Справа № 805/19/15-а
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2015-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Волгіна Н.П.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 року справа №805/19/15-а

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів: Компанієць І.Д., Гаврищук Т.Г., секретаря судового засідання Челахової О.О., за участю позивача особисто, представника відповідача № 1 ОСОБА_2, розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 30 червня 2015 року у справі № 805/19/15-а за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Дзержинського Міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України в Донецькій області про скасування наказів, зобовязання вчинити певні дії та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 12.01.2015 року звернувся до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він з 30.09.2008 року проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 30.12.2011 року займав посаду старшого оперуповноваженого сектору державної служби боротьби з економічною злочинністю Микитівського РВ Горлівського МУ ГУМВС України в Донецькій області у званні капітана міліції. В жовтні 2014 року він був звільнений за порушення дисципліни.

Позивач просив: скасувати накази № 1621 від 12.09.2014 року та № 363 о/с від 07.10.2014 року начальника ГУ УМВС в Донецькій області; поновити його на посаді старшого оперуповноваженого СДСБЕ у будь-якому відділі міліції в Донецькій області з виплатою заборгованості по заробітній платі з липня 2014 року по 07.10.2014 року та за час вимушеного прогулу з 07.10.2014 року середнього заробітку в розмірі 3503,00 грн./місяць; відшкодувати йому моральну шкоду у розмірі 24521,00 грн.; відшкодувати йому судові витрати та витрати на раніше оскарження до МВС незаконного звільнення, а саме проїзд у сумі 254,70 грн. та поштові витрати у сумі 106,00 грн.; з метою відродження репутації, зобовязати ГУ УМВС в Донецькій області видати наказ з спростуванням дисциплінарного порушення з боку старшого оперуповноваженого СДСБЕЗ капітана міліції ОСОБА_3 і негативних наслідків, виражених у звільненні. Наказ оголосити особовому складу органів і підрозділів ГУМВС України в Донецькій області.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 30 червня 2015 року у справі № 805/19/15-а відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити позов в частині, а саме: скасувати накази № 1621 від 12.09.2014 року та № 363 о/с від 07.10.2014 року начальника ГУ УМВС в Донецькій області в частині звільнення його з посади старшого оперуповноваженого сектору державної служби боротьби з економічною злочинністю Микитівського РВ Горлівського МУ ГУМВС України в Донецькій області; поновити його з 07.10.2014 року на посаді старшого оперуповноваженого сектору державної служби боротьби з економічною злочинністю, з виплатою заборгованості по заробітній платі з липня 2014 року по 07.10.2014 року та за час вимушеного прогулу з 07.10.2014 року середнього заробітку в розмірі 3503,00 грн./місяць.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на норми Кодексу адміністративного судочинства України, Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України та Конституцію України, та зазначає, що рішення суду першої інстанції є таким, що суперечить нормам матеріального та процесуального права та не відповідає фактичним обставинам справи. Апелянт вказує на те, що наказ № 1621 від 12.09.2014 року та наказ по особовому складу № 363 від 07.10.2014 року є незаконними в частині його звільнення. Крім цього, апелянт зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на грубі порушення самої процедури звільнення.

Апелянт зазначив в апеляційній скарзі, що ним було надано до суду медичні документи, які підтверджують, що з 13.08.2014 року по 06.09.2014 року він перебував на лікуванні, а в ході судового розгляду судом було встановлено, у тому числі зі слів свідків відповідача, що керівництву апелянта і відділу кадрів було відомо про знаходження позивача на лікуванні. Стосовно проведення службового розслідування, то керівництво апелянта ніхто не повідомляв, не опитував про його місцезнаходження, що, на думку позивача, свідчить, що воно фактично не проводилось.

Крім того, апелянт вказує на ту обставину, що 06.09.2014 року він прибув до Дзержинського міського відділу ГУМВС України в Донецькій області та надав лікарняні листи колишньому в.о. начальника Горлівського МУ ОСОБА_4, який на той час був в.о. начальника Дзержинського МВ, а також звернувся з рапортом про надання йому навчальної відпустки для сесії з 09.09.2014 року. Підписавши вказаний рапорт, він здав його разом з викликом на сесію та лікарняними листами у відділ кадрів, після чого перебував на сесії у м. Харкові.

Апелянт вважає, що його було незаконно звільнено відповідно до наказу № 1621 від 12.09.2014 року, оскільки у період з 23-25 серпня 2014 року він перебував на лікарняному, про що свідчать лікарняні листи, які були здані ним до відділу кадрів.

Позивач у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача № 1 у судовому засіданні в режимі відеоконференції заперечував проти доводів апеляційної скарги, на електронну адресу суду надіслав письмові заперечення, які підтримав у судовому засіданні.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представників відповідачів № 1, № 2, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги та наданих заперечень, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції переглядає оскаржуване судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, відповідно до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_5 проходив службу в органах внутрішніх справ з 30 вересня 2008 року по 7 жовтня 2014 року, що підтверджується копією трудової книжки, довідкою, підписаною начальником ВКЗ Горлівського МУ ГУМВС України в Донецькій області ОСОБА_6 (том 1 а.с. 18, 22).

Як стверджував позивач під час розгляду справи, у червні 2014 року він написав рапорт на щорічну відпустку з 14 липня 2014 року, який підписав його безпосередній керівник ОСОБА_7

При розгляді справи в судах обох інстанції не знайшло свого підтвердження прийняття керівництвом Горлівського МУ наказу про надання позивачу у липні 2014 року чергової щорічної відпустки.

За поясненнями позивача, 14 липня 2014 року він вибув з м. Горлівки та поїхав до АРК Крим (у м. Алушту), вважаючи при цьому, що він знаходиться у щорічній тарифній відпустці.

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області від 21 липня 2014 року № 271 о/с «Про відкликання з чергових відпусток атестованих працівників МУ, МВ, РВ, ЛВ ГУМВС України в Донецькій області у звязку із суспільно політичною ситуацією, що склалася в регіоні проведення в Донецькій області антитерористичної операції, переведенням працівників ГУМВС України в Донецькій області на посилений варіант несення служби та у звязку із службовою необхідністю наказано викликати із чергових відпусток атестованих працівників МУ, МВ, РВ, ЛВ ГУМВС України в Донецькій області (чоловічої статі) з 21 липня 2014 року (том 2 а.с. 9).

Рапортом від 07.08.2014 року т.в.о. начальника Микитівського РВ Горлівського МВ ГУМВС України в Донецькій області підполковник міліції ОСОБА_8 повідомив т.в.о. начальника Дзержинського МВ ГУМВС України в Донецькій області полковника міліції ОСОБА_4 про те, що на виконання наказу ГУМВС України в Донецькій області № 271 о/с від 21 липня 2014 року та усної вказівки ОСОБА_4 в період з 29.07.2014 року по 07.08.2014 року у телефонному режимі було здійснено виклик всіх працівників Микитівського районного відділу Горлівського міського управління до Дзержинського міського відділу ГУМВС України в Донецькій області, однак деякі працівників Микитівського РВ Горлівського МУ ГУМВС України в Донецької області відмовились прибувати до нового місця проходження служби Дзержинського МВ ГУМВС України в Донецькій області, зокрема старший оперуповноважений сектору ДСБЕЗ Микитівського РВ капітан міліції ОСОБА_3 (том 2 а.с. 10).

Відповідно до довідки про покладання тимчасового виконання обовязків, яка видана начальником СКЗ Дзержинського міськвідділу ГУМВС України в Донецькій області майором міліції ОСОБА_9, згідно наказу ГУМВС України в Донецькій області від 29.07.2014 року № 1407 на полковника міліції ОСОБА_4, заступника начальника міського управління начальника кримінальної міліції Горлівського міського управління, було покладено тимчасове виконання обовязків за невакантною посадою начальника Дзержинського міського відділу ГУМВС України в Донецькій області строком до 4 місяців. Згідно наказу ГУМВС України в Донецькій області від 13.11.2014 року № 400 о/с полковника міліції ОСОБА_4 було призначено на посаду начальника Дзержинського міського відділу ГУМВС України в Донецькій області (том 2 а.с. 12, 70).

Відповідно до доповідної № 8734 від 05.06.2015 року начальника Дзержинського МВ ГУМВС України в Донецькій області полковника міліції ОСОБА_4, у звязку з обставинами, які мали місце в м. Горлівка, та у звязку з захопленням невідомими особами адміністративних будівель Горлівського міського управління та трьох підпорядкованих йому райвідділів, співробітники Горлівського МУ ГУМВС України в Донецькій області, Микитівського РВ Горлівського МУ ГУМВС України в Донецькій області, Центрально-Міського РВ Горлівського МУ ГУМВС України в Донецькій області, Калінінського РВ Горлівського МУ ГУМВС України в Донецькій області за усною вказівкою начальника ГУМВС України в Донецькій області 27 липня 2014 року прибули до нового місця дислокації для несення служби, а саме: до Дзержинського МВ ГУМВС України в Донецькій області. Про нове місце дислокації усно були повідомлені всі співробітники Горлівського міського управління та підпорядкованих йому райвідділів (том 2 а.с. 11).

