Справа № 2а-1097/09/0970
Суддя: Шавель Р.М.
Дата ухвалення: 2010-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2010 р. Справа № 4145/10/9104

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Ліщинського А.М. та Носа С.П.,

при секретарі судового засідання Романишин О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційні скарги Державної податкової інспекції в м.Івано-Франківську та прокуратури м.Івано-Франківська на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.12.2009р. у адміністративній справі за позовом Приватного підприємства «Технобудприлад» до Державної податкової інспекції в м.Івано-Франківську, третя особа ОСОБА_1, про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення про визначення податкового зобовязання з податку на додану вартість, -

В С Т А Н О В И Л А:

09.04.2009р. позивач ОСОБА_2 підприємство /ПП/ «Технобудприлад» звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції /ДПІ/ в м.Івано-Франківську № /0 від 20.03.2009р. про визначення податкового зобовязання з податку на додану вартість /ПДВ/ в загальному розмірі 16790948 грн., з яких 11193965 грн. за основним платежем та 5596983 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (Т.1, а.с.3-6).

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.12.2009р. заявлений позов задоволено, визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ в м.Івано-Франківську № /0 від 20.03.2009р.; стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача судові витрати в розмірі 03 грн. 40 коп. сплаченого судового збору (Т.2, а.с.206-212).

Не погодившись з винесеним судовим рішенням, постанову суду оскаржили відповідач ДПІ в м.Івано-Франківську та прокуратура м.Івано-Франківська, які покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просять суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити (Т.2, а.с.215-218, 230-231, 251-253).

Вимоги апеляційних скарг обґрунтовують тим, що оскільки платником податків сформовано податковий кредит з ПДВ від операцій з підприємствами, які мають ознаки фіктивності (згідно з оперативно-розшуковими даними), що призвело до заниження податкових зобовязань з цього податку, то в податкового органу були підстави для висновку про наявність помилок в податковій звітності позивача; під час проведеної перевірки відповідачем були також використані інші документи, що повязані з нарахуванням і сплатою ПДВ, зокрема, компютерні інформаційні системи АРМи.

Окрім цього, за своєю правовою природою укладені ПП «Технобудприлад» угоди є нікчемними, підприємством перераховувалися кошти без мети реального настання правових наслідків, з метою заниження обєкта оподаткування, несплати податків; позивачем не вживалися відповідні заходи для відновлення втрачених документів податкового та бухгалтерського обліку, під час перевірки податкові накладні, на підставі яких сформовано податковий кредит, були відсутніми.

Разом з тим, чинним законодавством передбачено, що однією із обовязкових підстав включення сум податку до податкового кредиту з ПДВ, є сплата цих сум до Державного бюджету України.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора та представника відповідача на підтримання поданих апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи та апеляційні скарги в межах наведених у них доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають до задоволення, з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи, 16.03.2009р. ревізорами ДПІ в м.Івано-Франківську проведена документальна невиїзна перевірка ПП «Технобудприлад» з питань правильності формування податкового зобовязання та податкового кредиту з податку на додану вартість за період з 01.07.2008р. по 31.12.2008р., по результатам якої складено Акт перевірки № 3225/23-5/35915409 від 16.03.2009р. (Т.1, а.с.128-134).

Проведеною перевіркою встановлено, зокрема, порушення позивачем вимог пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого занижено ПДВ в періоді, що перевірявся, на загальну суму 11193965 грн., у тому числі за липень 2008 року в сумі 2656899 грн., за серпень 2008 року в сумі 4955352 грн., за вересень 2008 року в сумі 3539362 грн. та за жовтень 2008 року в сумі 42352 грн.

На підставі наведеного Акта перевірки податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення № /0 від 20.03.2009р. про визначення податкового зобовязання з ПДВ в загальному розмірі 16790948 грн., з яких 11193965 грн. за основним платежем та 5596983 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (Т.1, а.с.135).

