вказаного свідоцтва вбачається, що спадщина, на яку видано свідоцтво складається з вкладу, що зберігається в ТОВ «Брокінвестгруп» в розмірі 62186,90 грн., які належать спадкодавцю, що підтверджується листом ТОВ «Брокінвестгруп» від 28.08.2014 року №913.

Так, 29.07.20090 року між ОСОБА_2 та ВАТ «БІГ Енергія» був укладений договір про банківський вклад (депозит) «Стандартний +» №13/263-07-2008В в іноземній валюті з виплатою процентів в кінці строку.

Ліквідація Відкритого акціонерного товариства Банку «БІГ Енергія» була розпочата 01.03.2010 відповідно до постанови Правління Національного банку України від 24.02.2010 № 97 «Про відкликання банківської ліцензії та ініціювання процедури ліквідації Відкритого акціонерного товариства Банку «БІГ Енергія».

Відповідно до наданого Ліквідатором ВАТ Банк «БІГ Енергія» переліку вкладників, розрахункова сума за вкладом ОСОБА_2 складала 200 000 грн., з яких останньою отримано 150 000 грн. 13.05.2010 через ЗАТ КБ «ПриватБанк».

Оскільки днем настання недоступності вкладів для вкладників ВАТ Банк «БІГ Енергія» є 01.03.2010 - день призначення ліквідатора даного банку, то вкладники ВАТ Банк «БІГ Енергія» мали право звертатися до Фонду протягом трьох років з даної дати, тобто до 28.02.2013.

У зв'язку з тим, що Свідоцтво про право на спадщину було видане Позивачці 25.09.2014 року, тобто після спливу встановленого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 07.03.2013 року №15 строку, Відповідач листом від 20.11.2014 № 02-036-13648/14 повідомив позивача, що строк для звернення за відшкодуванням за вкладами закінчився 01.03.2013.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовано порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами.

Протягом шести днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників (ч. 5 ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Згідно з ч. 6 ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню фондом відповідно до частини четвертої статті 26 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Пунктом 9 розділу IV Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 № 14 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.09.2012 за № 1548/21860, для отримання коштів вкладник або інша особа (представник, спадкоємець тощо) звертається до Фонду із заявою про виплату гарантованої суми відшкодування. Рекомендована форма заяви наведена в додатку 11 до цього Положення.

Згідно зі статтею 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ст. 1060 Цивільного кодексу України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною (частина 2 статті 1060 Цивільного кодексу України ).

Частиною 1 ст. 1061 Цивільного кодексу України встановлено, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

З метою захисту прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України було прийнято Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000,00 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Зобов'язання з виплати відсотків за вкладами, нарахованих під час здійснення тимчасової адміністрації, задовольняються відповідно до черговості, встановленої пунктом 4 частини 1 статті 52 цього Закону.

Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

Частиною 4 статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що Фонд не відшкодовує кошти: передані банку в довірче управління; за вкладом у розмірі менше 10 гривень; за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред'явника; розміщені на вклад у банку особою, яка була членом спостережної (наглядової) ради, правління (ради директорів), ревізійної комісії банку, якщо з дня її звільнення з посади до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік; розміщені на вклад у банку особою, яка надавала банку професійні послуги як аудитор, юридичний радник, суб'єкт оціночної діяльності, якщо ці послуги мали безпосередній вплив на виникнення ознак неплатоспроможності банку і якщо з дня припинення надання послуг до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік; розміщені на вклад власником істотної участі банку; розміщені на вклад особою, яка на індивідуальній основі отримує від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або має інші фінансові привілеї від банку; за вкладом у банку, що є предметом застави та забезпечує виконання зобов'язань вкладника перед цим банком, в обсязі таких зобов'язань; за вкладами у філіях іноземних банків.

Суд встановив, що підстави для відмови у відшкодуванні вкладу, визначені частиною 4 статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відсутні.

У відповідності до положень ст. 268 Цивільного кодексу України позовна давність не поширюється на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, крім випадків, встановлених законом, а також на вимогу вкладника до банку (фінансової установи) про видачу вкладу.

Положення Закону України «Про Фонду гарантування вкладів фізичних осіб», на які посилається відповідач, втратили чинність 22.09.2012 у зв'язку з набранням чинності Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», норми якого не містять жодних застережень щодо строків звернення за вкладами.

Суд встановив, що причини пропуску позивачем строку, встановленого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 07.03.2013 року №15 були поважними, оскільки документи, на підставі яких у Позивачки виникло право на отримання відшкодування видано їй після 01.01.2013 року.

Відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд завершує виплату гарантованих сум відшкодування коштів за вкладами в день внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб запису про ліквідацію банку як юридичної особи.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, процедура ліквідації банку завершена 01.03.2014 року та непродані активи та перелік незадоволених вимог кредиторів ВАТ Банк «БІГ Енергія» передано ТОВ «Брокінвестгруп».

З огляду на викладене суд вважає дії Відповідача щодо відмови в задоволенні заяви Позивачки про відшкодування коштів за вкладом її матері правомірними та обґрунтованими.

Як наслідок, не підлягають задоволенню позовні вимоги про зобов'язання Державної організації (установи, закладу) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб вчинити дії щодо відшкодування їй (ОСОБА_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2) 50000,00 грн. гарантованого відшкодування вкладу у ВАТ «Банк «БІГ Енергія» та часткове стягнення з Державної організації (установи, закладу) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб на користь Позивачки недоотриману суму банківського вкладу та нарахованих по ним процентів у розмірі 62186,90 грн.

Щодо позовної вимоги про часткове стягнення ТОВ «Брокінвестгруп» на користь Позивачки (ОСОБА_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2) недоотриману суму належних її матері ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 і успадкованих Позивачкою після її смерті банківських вкладів та нарахованих по ним процентів у розмірі 62186,90 грн. суд зазначає, що ОСОБА_1 не зверталась до ТОВ «Брокінвестгруп» із заявою про таку виплату та не отримувала жодної відповіді, а тому, в даному випадку в цій частині спір відсутній.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, суд приходить висновків про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 128, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук