Справа № 823/5022/15
Суддя: О.А. Рідзель
Дата ухвалення: 2015-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2015 року справа № 823/5022/15

11 год. 30 хв.м. Черкаси
Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Рідзеля О.А.,

при секретарі судового засідання - Педані О.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1 - особисто, розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області про визнання наказу про звільнення неправомірним та зобовязання поновити на посаді,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області (далі - відповідач), в якій просить:

- визнати наказ відповідача від 28.08.2015 № 1650 про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ неправомірним;

- зобовязати начальника управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області поновити ОСОБА_1 на службі в органах внутрішніх справ, на посаді слідчого СВ Соснівського РВ УМВС в м. Черкаси.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що наказом начальника УМВС України в Черкаській області від 28.08.2015 № 1650 було звільнено ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ за грубе порушення службової дисципліни, що виразилось у скоєнні дисциплінарного проступку, несумісним із перебуванням на службі в ОВС, за вимагання та одержання від громадянина неправомірної вигоди за не притягнення до кримінальної відповідальності. Позивач зазначив, що в його діях відсутні ознаки дисциплінарного проступку, оскільки недоведений факт порушення позивачем службової дисципліни, а саме, відсутній вирок суду, який набрав законної сили про визнання його винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 та ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 190 та ч.1 ст. 364 КК України. У звязку з цим позивач вважає, що оскаржуваний наказ від 28.08.2015 № 1650 про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ прийнятий з порушенням вимог чинного законодавства України, а тому підлягає скасуванню, а позивач поновленню на службі в органах внутрішніх справ. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, позов просив задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання 27.10.2015 не прибув, хоча про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, у попередніх судових засіданнях проти заявленого адміністративного позову заперечував, посилаючись на те, що службовим розслідуванням встановлено грубі порушення позивачем службової дисципліни, вимог ст. 2 Закону України «Про міліцію», ст. 1, 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, Присяги працівника органів внутрішніх справ, п. 7.3 Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу ОВС України, що виразилось у скоєнні дисциплінарного проступку, яке є несумісним з перебуванням на службі в ОВС за пособництво у вимаганні та одержанні від громадянина неправомірної вигоди за не притягнення його до кримінальної відповідальності, за що слідчого СВ Соснівського РВ в м. Черкаси УМВС старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 було притягнуто до відповідальності згідно із Дисциплінарним статутом ОВС за вчинення дисциплінарного проступку і звільнено відповідно до пп. «є» п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ зі служби в запас за порушення дисципліни. На підставі вищезазначеного, відповідач вважає, що наказ начальника управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області від 28.08.2015 № 1650 про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ прийнятий правомірно, у відповідності до вимог чинного законодавства України та скасуванню не підлягає.

Заслухавши пояснення, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом, відповідно до витягу з наказу від 10.07.2013 №151 о/с, встановлено, що лейтенанта міліції ОСОБА_1 призначено слідчим СВ Соснівського РВ в м. Черкаси УМВС, з 09.07.2013, звільнивши з посади оперуповноваженого СКР цього ж відділу.

З матеріалів адміністративної справи встановлено, що 26.08.2015 наказом начальника УМВС України в Черкаській області №1622 (а.с.30) призначено проведення службового розслідування за фактом повідомлення старшому лейтенанту міліції ОСОБА_1 про підозру.

Проведеним службовим розслідуванням встановлено, що 17.06.2015 слідчим слідчого відділу Соснівського РВ в м. Черкаси УМВС капітаном міліції ОСОБА_2 розпочато кримінальне провадження №0002328, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Під час досудового розслідування потерпіла ОСОБА_3 не надала слідству докази, які б підтверджували обставини спричинення їй тілесних ушкоджень саме ОСОБА_4 19.06.2015 на підставі ст. 110, п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України капітан міліції ОСОБА_2 виніс постанову про закриття вказаного кримінального провадження за відсутності в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 КК України.

