Справа № 2а-1316/749/11
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2015-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" жовтня 2015 р. м. Київ К/800/2267/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Калашнікової О.В.
Васильченко Н.В.
Леонтович К.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2014 року по справі №2а/1316/111/12 за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Годовицько - Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, ОСОБА_5 про визнання незаконною бездіяльність ради,-
ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до Годовицько - Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, ОСОБА_5, в якому просив: визнати дії та бездіяльність Годовицько - Басівської сільської ради по захисту порушених прав позивача на користування земельною ділянкою незаконними; визнати дії та дану бездіяльність Годовицько - Басівської сільської ради відносно нього, як інваліда - дискримінацією; скасувати рішення № 28 від 20 січня 2011 року про надання у користування ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,100 гектара в районі церкви с. Басівка; скасувати рішення №29 від 20 січня 2011 року про відмову у наданні йому в користування земельної ділянки; зобов'язати Годовицько - Басівську сільську раду передати йому у власність земельну ділянку площею 0,100 гектара в районі Церква у с. Басівка; скасувати рішення №953 від 11 вересня 2009 року «Про надання у безоплатну приватну власність земельної ділянки ОСОБА_5

Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 листопада 2012 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 до Годовицько - Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, ОСОБА_5 про визнання незаконною бездіяльність ради відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2014 року скасовано постанову Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 листопада 2012 року і прийнято нову, якою провадження по справі №2а/1316/111/12 за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Годовицько - Басівської сільської ради Пустомитівського району, ОСОБА_5 про визнання незаконною бездіяльність ради в частині позовних вимог про скасування рішень Годовицько - Басівської сільської ради №28 від 20 січня 2011 року про надання у користування ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,100 гектара в районі церкви с. Басівка та №953 від 11 вересня 2009 року «Про надання у безоплатну приватну власність земельної ділянки ОСОБА_5», а також щодо зобов'язання Годовицько - Басівської сільської ради передати у власність земельну ділянку площею 0,100 гектара в районі Церква у с. Басівка - закрито. В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 до Годовицько - Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, ОСОБА_5 про визнання незаконною бездіяльність ради відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленими по справі рішеннями, ОСОБА_4 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення, яким дані позовні вимоги задовольнити повністю.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуальною права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, що 24 вересня 2009 року позивач звернувся до Годовицько - Басівської сільської ради Пустомитівського району із заявою, згідно змісту якої позивач зазначає про порушення його права на отримання земельної ділянки, як інваліда, внаслідок прийняття рішення про надання дозволу на приватизацію земельної ділянки ОСОБА_5. Крім цього позивач зазначає, що цією земельною ділянкою фактично користується він (позивач). У зв'язку з цим позивач просив повідомити про причини позбавлення його права на користування з приватизацією даної земельної ділянки.

21 жовтня 2009 року Годовицько - Басівською сільською радою було надано відповідь про розгляд заяви позивача на черговій сесії сільської ради.

В подальшому, 03 лютого 2011 року позивач звернувся до сільської ради із заявою з приводу не прийняття рішення по його заяві від 24 вересня 2009 року, на яку 03 березня 2011 року йому було надано відповідь про прийняття сільською радою рішення про відмову у наданні йому у користування земельної ділянки.

Судами також встановлено, що рішенням Годовицько - Басівської сільської ради №953 від 11 вересня 2009 року відповідачу ОСОБА_5 передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,1000 гектара для ведення особистого селянського господарства. На підставі вказаного рішення виготовлено Технічну документацію із землеустрою щодо складання Державного акту на право приватної власності на землю ОСОБА_5. 15 жовтня 2013 року ОСОБА_5 видано Свідоцтво про право власності на вказану земельну ділянку.

Рішенням Пустомитівського районного суду від 29 квітня 2014 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 до Годовицько - Басівської сільської ради Пустомитівського району та ОСОБА_5 про скасування рішень органу місцевого самоврядування: визнано незаконним та скасовано рішення сільської ради №239 від 20 січня 2011 року в частині відмови ОСОБА_4 у наданні у користування земельної ділянки; в задоволенні решти вимог відмовлено. В свою чергу Апеляційний суд Львівської області своїм рішенням від 23 вересня 2014 року вищевказане рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимоги позивача про скасування рішення №953 від 11 вересня 2009 року про надання земельної ділянки ОСОБА_5 площею 0,2218 гектара скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення, яким вимоги ОСОБА_4 задоволено частково: визнано незаконним та скасовано рішення в частині передачі у приватну власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,1218 гектара, а в іншій частині оспорюване рішення (щодо земельної ділянки площею 0,1000 гектара) залишено без змін, а також залишено без змін рішення суду першої інстанції у решті вирішених позовних вимог.