Наведені висновки податкового органу обґрунтовані тим, що позивачем включено до складу податкового кредиту суми ПДВ, які не підтверджені податковими накладними чи іншими подібними документами, внаслідок чого завищено податковий кредит за період 01.07.2008р.-31.12.2008р. на загальну суму 11193965 грн.; контрагенти позивача по розглядуваним операціям відсутні за своїми юридичними адресами, звітності до податкових органів не подають, їх посадові особи та засновники заперечили факт проведення господарських операцій з ПП «Технобудприлад».

З огляду на наведене, позивач фактично здійснював діяльність, спрямовану на отримання податкової вигоди з контрагентами, які є фіктивними і не виконують своїх податкових зобовязань.

Задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що перевірка ПП «Технобудприлад» проведена відповідачем з порушенням вимог пп.7.7.5, 7.7.7 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»; факти порушення позивачем податкового законодавства при формуванні податкового кредиту, які викладені в акті перевірки, отримані незаконно, через що спірне податкове повідомлення-рішення підлягає визнанню нечинним.

Також податковий орган не дотримався встановленого законом строку на відновлення втрачених документів бухгалтерського та податкового обліку; матеріалами справи підтверджується проведення позивачем операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей і сплату ПДВ в ціні придбання товарів, через що позивачем правомірно сформовано податковий кредит з цих операцій.

Окрім цього, податковим органом не доведено того, що платник податків діяв без належної обачливості та обережності, йому мало бути відомо про порушення, які допускали його контрагенти.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що правові підстави для притягнення позивача до відповідальності за порушення вимог пп.7.4.1, 7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» та винесення податкового повідомлення-рішення були відсутніми.

Між тим, такі висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на фактичних обставинах справи і не відповідають вимогам чинного законодавства, з огляду на таке.

Статтею 67 Конституції України передбачено обовязок сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 цього Закону не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Як слідує з матеріалів проведеної перевірки, підставою для винесення податкового повідомлення-рішення слугували ті обставини, що при укладенні угод та оформленні відповідних документів позивачем з контрагентами ПП «Киричук», ТзОВ «ОСОБА_3 ЛТД», ТзОВ «Торгова група «Неспект», ПП «Фірма «Постачсервіс» порушені вимоги ст.ст.203, 207 ЦК України; вказані угоди та документи на їх виконання складалися та підписувалися неуповноваженими особами, засновники вказаних підприємств заперечили взаємовідносини з позивачем. Також вказані підприємства відсутні за місцями їх державної реєстрації, звітність в податкові органи не подають.

За таких обставин наведені угоди вчинені з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави, є такими, що порушують публічний порядок, через що їх слід вважати нікчемними.

Наведені обставини судом першої інстанції не спростовані, а висновки суду фактично ґрунтуються на наявності у позивача відповідних первинних документів, проведенні розрахунків за придбані товари та послуги, що вказує на реальність та дійсність проведених господарських операцій, а також неправомірне проведення перевірки платника податків.

Між тим, предметом доказування у розглядуваній справі є дослідження обставин про те, чи не були дії позивача спрямовані на безпідставне формування податкового кредиту та одержання коштів із державного бюджету, чи мали операції із придбання товарів та послуг реальний характер, яким чином придбавалися товари і надавалися послуги, а також дійсна можливість здійснення таких операцій.

При цьому, надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин:

* неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;

* відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності через відсутність управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;

* облік для цілей оподаткування лише тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для цього виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій;

* здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку.

У розглядуваній справі приймаючи спірне податкове повідомлення-рішення, податковий орган виходив з того, що позивач фактично товари (послуги) у контрагентів не придбавав, через що вказані операції були фіктивними.

На підтвердження своїх доводів ДПІ в м.Івано-Франківську надала суду письмові документи про те, що ПП «Технобудприлад» товар (послуги) не придбавало; його контрагенти за своїми юридичними адресами не перебувають, податкової звітності не подають; засновники останніх не підтвердили проведення фінансово-господарських операцій з позивачем (Т.1, а.с.26-47, 60-61, Т.2, а.с.151-198).