В матеріалах справи наявний висновок службового розслідування (на підставі наказу ГУМВС України в Донецькій області № 1619 від 11.09.2014 року) за фактом порушення моральних норм, службової дисципліни окремими працівниками Макіївського, Грлівського, Донецького МУ та підпорядкованих їм райвідділів, Кіровського, Докучаєвського, Сніжнянського, Харцизького, Шахтарського, Ясинуватського МВ, Новоазовського і Тельманівського РВ та підрозділів ГУМВС України в Донецькій області, затверджений начальником Головного управління МВС України в Донецькій області ОСОБА_10 12.09.2014 року (том 1 а.с. 126-128, 169-171).

Наказом ГУМВС України в Донецькій області № 1621 «Про порушення службової дисципліни окремими працівниками ОВС Макіївського, Горлівського МУ, Донецького МУ, Кіровського, Докучаєвського, Сніжнянського, Харцизького, Шахтарського, Ясинуватського, Краматорського МВ, Новоазовського, Тельманівського РВ, підрозділів апарату ГУМВС України в Донецької області та покарання винних» від 12 вересня 2014 року за особисту недисциплінованість, порушення вимог ст. 10 Закону України Про міліцію, ст.ст. 7, 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-ІV, п.п. 2.2, 4.1 (Розділ ІІІ) Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом МВС України № 155-2012, що виразилося в невиході на службу з 23-25 серпня 2014 року до часу видання наказу, звільнено з органів внутрішніх справ старшого оперуповноваженого сектору ДСБЕЗ Микитівського РВ Горлівського МУ капітана міліції ОСОБА_3 (том 1 а.с. 19-20, 131).

Підставою прийняття наказу № 1621 слугував висновок службового розслідування т.в.о. начальника Дзержинського МВ полковника міліції ОСОБА_4, відповідно до якого певні особи з особового складу ОВС та підрозділів Горлівського міського управління відмовляються виконувати вимоги безпосередніх керівників ОВС та Головного управління через політичні переконання і співпрацюють з представниками так званої ДНР. Крім того, від керівництва Горлівського МУ надійшов список працівників, які не побажали прибути до нових місць дислокації та які відсутні без поважної причини, а саме: старший оперуповноважений сектору ДСБЕЗ Микитівського РВ Горлівського МУ капітан міліції ОСОБА_3 (том 1 а.с. 19-20).

7 жовтня 2014 року Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області був виданий наказ № 363 о/с «По особовому складу», яким відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з органів внутрішніх справ у запас (із постановкою на військовий облік) за п. 64 є (за порушення дисципліни) капітана міліції ОСОБА_3 (М-195609) старшого оперуповноваженого сектору державної служби боротьби з економічною злочинністю Микитівського районного відділу Горлівського міського управління з 7 жовтня 2014 року. Підставою є наказ ГУМВС України в Донецькій області від 12 вересня 2014 року № 1621 (том 1 а.с. 21).

Як вбачається з матеріалів справи, в тому числі з наданих позивачем пояснень, з оскаржуваним даним наказом позивач був ознайомлений (отримав витяг з нього) 12 грудня 2014 року (том 1 а.с. 47-49).

Колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог правомірним, та зазначає, що судом повно встановлено обставини справи і вірно застосовано норми матеріального і процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення, хоча щодо частини мотивації у колегії є зауваження.

Судом першої інстанції було приділено багато уваги тому хто і в який час виконував обовязки начальника Дзержинського МВ, хто і за яких умов повинен був підписувати рапорти позивачеві, хоча, на переконання колегії суддів для вирішення позову ці обставини вирішального значення не мали.

Спірним питанням даної справи є правомірність звільнення ОСОБА_3 з органів внутрішніх справ у звязку з невиходом на службу без поважних причин з 23-25 серпня 2014 року до часу складання висновку службової перевірки.

Судом апеляційної інстанції при розгляді справи були досліджені матеріали справи та встановлено наступне.

Відповідно до листка непрацездатності серія АГА № 552740, відкритого 14 серпня 2014 року та виписки № 3391 від 22 серпня 2014 року, позивач у період з 14 серпня 2014 року по 22 серпня 2014 року знаходився на стаціонарному лікуванні у Мерефянській центральній районній лікарні (том 1 а.с. 26, 27, 230).