З цього приводу колегія суддів Вищого адміністративного суду України зазначає наступне.

Відповідно до ст.220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Відповідно до вимог даної статті суд касаційної інстанції переглядає та надає правову оцінку встановленим обставинам у справі, а також перевіряє правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах навіть якщо у касаційній скарзі не було посилань на наявні порушення.

Щодо правомірності постанови суду апеляційної інстанції в частині закриття провадження у справі, колегія суддів зазначає наступне.

Статтями 2, 4, 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено завдання адміністративного судочинства та порядок реалізації права на судовий захист у сфері публічно правових відносин. Зокрема, завданням адміністративного судочинства України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень при здійсненні ними владних управлінських функцій. Кожна особа має право в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушено її права та інтереси і на вказаний спір поширюється юрисдикція адміністративних судів. Тобто, адміністративним судам підсудні публічно правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності;

Тобто, як вірно зазначено судом апеляційної інстанції, завдання адміністративного судочинства обумовлюються його особливостями, які відрізняють його від інших видів судочинства.

При визначенні юрисдикції справи, необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суб'єктного складу сторін, предмету спірних правовідносин.

Разом з цим, завданням цивільного судочинства, відповідно до ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України є своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України в порядку цивільного судочинства суди розглядають справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових правовідносин, а також справи інших правовідносин, окрім випадків, якщо розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Зміст та спрямованість правосуддя випливає із обов'язку держави по забезпеченню прав і свобод людини. Завдання будь - якого судочинства відображає його спрямованість, тобто кінцеву мету.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Вирішуючи питання підвідомчості даного спору, слід звернути увагу на Постанову Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», згідно з п. 6 і 7 якої, при вирішенні питань, пов'язаних із компетенцією судів у спорах, що виникають із земельних відносин, судам слід ураховувати роз'яснення, викладені в пунктах 2 і 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (із змінами і доповненнями, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2), а також Рішення Конституційного Суду України від 1 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому суди мають виходити з того, що згідно зі статтями 13 і 14 Конституції України, статтями 177, 181, 324 і главою 30 ЦК земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава і територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах із метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок. Отже, суд має з'ясувати, є спір приватноправовим або публічно-правовим; чи виник спір із відносин, урегульованих нормами цивільного права, чи пов'язані ці відносини зі здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності; чи виник спір щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень при реалізації ним управлінських функцій у сфері земельних правовідносин.

Земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК України, статті 2, 5 Земельного кодексу України; далі - ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

ВССУ при цьому зазначає, що відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи невирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та інші), але крім спорів, передбачених частиною першою статті 16 Закону України від 17.11.2009 р. № 1559-VI «Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності», про цивільну відповідальність за порушення земельного законодавства (статті 210, 211 ЗК), про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок (стаття 212 ЗК).

Згідно статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Порушені права землекористувачів підлягають захисту в порядку, передбаченому статтею 152 Земельного кодексу України.

Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. При цьому, право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами (ст. 126 Земельного кодексу України). Згідно змісту ст. 126 Земельного кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

У відповідності до ст. 158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються: земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом.

Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших передбачених законом способів.

Щодо ролі органу місцевого самоврядування, то колегія суддів зазначає, що роз`яснення з цього приводу містяться в постанові Верховного Суду України, від 27.04.2010 р. N 21-2328во09, згідно з якою до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхньою посадовою чи службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій. Земельні відносини поділяються на публічні і приватні. Відповідно, і спори в таких відносинах можуть бути як публічно-правовими, так і приватноправовими (цивільними, господарськими).

Постановою ВСУ № 21-291а11 була сформована обов'язкова для всіх суб'єктів правозастосування правова позиція, відповідно до якої при здійсненні повноважень власника землі рада є не суб'єктом владних повноважень у тому значенні цього терміна, в якому його вжито у пункті 1 частини першої статті 17 КАС, а рівноправним суб'єктом земельних відносин, дії якого спрямовані на реалізацію свого права розпоряджатися землею.

Аналогічна позиція була наведена в постанові Верховного Суду України 14.02.2012 р. № 21-1041во10, розглянутої за винятковими обставинами.