В подальшому, капітан міліції ОСОБА_2, заручившись підтримкою слідчого відділу Соснівського РВ в м. Черкаси УМВС України в Черкаській області старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1, який достовірно знав про злочинний умисел капітана міліції ОСОБА_2, на приватному автомобілі, що належить гр. ОСОБА_5, доставив його на перехрестя вулиць Громова та Чайковського в м. Черкасах, де капітан міліції ОСОБА_2 знаючи про прийняте рішення, вимагав у ОСОБА_4 неправомірну вигоду за непритягнення його до кримінальної відповідальності за фактом спричинення гр. ОСОБА_3 тілесних ушкоджень. З даного приводу ОСОБА_4 звернувся до ВВБ в Черкаській області ДВБ МВС України з письмовою заявою про вимагання у нього капітаном міліції ОСОБА_2 неправомірної вигоди. 22.06.2015 за вказаним фактом слідчим відділом прокуратури Черкаської області розпочато кримінальне провадження №0000220 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

З матеріалів службового розслідування встановлено, що 27.06.2015 близько 13 год. 30 хв., капітан міліції ОСОБА_2 вступивши у змову із старшим лейтенантом міліції ОСОБА_1, який був заздалегідь обізнаний про злочинний умисел капітана міліції ОСОБА_2, та за його пособництвом, переслідуючи мету одержання неправомірної вигоди та визнаючи пріоритет особистих інтересів у своїй діяльності над державними та службовими, знаходячись в приватному автомобілі НОМЕР_1, за кермом якого перебував слідчий СВ Соснівського РВ в м. Черкаси УМВС старший лейтенант міліції ОСОБА_1, розташованому біля будинку № 30 по вул. Пастерівській у м. Черкаси, згідно їх попередніх домовленостей отримав від ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 2000 грн. Після одержання неправомірної вигоди позивача та старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 було затримано працівниками ВВБ в Черкаській області ДВБ МВС України. Цього ж дня (27.06.2015), капітана міліції ОСОБА_2 затримано в порядку ст. 208 КПК України. Одночасно, старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 було допитано в якості свідка та звільнено.

21.08.2015 старшому лейтенанту міліції ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.1 ст.190, ч.5 ст.27 та ч.1 ст.364 КК України. Запобіжний захід стосовно старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 не обирався.

26.08.2015 після закінчення досудового розслідування кримінальне провадження №0000220 було направлено до суду для прийняття рішення згідно чинного законодавства.

Під час проведення службового розслідування позивач пояснив, що у вчиненні інкримінованих йому злочинів він не винен, а підозра йому оголошена безпідставно.

Начальником УМВС України в Черкаській області 28.08.2015 затверджено висновок службового розслідування за фактом повідомлення про підозру слідчому СВ Соснівського РВ в м. Черкаси УМВС старшому лейтенанту міліції ОСОБА_1

На підставі висновків службового розслідування відповідачем прийнято наказ від 28.08.2015 №1650 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності слідчого СВ Соснівського РВ в м. Черкаси УМВС старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1О.», пунктом 1 якого «за грубе порушення службової дисципліни, вимог ст. 2 Закону України «Про міліцію», ст.ст. 1,7 Дисциплінарного статуту ОВС України, Присяги працівника органів внутрішніх справ, п. 7.3 Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу ОВС України, затверджених наказом МВС України 22.02.2012 №155, що виразилось у скоєнні дисциплінарного проступку, яке є не сумісним з перебуванням на службі в ОВС, за пособництво у вимаганні та одержанні від громадянина неправомірної вигоди за не притягнення його до кримінальної відповідальності, слідчого СВ Соснівського РВ в м. Черкаси УМВС старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 наказано звільнити з органів внутрішніх справ.