Згідно копії листка непрацездатності серія АГА № 625676, відкритого 23 серпня 2014 року та довідки Комунального закладу охорони здоровя Центру первинної медико-санітарної допомоги с. Рогань Харківського району позивач з 23 серпня 2014 року по 5 вересня 2015 року знаходився на амбулаторному лікуванні (том 1 а.с. 26, 28).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивач у період березень-грудень 2014 року навчався на 6 курсі заочного факультету Національного юридичного університету України ім. Ярослава Мудрого. Відповідно до довідки-виклику на сесію № 513616 від 1 березня 2014 року він був викликаний для складання сесії на 20 днів у період з 8 вересня по 27 вересня 2014 року (том 1 а.с. 30, 32).

Згідно довідки від 22 грудня 2014 року № 14/941, підписаної деканом заочного факультету № 2 НЮУ ім. Я. Мудрого ОСОБА_11, в період з 8 вересня 2014 року по 27 вересня 2014 року позивач перебував на навчальній сесії 6 курсу 11 семестру (том 1 а.с. 33).

Як було встановлено судом першої інстанції 28 вересня 2014 року позивач прибув до Дзержинського МВ ГУ МВС України в Донецькій області, де повідомив про свою явку, зокрема, начальнику Микитівського РВ Горлівського МУ ОСОБА_7, начальнику ДСБЕЗ Горлвського МУ ОСОБА_12, т.в.о. начальника Дзержинського МВ полковнику міліції ОСОБА_13, старшому оперуповноваженому карного розшуку Горлівського МУ ОСОБА_8 та відділу кадрів. Відповідно до пояснень позивача, які підтвердив свідок ОСОБА_7, тоді ж ОСОБА_3 здав до відділу кадрів оригінали лікарняних листів за період його хвороби (з 14 серпня 2014 року по 5 вересня 2014 року), довідку-виклик на сесію та довідку про проходження сесії (з 8 вересня по 27 вересня 2014 року). Зазначене підтверджується поясненнями позивача та поясненнями свідків, які наявні в матеріалах справи (том 1 а.с. 197-198).

Стаття 1 Закону України «Про міліцію» (далі - Закон № 565) визначає, що міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

П. 17 ч. 1 ст. 10 Закону № 565 змістує, що міліція зобовязана «сприяти забезпеченню відповідно до законодавства режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації в разі їх оголошення на всій території України або в окремій місцевості».

Ч. 2 ст. 10 Закону № 565 передбачено: «Працівник міліції на території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу в разі звернення до нього громадян або службових осіб з заявою чи повідомленням про події, які загрожують особистій чи громадській безпеці, або у разі безпосереднього виявлення таких зобов'язаний вжити заходів до попередження і припинення правопорушень, рятування людей, подання допомоги особам, які її потребують, встановлення і затримання осіб, які вчинили правопорушення, охорони місця події і повідомити про це в найближчий підрозділ міліції».

Згідно ст. 5 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України (далі Дисциплінарний статут), за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Відповідно до ст. 7 вказаного Статуту, службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України передбачено, що на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Згідно ст. 13 Дисциплінарного статуту, такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з органів внутрішніх справ, звільнення з посади, пониження в спеціальному званні на один ступінь, накладаються начальниками, яким надано право прийняття на службу до органів внутрішніх справ, призначення на посаду, присвоєння спеціального звання.

З метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування (ст. 14).

За приписами ст. 14 вказаного Дисциплінарного статуту передбачено, що перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Згідно п.4.1 розділу ІІІ Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених Наказом МВС України від 22.02.2012 року № 155, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 квітня 2012 р. за № 628/20941, встановлено, що працівник органів внутрішніх справ, керуючись Присягою, відповідно до службового обов'язку, дотримуючись професійних честі і гідності, бере на себе такі моральні зобов'язання: визнавати пріоритет державних і службових інтересів над особистими у своїй діяльності; бути прикладом безумовного дотримання вимог законів та службової дисципліни в професійній діяльності та приватному житті, залишатися за будь-яких обставин чесним і непідкупним, відданим інтересам служби; ставитися нетерпимо до будь-яких дій, які ображають та принижують людську гідність, заподіюють біль і страждання, являють собою тортури, жорстокість, нелюдське поводження з людьми; бути мужнім і безстрашним у небезпечних ситуаціях, які виникають під час припинення правопорушення, ліквідації наслідків аварій та стихійного лиха, проведення заходів щодо порятунку життя і збереження здоров'я людей; виявляти твердість і непримиренність у боротьбі зі злочинцями, застосовуючи для досягнення поставленої мети виключно законні і високоморальні принципи; зберігати і примножувати службові традиції органів внутрішніх справ.

Указом Президента України 14 квітня 2014 року № 405/2014 року відповідно до статей 107 та 112 Конституції України введено в дію рішення ОСОБА_9 національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України".

Статтею 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» від 20.03.2003 року (із змінами та доповненнями) (далі - Закон № 638) передбачено, що район проведення антитерористичної операції визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція.

Є загальновідомим фактом, що територія Донецької та Луганської областей є районами проведення АТО.

Тобто, на території проходження позивачем служби відбувалися надзвичайні для держави і суспільства події, в яких працівники органів внутрішніх справ відігравали і відіграють важливу роль.

На переконання колегії суддів за таких обставин позивач не мав морального і службового права відбувати у відпустку, тим більше чекати виклику для прибуття на службу.

Не співвідноситься твердження позивача про надання йому відпустки з подіями, що відбувалися в м. Горлівка на той час, з огляду на те, що належних доказів сторони з цього питання сторони в судове засідання не надали.

Колегія суддів не погоджується з твердженням позивача, що службове розслідування проводилося з певними порушеннями, оскільки згідно із поясненнями відповідача останній не повідомляв позивача про проведення службового розслідування та його висновки, письмові пояснення від ОСОБА_3 не витребовував, так як він на телефонний звязок не виходив.

Частина 2 підпункту 6.3.6 пункту 6.3 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, що затверджена наказом Міністра внутрішніх справ від 12.03.2013 року № 230 (далі - Інструкція № 230), забороняє затверджувати висновок службового розслідування без отримання від особи РНС письмового пояснення або за відсутності акту про її відмову в наданні письмового пояснення. Небажання особи РНС, відносно якої проводиться службове розслідування, надавати пояснення не перешкоджає затвердженню висновку службового розслідування та накладенню дисциплінарного стягнення.

З урахуванням встановлених судами обставин, а саме: проведення АТО, відсутність позивача на службі, неповідомлення керівництва про причини своєї відсутності, знаходження позивача на тимчасово непідконтрольній українській владі території (АР Крим), колегія суддів вважає, що відповідач фактично був позбавлений можливості повідомити позивача про службове розслідування, отримати пояснення від останнього та скласти акт про відмову від пояснень.

У період часу з 14.08.2014 року до 05.09.2014 року позивач знаходився на лікарняному (том 1 а.с. 26 28, 230 ).

Між тим, ОСОБА_3 не надано до суду належних доказів того, що він повідомляв керівництво про знаходження його на лікуванні, що суперечить ч. 1 ст. 71 КАС України.

Таким чином, приймаючи до уваги наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що вищевказаними доводами не спростовуються сам факт вчинення позивачем порушення вимог Дисциплінарного статуту ОВС України, Присяги, Етичного кодексу та Кодексу честі працівника ОВС України, оскільки він дійсно не виходив на службу з 06 вересня 2014 року і всі інші дні, так як наявність виклику на сесію і резолюція на рапорті не підтверджена виданням наказу про надання учбової відпустки, а це по суті є прогулом.

Колегія суддів не ставить під сумнів сумлінність та добросовісність здійснення позивачем своїх повноважень до вказаних подій.

Але на терези справедливості в даній ситуації покладені з одного боку - особисті інтереси, а з іншого боку - інтереси держави і відповідачем при прийнятті оскаржуваних наказів про звільнення позивача зі служби був дотриманий принцип пропорційності.

Колегія суддів вважає, що позивач допустив бездіяльність щодо неповідомлення будь-якого підрозділу органів внутрішніх справ України щодо свого місцезнаходження та бажання продовжити службу в лавах органів внутрішніх справ, зберігаючи вірність Присязі та захищаючи суверенітет та цілісність України, мирного населення, він не вчиняв будь-яких активних дій щодо підтвердження вірності прийнятої ним Присяги, не сприяв керівництву Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області у зміцненні в підрозділах службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку, не став прикладом для своїх підлеглих у дотриманні дисципліни, бездоганному виконанні вимог статуту, норм моралі, професійної та службової етики.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції були правильно встановлені обставини справи та постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не вбачається.

З огляду на вищезазначене та керуючись ст.ст. 41, 122, 122-1, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 30 червня 2015 року у справі № 805/19/15-а за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Дзержинського Міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України в Донецькій області про скасування наказів, зобовязання вчинити певні дії та стягнення коштів залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції - Вищого адміністративного суду України, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Повний текст складено 2 листопада 2015 року.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді І.Д. Компанієць

ОСОБА_14