Враховуючи наведене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України прийшла до висновку, що в дано випадку відповідач виступає не як суб`єкт владних повноважень, а як рівноправний суб'єкт земельних відносин, дії якого спрямовані на реалізацію свого права розпоряджатися землею, а тому суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про можливість його розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Виходячи зі змісту статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Разом з тим, відповідно до статті 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Виходячи із суті заявлених вимог, то вони зводяться до того, що після набуття права власності ОСОБА_5 на земельну ділянку виник спір між позивачем та відповідачем ОСОБА_5 про право цивільне, а відтак і захищати свої права та інтереси особи повинні у способи, визначені у ст. 152 Земельного кодексу України та ст. 16 Цивільного кодексу України, а також у відповідності до ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України. Судом апеляційної інстанції вірно зазначено, що позивач звернувся до суду з позовом з приводу порушеного права, а також оспорює право власності іншої особи, що виникають із земельних правовідносин і бажаним для позивача результатом є захист приватного інтересу, а відтак даний спір в частині вимог про зобов'язання сільської ради виділити земельну ділянку, про скасування рішень Годовицько - Басівської сільської ради від 20 січня 2011 року про надання в користування земельної ділянки ОСОБА_5 та рішення №953 від 11 вересня 2009 року про надання у безоплатну власність земельної ділянки ОСОБА_5 не є публічно - правовим. Вказані рішення стосуються захисту права особи на отримання земельної ділянки, а також оспорювання права на земельну ділянку, тобто стосуються права цивільного.

Підсумовуючи вищезазначене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав дл язакриття провадження у справі в частині позовних вимог про зобов'язання сільської ради виділити земельну ділянку, про скасування рішень Годовицько - Басівської сільської ради від 20 січня 2011 року про надання в користування земельної ділянки ОСОБА_5 та рішення №953 від 11 вересня 2009 року про надання у безоплатну власність земельної ділянки ОСОБА_5

Відповідно до п.1 ч.1 ст.157 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства.

Щодо позовних вимог в частині визнання дій та бездіяльності Годовицько - Басівської сільської ради по захисту порушених прав позивача на користування земельною ділянкою незаконними; визнання дій та бездіяльності Годовицько - Басівської сільської ради відносно нього, як інваліда - дискримінацією; скасування рішення №29 від 20 січня 2011 року про відмову у наданні йому в користування земельної ділянки, колегія суддів зазначає наступне.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2014 року у задоволенні даних позовних вимог відмовлено.

У мотивувальній частині рішення судом апеляційної інстанції не наведено належного обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині, не зазначено, якими нормами матеріального та процесуального права керувався суд, ухвалюючи дане рішення.

Крім того, судом не досліджено не та не надано правової оцінки рішенню №29 від 20 січня 2011 року про відмову у наданні позивачеві в користування земельної ділянки, а зазначено лише, що зміст поданої позивачем заяви не дає можливості прийти до однозначного висновку, що позивачем подано заяву про вирішення питання надання йому земельної ділянки.

Судом апеляційної інстанції не встановлено та не надано оцінки в чому саме полягала протиправність дій та бездіяльності Годовицько - Басівської сільської ради відносно позивача, обмежившись лише посиланням на загальну норму ст.34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», відповідно до якої вирішення питань регулювання земельних відносин належить до виключної компетенції сільських рад.

Згідно зі статтею 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи

Зважаючи на те, що судом апеляційної інстанції при розгляді справи неповно встановлені фактичні обставини справи та допущені порушення норм процесуального права, які призвели до помилки при постановленні судового рішення, а також те, що у справі не вимагається збирання або додаткова перевірка доказів, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку про доцільність скасування постановленого у справі рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання дій та бездіяльності Годовицько - Басівської сільської ради по захисту порушених прав позивача на користування земельною ділянкою незаконними; визнання дій та бездіяльності Годовицько - Басівської сільської ради відносно нього, як інваліда - дискримінацією; скасування рішення №29 від 20 січня 2011 року про відмову у наданні йому в користування земельної ділянки та направлення справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 220, 221, 157, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2014 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання дій та бездіяльності Годовицько - Басівської сільської ради по захисту порушених прав позивача на користування земельною ділянкою незаконними; визнання дій та бездіяльності Годовицько - Басівської сільської ради відносно нього, як інваліда - дискримінацією; скасування рішення №29 від 20 січня 2011 року про відмову у наданні йому в користування земельної ділянки - скасувати та направити справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: