Справа № 826/11923/15
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2015-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 жовтня 2015 року № 826/11923/15

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Гарник К.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі по тексту - відповідач) від 29 грудня 2014 року № .

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 липня 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/11923/15, закінчено підготовче провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні на 20 липня 2015 року.

У судовому засіданні 20 липня 2015 року судом оголошено перерву до 30 липня 2015 року для витребування додаткових доказів по справі.

Сторони участі уповноважених представників у судове засідання 30 липня 2015 року не забезпечили, про час, дату та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином. У зв'язку з неявкою сторін, розгляд справи судом відкладений на 06 серпня 2015 року.

У судовому засіданні 06 серпня 2015 року представник позивача підтримав адміністративний позов, просив суд задовольнити його. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував.

Відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи положення частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, в судовому засіданні 06 серпня 2015 року суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Після розгляду адміністративного позову та доданих до нього матеріалів, всебічного і повного встановлення всіх фактичних обставин, на яких ґрунтується позов, об'єктивної оцінки доказів, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Матеріали справи свідчать, що на підставі наказу від 05 листопада 2014 року № 29, згідно підпунктами 78.1.1, 78.1.2 пункту 78.1 статті 78, пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України Державною податковою інспекцією у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2) за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року, про що складено відповідний акт від 24 листопада 2014 року № 6882/26-56-17-01-05/НОМЕР_2.

Перевіркою встановлено порушення фізичною ОСОБА_1 пункту 176.1 статті 176 Податкового кодексу України, а саме: ОСОБА_1 не задекларовано дохід у вигляді додаткового блага, який підлягає оподаткуванню податком з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 167.1 статті 167 Податкового кодексу України на загальну суму 28856,37 грн.

На підставі вищезазначеного висновку прийнято податкове повідомлення - рішення від 29 грудня 2014 року № , яким ОСОБА_1 донараховано суму податкового зобов'язання за платежем: податок на доходів з фізичних осіб на загальну суму 28856,37 грн., в тому числі: за основним платежем - 23085,09 грн., за штрафними санкціями - 5771,27 грн.;

Позивач не погоджується із оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, оскільки вважає, що припинення зобов'язань за кредитним договором не може вважатися отриманням позивачем додаткового блага в розумінні підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим у позивача відсутні будь-які непогашені податкові зобов'язання, пов'язані із припиненням кредитного договору. Як наслідок, збільшення податкового зобов'язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб на суму 28856,37 грн. є незаконним.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог з урахуванням вищенаведеного, суд виходить з наступного.

Згідно з пункту 49.1 статті 49 Податкового кодексу України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Підпунктом 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України визначено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу;

Пунктом 176.1 ст. 176 Податкового кодексу України визначено, що платники податку зобов'язані:

вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов'язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку. Форми такого обліку та порядок його ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (підпункт "а");

подавати податкову декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього розділу таке подання є обов'язковим. На вимогу контролюючого органу та в межах його повноважень, визначених законодавством, платники податку зобов'язані пред'являти документи і відомості, пов'язані з виникненням доходу або права на отримання податкової знижки, обчисленням і сплатою податку, та підтверджувати необхідними документами достовірність відомостей, зазначених у податковій декларації з цього податку (підпункт "в").

Відповідно до пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Згідно з пунктом 164.1 статті 164 Податкового кодексу України 164.1 базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням пункту 164.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року. Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Підпунктом «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України встановлено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що основними ознаками додаткового блага, яке включається до оподаткованого доходу є:

по-перше - сума боргу (кредиту) платника податку прощена (анульована) кредитором повинна бути основною;

по-друге - кредитор повинен прийняти рішення про прощення (анулювання) боргу (кредиту) самостійно;

по-третє - сума прощеного (анульованого) кредитором боргу повинна перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року;

по-четверте - кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника про прощення анулювання заборгованості.

Судом встановлено, що суму грошового зобов'язання позивачу збільшено у зв'язку з тим, що він не подав декларацію про майновий стан і доходи за 2013 рік, не задекларував дохід у вигляді анульованої (прощеної) заборгованості та не сплатив до бюджету податок на доходи фізичних осіб. На думку податкового органу, отримана позивачем додаткова вигода виникла у зв'язку із прощенням йому Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» кредитної заборгованості, згідно договору від 22 жовтня 2004 року № 32-3HS/10-2004А.

Зокрема, кредитні зобов'язання позивача виникли на підставі кредитного договору від 22 жовтня 2004 року № 32-3HS/10-2004А (в подальшому номер кредитного договору № 32-3HS/10-2004А змінений на № 0, у зв'язку з переходом банку на із системи LOANS на нову банківську систему SAP for banking (для обліку у зв'язку із технологічними вимогами системи) укладеного між позивачем (позичальник) та Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» (банк). За умовами вказаного кредитного договору позивач отримав кредитні кошти у розмірі 21537 доларів США для придбання автомобіля.

У забезпечення виконання зобов'язань позичальника за даним договором банком прийнято:

заставу нерухомого майна, згідно договору застави транспортного засобу № 32-3HS/10-2004А від 22 жовтня 2004 року (пункт 2.1 Договору).

порука, згідно договору поруки № 32-3HS/10-2004А від 22 жовтня 2004 року, укладеного з ОСОБА_2 (пункт 2.2 Договору).

