Справа № 2а-2846/09/0970
Суддя: Богаченко С.І.
Дата ухвалення: 2010-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2010 р. Справа № 26390/10

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів Багрія В.М., Старунського Д.М. ,

при секретарі судового засідання Балич-Шапальчук М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2010 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління юстиції в Івано-Франківській області, третя особа міський ВДВС Калуського міськрайонного управління юстиції, про поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 22.12.2004 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління юстиції в Івано-Франківській області, третя особа міський ВДВС Калуського міськрайонного управління юстиції, про поновлення на роботі, скасування наказу начальника Івано-Франківського обласного управління юстиції №377-ос від 16.11.2004 року, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу з 17.11.2004р. по 05.01.2010р. на суму 27 407,68грн. та відшкодування моральної шкоди. Вважає, що відповідачем по справі - Івано-Франківського обласного управління юстиції не дотримано порядку звільнення, передбаченого чинним законодавством, а тому право на працю підлягає поновленню, а час вимушеного прогулу оплаті з відшкодуванням моральної шкоди.

Ухвалою від 13.04.2010 р. в порядку процесуального правонаступництва відповідача та третю особу замінено їх правонаступниками - Головним управлінням юстиції та відповідно міським відділом ДВС Калуського міськрайонного управління юстиції.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2010 року адміністративний позов задоволено. Постановлено змінити в наказі начальника управління юстиції в Івано-Франківській області №377-ос від 16.11.2004р. дату звільнення з роботи ОСОБА_2 з 17 листопада 2004 року на 14 лютого 2005 року. Стягнути з головного управління юстиції в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17 листопада 2004 року по 14 лютого 2005 року в розмірі 1347.42 грн. Стягнути з головного управління юстиції в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 200 грн.

Постанову суду першої інстанції оскаржив ОСОБА_2, подавши на неї апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Апелянт вказує на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що згідно з розясненням Пленуму Верховного Суду України, яке міститься у абзаці першому пункту 19 постанови № 9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів»розглядаючи справу за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Зазначає, що у відповідача по справі була можливість перевести його на роботу державним виконавцем, однак цього не було зроблено. Вважає, що твердження суду першої інстанції про те, що він не подавав заяву на переведення до Калуського міськрайонного управління юстиції є незаконним, оскільки у звязку з тим, що роботу в цьому управління йому не було запропоновано, тому він був позбавлений можливості надати згоду на переведення. Пунктом 3 Наказу Міністерства юстиції України від 07.09.2004 р. № 99/5 «Про створення міськрайонпих управлінь юстиції»встановлено, що новостворені міськрайонні управління юстиції є правонаступниками відповідних ліквідованих районних та міських управлінь юстиції. Відповідно до ч.1 ст.104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації.

Просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, якою задоволити позовні вимоги повністю.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити.

Виносячи дане рішення суд першої інстанції виходив з того, що

Судом першої інстанції, також було встановлено, що

Задовольняючи позов в частині відшкодування моральних збитків, суд першої інстанції виходив з того, що позивач та його представник не надали суду доказів моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і необхідності додаткових зусиль для організації свого життя, однак, суд врахував ту обставину, що судом змінено дату звільнення ОСОБА_2 з роботи, а тому підлягає частковому задоволенню позовна вимога про відшкодування позивачеві моральної шкоди в розмірі 200 грн.

Згідно ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди виникає лише за умови, що моральні страждання працівника або втрата ним нормальних життєвих звязків або додаткових зусиль для організації свого життя стали наслідками порушення законних прав працівника.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів, не погоджується з висновками суду в частині, що стосується позовних вимог щодо відшкодування моральних збитків, з наступних підстав.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»від 31 березня 1995 року N4 визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив та оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

На підставі наведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги в цілому суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 160 ч. 3, 195, 196 ч.4, 198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2010 року по справі №2-а-2846/09, без змін.

Ухвала апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України, до касаційної інстанції протягом 20 днів після набрання нею законної сили.

Головуючий С.І.Богаченко

Суддя В.М. Багрій

Суддя Д.М. Старунський

Повний текст виготовлений 15.10.2010 року