Наказом від 28.08.2015 №236 о/с позивача звільнено з ОВС в запас ЗС України за п.64 «Є» (за порушення дисципліни) Положення.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 №565-XI (надалі Закон №565) порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни відповідно до підп. «є» п.64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою КМУ від 29.07.1991 № 114.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначає Дисциплінарний статут ОВС.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22.02.2006 №3460-IV (надалі Дисциплінарний статут), службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Стаття 2 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України передбачає, що дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Статтею 5 Дисциплінарного статуту передбачено, що за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Враховуючи зазначене, працівники міліції мають спеціальний правовий статус, відповідно до якого вимоги морального змісту віднесені до службово-трудових обов'язків працівників ОВС. Тому, вчинок, який ставиться у вину позивачу, призводить до приниження професійної репутації, авторитету органу внутрішніх справ у громадській думці та думці окремих громадян, оскільки ставлення людей до органів внутрішніх справ впливає на рівень довіри та підтримки суспільством дій працівників міліції.

Разом з тим, такі висновки мають будуватись лише на встановлених з дотриманням діючого законодавства фактах. Факти, зазначені у висновку службового розслідування, на переконання суду, можуть бути підтверджені виключно вироком суду, що набрав законної сили, оскільки стосуються прийняття пропозиції, обіцянки або одержання неправомірної вигоди службовою особою, яка замає відповідальне становище, або поєднане з вимаганням неправомірної вигоди, що, у свою чергу, є складом кримінального правопорушення.

Підставою дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою рядового або начальницького складу службової дисципліни, визначення якої наведене у ст. 1 цього Статуту (стаття 2 Дисциплінарного статуту ОВС).

Такими підставами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи рядового або начальницького складу органів внутрішніх справ ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв'язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.

Відповідно до ст. 12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до п.1.2. Інструкції №230 службове розслідування в органах внутрішніх справ - комплекс заходів, які здійснюються у межах компетенції з метою уточнення причин і умов подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, ступеня вини особи (осіб), якою (якими) вчинено дисциплінарний проступок, а також з'ясування інших обставин.

Так, відповідно до Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 06.12.1991 №552, завданням службового розслідування є повне, обєктивне і всебічне розслідування обставин порушень, скоєних особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (далі працівники органів внутрішніх справ), виявлення причин і умов, що сприяли їхньому скоєнню, встановлення винних і забезпечення правильного застосування чинних нормативних актів для того, щоб кожних винний був притягнутий до відповідальності, а жоден невинний не постраждав. Службове розслідування має сприяти дотриманню законності, викоренню випадків її порушення, а також вихованню в особового складу органів внутрішніх справ почуття точного і безумовного дотримання законодавства.

Пунктами 14, 14.1, 14.3 і 14.8 Інструкції передбачено, що посадова особа при проведенні службового розслідування зобов'язана: прийняти всі законні заходи по встановленню обставин, вказаних у п. 10 цієї Інструкції; дотримуватись передбачених законом прав та інтересів заявника, особи, у відношенні якої проводиться службове розслідування; роз'яснювати заявникам і особам, у відношенні яких проводиться службове розслідування, їх права, забезпечувати здійснення цих прав у межах своєї компетенції, вирішувати в ході розслідування та по його закінченню заяви та клопотання; ознайомити з затвердженим висновком службового розслідування особу, у відношенні якої воно проводилось, за бажанням на те останньої.

Разом з цим, п. 18 Інструкції №552 визначено, що висновок по результатах службового розслідування підписується особою чи особами, що безпосередньо його проводили. До затвердження висновку керівником органу внутрішніх справ з ним ознайомлюються: керівник, підлеглі якого проводили службове розслідування, та керівник служби, працівник якої допустив порушення. При ознайомленні вказані керівники висловлюють згоду із запропонованими висновками або не погоджуються з ними, про що роблять відповідну відмітку та викладають свою окрему думку з конкретними пропозиціями в додатку до висновку. Керівник органу внутрішніх справ при затвердженні висновку по результатах службового розслідування вивчає пропозиції осіб, що проводили службове розслідування, а також викладені в окремих думках, і приймає одну із запропонованих пропозицій або своє, відмінне від інших, рішення.

Аналізуючи наведені норми Інструкції вбачається, що керівник, підлеглі якого проводили службове розслідування, та керівник служби, працівник якої допустив порушення, при ознайомленні з висновком висловлюють згоду з запропонованими висновками або не погоджуються з ними, про що роблять відповідну відмітку та викладають свою окрему думку з конкретними пропозиціями в додатку до висновку.