Погашення кредиту проводиться згідно з графіком (Додаток № 1) який є невід'ємною частиною кредитного договору від 22 жовтня 2004 року № 32-3HS/10-2004А.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Подільського районного суду міста Києва від 14 червня 2007 року у справі № 2-1778-2007, вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_1., ОСОБА_2 на користь Акціонерного комерційного інноваційного банку «Укрсиббанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 78961 грн. 41 коп., витрати по оплаті судового збору - 789 грн. 61 коп. та коштів на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи-30 грн.

За посиланням позивача, у жовтні 2013 року останнім була укладена домовленість з банком про оплату фіксованої суми боргу у розмірі 68778,81 грн., замість суми визначеної у рішенні суду у розмірі 79781,02 грн., у зв'язку з чим позивачем була проведена відповідна оплата.

З огляду на зазначене, позивач вважає відсутність заборгованості по кредитному договору від 22 жовтня 2004 року № 32-3HS/10-2004А та, зокрема припинення дії такого договору.

Однак, суд не погоджується з такими посиланнями позивача, оскільки сума заборгованості за кредитним договором у розмірі 78961 грн. 41 коп., згідно рішення Подільського районного суду міста Києва від 14 червня 2007 року, підлягала стягненню у зв'язку з нездійсненням платежів в рахунок погашення суми кредиту та нарахованих процентів, а тому станом на 30 січня 2007 року загальна сума заборгованості ОСОБА_1. становила 15635,92 дол. США (еквівалентно 78961 грн. 41 коп.).

Так, як вбачається з кредитного договору від 22 жовтня 2004 року, сторони погодили наступну черговість погашення Позичальником своїх грошових зобов'язань за даним договором:

1. прострочені проценти (якщо буде мати місце прострочення);

2. прострочені комісії (якщо буде мати місце прострочення);

3. строкові проценти;

4. строкові комісії;

5. прострочена сума основного боргу (якщо буде мати місце прострочення);

6. строкова сума основного боргу;

7. штрафні санкції за цим договором.

У випадку перерахування грошових коштів на погашення кредиту та/або процентів у порушення вищевказаної черговості з вини Позичальника, Банк вправі самостійно перерозподілити кошти Позичальника, що надійшли у відповідності з черговістю, викладеною у цьому пункті, шляхом проведення відповідних бухгалтерських проводок по відповідних рахунках (пункт 1.5 Договору).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 Цивільного кодексу України.)

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України.)

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання (стаття 549 Цивільного кодексу України.)

Відповідно до статті 534 Цивільного кодеку України разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором:

1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання;

2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка;

3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Так, враховуючи погашення позивачем заборгованості по кредитному договору, станом на 04 жовтня 2013 року, сума основного боргу позивача перед банком становила 27183,80 дол. США та штрафні санкції на суму 2666,70 грн.

04 жовтня 2013 року Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» вручено під підпис особисто позивачу повідомлення про анулювання (прощення) боргу та включено суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено.

Так, Акціонерний комерційний інноваційний банк «Укрсиббанк» анулював позивачу заборгованість, за кредитним договором від 22 жовтня 2004 року № 0 у розмірі 18681,46 дол. США, що скаладє 149320,91 грн. по курсу НБУ станом на 04.10.2013, штрафні санкції у розмірі 2666,70 грн.

У свою чергу, вказаним повідомленням, Акціонерний комерційний інноваційний банк «Укрсиббанк» повідомив позивальника про обов'язок сплати податку на доходи фізичних осіб з доходу у вигляду суми анульованих боргових зобов'язань та відображення суми отриманого доходу у річній податковій декларації, у відповідності до абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.

Враховуючи, що позивачем не надано суду доказів декларування за наслідками 2013 року відповідного доходу і сплати відповідного податку, суд прийшов до висновку, що Державна податкова інспекція у Подільському районі Головного управління ДФС у м.Києві дійшла правильного висновку про те, що позивачем - фізичною особою ОСОБА_1 дохід у вигляді анульованої (прощеної) заборгованості не задекларовано, та податок на доходи фізичних осіб до бюджету не сплачений, чим допущено порушення підпункту пункту 176.1 статті 176 Податкового кодексу України.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення від 29 грудня 2014 року № , яким ОСОБА_1 донараховано суму податкового зобов'язання за платежем: податок на доходів з фізичних осіб на загальну суму 28856,37 грн., в тому числі: за основним платежем - 23085,09 грн., за штрафними санкціями - 5771,27 грн., є правомірним та таким, що не підлягає скасуванню.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, Державною податковою інспекцією у Подільському районі Головного управління ДФС у м.Києві доведена правомірність та обґрунтованість прийняття спірного податкового повідомлень-рішення з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про судовий збір, Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 182,70 грн., а тому враховуючи, результат розгляду адміністративної справи та розмір сплаченого судового збору, решта суми судового збору у розмірі 1644,30 грн. підлягає стягненню з позивача на користь Державного бюджету.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 94, 128, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_2) на користь Державного бюджету України (отримувач коштів - УДКСУ у Печерському районі м. Києва, код 38004897, банк отримувача - ГУ ДКСУ у м. Києві, код банку 820019, р/р 4007, код класифікації 22030001) судовий збір у розмірі 1644 грн. (одна тисяча шістсот сорок чотири гривні 30 коп.)

Постанова набирає законної сили в строки та порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.Ю. Гарник