Так, ПП «Киричук» за юридичною адресою не перебуває; теперішній керівник підприємства ОСОБА_4 заперечив факт взаємовідносин з позивачем, документи цього підприємства на даний час втрачені. Постачальником цього підприємства протягом березня-червня 2008 року було ПП «Карат», місцезнаходження якого також неможливо встановити, при цьому до лютого 2008 року засновником останнього був ОСОБА_1, який був засновником позивача впродовж 25.06.2008р.-13.01.2009р. Також відносно посадових осіб цього підприємства порушена кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.

ТзОВ «ОСОБА_3 ЛТД» та ТзОВ «Торгова група «Неспект» податкової звітності у встановлені строки не подавали, засновники цих підприємств заперечили факт реєстрації підприємств, жодного відношення до діяльності цих субєктів господарювання не мають.

До 11.11.2008р. засновником і директором ПП «Фірма «Постачсервіс» був ОСОБА_5, який 27.06.2006р. засуджений і відбуває з 03.12.2006р. в Дрогобицькій виправній колонії № 40 покарання у вигляді позбавлення волі. Новим засновником цього підприємства документи про його фінансово-господарську діяльність втрачені.

Зазначеним доводам податкового органу та представленим на їх підтвердження доказам суд правової оцінки не надав, незважаючи на те, що вони піддають сумніву висновки суду щодо неправомірності доводів відповідача, викладених в Акті перевірки.

Твердження суду про те, що розглядувані відносини з ПП «Киричук», ТзОВ «ОСОБА_3 ЛТД», ТзОВ «Торгова група «Неспект», ПП «Фірма «Постачсервіс» породжують для його сторін певні права та обов'язки, є помилковими, оскільки відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України визнання судами нікчемних правочинів недійсними не вимагається. Посилання суду на те, що господарські зобовязання виконані з огляду на надані відповідачем докази, є непереконливими, а тому до уваги не приймаються.

При цьому, суд першої інстанції мав право самостійно у справі з урахуванням доводів податкового органу про протиправний характер господарських зобовязань дійти висновку щодо їх нікчемності чи правомірності і викласти його в мотивувальній частині рішення.

Разом з тим, положення ст.ст.207, 208 ГК України слід застосовувати з урахуванням того, що правочини, які вчинені з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, водночас суперечать моральним засадам суспільства, а тому згідно з ч.1 ст.203, ч.2 ст.215 ЦК України є нікчемними, і визнання таких правочинів недійсними судом не вимагається. Висновок суду про нікчемність правочинів має міститися у мотивувальній, а не в резолютивній частині судового рішення.

Доводи щодо визнання нікчемними розглядуваних правочинів заявлялися відповідачем під час розгляду справи, однак таким суд оцінки не дав (Т.1, а.с.104-105).

Таким чином, податковий орган довів відсутність господарських операцій позивача з його контрагентами і його посадовими особами; останні заперечили факти таких операцій (тобто вказані підприємства не відчужували товари позивачу, не отримували від нього коштів), що також підтверджується й фактом втрати позивачем документів, які стосуються його фінансово-господарської діяльності за обревізований період.

За змістом ч.1 ст.228 ЦК України, правочин, спрямований, зокрема, на незаконне заволодіння майном держави, вважається таким, що порушує публічний порядок, а отже, згідно з частиною другою згаданої статті, є нікчемним.

Визнання судами нікчемних правочинів недійсними не вимагається (ч.2 ст.215 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

За таких обставин податковий орган підставно прийшов до фактичного висновку про нікчемність договорів, укладених між позивачем та ПП «Киричук», ТзОВ «ОСОБА_3 ЛТД», ТзОВ «Торгова група «Неспект», ПП «Фірма «Постачсервіс».

Підтвердженням наведеного також є постанова старшого слідчого слідчого відділу податкової міліції ДПА в Івано-Франківській обл. ОСОБА_6 від 27.03.2009р. про порушення щодо директора ПП «Технобудприлад» кримінальної справи за ознаками злочинів, передбачених ч.3 ст.212, ч.2 ст.366 КК України та обвинувальний висновок по цій справі (Т.1, а.с.126-127, Т.2, а.с.301-325).

З урахуванням наведеного, позивачем за період 01.07.2008р.-31.12.2008р. безпідставно віднесено до складу податкового кредиту суми ПДВ з розглядуваних операцій за участі фіктивних підприємств, через що занижено податкове зобовязання з ПДВ на загальну суму 11193965 грн.

Стосовно правомірності проведеної перевірки колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.11 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» органи державної податкової служби у випадках, в межах компетенції та у порядку, встановлених законами України, мають право, зокрема, здійснювати документальні невиїзні перевірки (на підставі поданих податкових декларацій, звітів та інших документів, пов'язаних з нарахуванням і сплатою податків та зборів (обов'язкових платежів) незалежно від способу їх подачі), а також планові та позапланові виїзні перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати податків та зборів (обов'язкових платежів), додержання валютного законодавства юридичними особами, їх філіями, відділеннями, іншими відокремленими підрозділами, що не мають статусу юридичної особи, а також фізичними особами, які мають статус суб'єктів підприємницької діяльності чи не мають такого статусу, на яких згідно із законами України покладено обов'язок утримувати та/або сплачувати податки і збори (обов'язкові платежі), крім Національного банку України та його установ.

Згідно з Порядком оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затв. наказом ДПА України № 327 від 10.08.2005р., невиїзною документальною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні органу державної податкової служби на підставі поданих податкових декларацій, звітів та інших документів, пов'язаних з нарахуванням і сплатою податків та зборів (обов'язкових платежів), незалежно від способу їх подачі (п.1.2).

У разі неявки посадових осіб суб'єкта господарювання для проведення невиїзної документальної перевірки протягом 10 днів після отримання письмового запрошення органу податкової служби складається акт про неявку посадових осіб суб'єкта господарювання на запрошення органу податкової служби.

Акт відмови від допуску до перевірки та акт про неявку посадових осіб суб'єкта господарювання на запрошення органу податкової служби підписується не менш як трьома службовими особами (п.1.11).

Підписання акта виїзної планової чи позапланової перевірок посадовими особами суб'єкта господарювання та посадовими особами органу державної податкової служби, які здійснювали перевірку, здійснюється за місцезнаходженням платника податків, а у разі здійснення невиїзних документальних перевірок - у приміщенні органу державної податкової служби, куди посадові особи суб'єкта господарювання письмово запрошуються для підписання акта до закінчення строку, передбаченого у пункті 4.2 цього розділу (п.4.3).

У разі неявки посадових осіб суб'єкта господарювання до органу державної податкової служби для ознайомлення та підписання акта невиїзної документальної перевірки у строки, визначені у пункті 4.2 цього розділу, складається акт щодо неявки посадових осіб суб'єкта господарювання до органу державної податкової служби (п.4.9).

Таким чином, податкові органи мають право в межах своєї компетенції на проведення документальних невиїзних перевірок у будь-який час без зазначення термінів їх проведення.

Із матеріалів справи убачається, що в ході проведення оперативно-розшукових заходів було виявлено формування ПП «Технобудприлад» податкового кредиту з ПДВ від підприємств, які мають ознаки фіктивності, що призвело до заниження податкових зобовязань з цього податку. За таких обставин у ДПІ в м.Івано-Франківську були наявні підстави для висновку про наявність помилок у цього платника податків у поданих ним звітах, повязаних з нарахуванням і сплатою податків, зборів (обовязкових платежів).

Також під час проведення перевірки податковим органом, крім податкових декларацій, були використані й інші документи, повязані з нарахуванням і сплатою податків і зборів (обовязкових платежів), зокрема, перелік компютерних автоматизованих інформаційних систем АРМів, АРМ ДПІ «Облік платників і платежів», АРМ «БЕСТ-ЗВІТ», АРМ ДПІ «Інформаційна довідка», АРМ АІС «Митниця» та пошуково-довідкова система, що вказує на проведення відповідачем саме невиїзної документальної перевірки.

Додатково колегія суддів підкреслює, що відповідно до вимог Законів України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», «Про податок на додану вартість» та «Про державну податкову службу в Україні» перевірки, які проводяться в приміщенні податкового органу, диференціюються на документальні невиїзні (досліджуються податкові декларації, звіти та інші документи, пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів) та камеральні (досліджуються виключно податкові декларації).

Порядок проведення податкового контролю за достовірністю задекларованих даних по податку на додану вартість регламентується п.п.7.7.5 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», відповідно до якого протягом 30 днів, наступних за днем отримання податкової декларації, податковий орган проводить документальну невиїзну перевірку (камеральну) заявлених в ній даних. Тобто, законодавець вказує на можливість проведення камеральної перевірки щодо будь-якої декларації, що також є невід'ємною складовою проведення перевірки заявленої до відшкодування суми ПДВ, та документальної невиїзної перевірки, що підтверджує на підставі документів, пов'язаних з нарахуванням та сплатою податку, правомірність формування податкового кредиту.

Отже, проведена ДПІ в м.Івано-Франківську невиїзна перевірка ПП «Технобудприлад» з питань правильності формування податкового зобов'язання та податкового кредиту з податку на додану вартість за період з 01.07.2008р. по 31.12.2008р. за своїм характером є невиїзною документальною перевіркою, а тому проведена відповідачем підставно і правомірно.

Також матеріалами справи стверджується й та обставина, що ДПІ в м.Івано-Франківську вживалися заходи для проведення позапланової документальної перевірки ПП «Технобудприлад» з питань правильності нарахування та своєчасності сплати до бюджету податку на додану вартість за липень, серпень 2008 року, проведення якої виявилося неможливим через відсутність директора і головного бухгалтера підприємства ОСОБА_1 за юридичною адресою підприємства, за місцем свого перебування ОСОБА_1 відмовився від отримання направлення на проведення перевірки, документи для перевірки не надав, від надання письмових пояснень відмовився (Т.2, а.с.290-298).

Звідси, податковим органом були вжиті всі необхідні заходи для проведення позапланової виїзної перевірки ПП «Технобудприлад», а тому в подальшому доцільними та необхідними діями для перевірки правильності нарахування та своєчасності сплати до бюджету податку на додану вартість є проведення відповідачем позапланової невиїзної перевірки.

Таким чином, враховуючи підтвердження в судовому засіданні обставин, якими контролюючий орган обґрунтував свої твердження про порушення позивачем вимог пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», а відтак й покладених в основу прийнятого оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, заявлений позивачем позов про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення є безпідставним, через що задоволенню не підлягає.

Інші висновки постанови суду першої інстанції колегія суддів вважає безпідставними і помилковими, оскільки такі не відповідають вимогам Законів України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», «Про податок на додану вартість» та «Про державну податкову службу в Україні».

Крім того, колегія суддів зазначає, що вимога про визнання акта нечинним може стосуватися лише нормативно-правового, а не індивідуального акта. Проте у справі, що розглядається, позивач заявив вимоги про визнання нечинним індивідуального акта - податкового повідомлення-рішення ДПІ.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні заявленого позову з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.94, ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, п.3 ч.1 ст.198, п.п.1, 4 ст.202, ч.2 ст.205, ст.ст.207, 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги Державної податкової інспекції в м.Івано-Франківську та прокуратури м.Івано-Франківська задоволити.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.12.2009р. скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову Приватного підприємства «Технобудприлад» до Державної податкової інспекції в м.Івано-Франківську, третя особа ОСОБА_1, про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення про визначення податкового зобовязання з податку на додану вартість, - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя: Р.М.Шавель

Судді: А.М.Ліщинський

ОСОБА_7