Суд наголошує, що безпосередній керівник позивача (ОСОБА_6В.) в порушення вимог Інструкції №552 не висловив свою думку щодо висновків перевірки про звільнення позивача з займаної ним посади та не виклав свою окрему думку щодо конкретних пропозицій з даного питання в додатку до вищезгаданого висновку службового розслідування.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. Крім того, згідно ч. 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський Суд з прав людини у рішенні від 07.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначив, що п. 2 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод вимагає від представників держави - насамперед суддів, що розглядають справу, але й від інших представників органів влади, - щоб вони утримувалися від публічних заяв про те, що обвинувачений вчинив правопорушення, яке йому ставлять за вину, доти, доки ця вина не буде офіційно встановлена судом.

У рішенні від 10.02.1995 по справі «Аллене де Рібермон проти Франції» Європейський Суд з прав людини підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов'язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

З огляду на висновки службового розслідування, суд дійшов висновку, що вони ґрунтуються виключно на обставинах, що з'ясовуються досудовим розслідуванням стосовно позивача, відомості якого заборонено розголошувати згідно з ч. 1 ст. 222 КПК України від 13.04.2012 №4651-VI.

Відповідно до п. 7 ст. 36 Кодексу законів про працю України визначено, що підставами для припинення трудового договору є набрання законної сили вироком суду, яким працівника засуджено (крім випадків звільнення від відбування покарання з випробуванням) до позбавлення волі або до іншого покарання, яке виключає можливість продовження даної роботи.

Згідно із ст. 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Судом встановлено, що на час винесення наказу про звільнення позивача з органів внутрішніх справ, вина позивача щодо пособництва у вимаганні та одержанні неправомірної вигоди не була встановлена відповідним обвинувальним вироком суду.

Тобто відповідач, не дочекавшись результатів судового розгляду прийняв наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнив його, хоча матеріали службового розслідування базуються виключно на відомостях досудового розслідування.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України).

Враховуючи факт недотримання відповідачем вимог Інструкції №552 при проведенні службової перевірки, відсутність обвинувального вироку суду відносно позивача, який би підтверджував факт пособництва ОСОБА_1 у вимаганні та одержанні неправомірної вигоди, суд дійшов висновку про передчасність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, тому позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування наказу начальника управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області від 28.08.2015 № 1650 про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ, та поновлення позивача на посаді є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Разом з ти, наказом начальника УМВС України в Черкаській області від 28.08.2015 №236 о/с звільнено старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 з ОВС в запас ЗС України.

Частиною 2 ст. 11 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

З метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача суд дійшов висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог шляхом визнання протиправним та скасування наказу УМВС України в Черкаській області від 28.08.2015 №236 о/с в частині звільнення старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 з ОВС в запас ЗС України.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України у постанові від 04.11.2014, задовольняючи позовні вимоги про поновлення на публічній службі, суд повинен визнати протиправним рішення субєкта владних повноважень повністю або частково, скасувати акт індивідуальної дії та обовязково вказати дату, з якої особу поновлено на посаді.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Враховуючи зазначене суд вважає за необхідне постанову суду у частині поновлення ОСОБА_1 на службі в органах внутрішніх справ - на посаді слідчого СВ Соснівського РВ в м. Черкаси УМВС України допустити до негайного виконання.

Керуючись статтями 14, 86, 94, 159-163, 167, 185-187, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ начальника управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області № 1650 від 28.08.2015 про звільнення старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ.

Визнати протиправним та скасувати наказ начальника управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області № 236 о/с від 28.08.2015 в частині звільнення старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ в запас ЗС України.

Поновити старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 на службі в органах внутрішніх справ - на посаді слідчого СВ Соснівського РВ в м. Черкаси УМВС України в Черкаській області.

Постанову суду в частині поновлення старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 на службі в органах внутрішніх справ - на посаді слідчого СВ Соснівського РВ в м. Черкаси УМВС України в Черкаській області допустити до негайного виконання.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.А. Рідзель

Повний текст рішення виготовлено 02 листопада 2015 року.