Справа № 826/14043/15
Суддя: Кротюк О.В.
Дата ухвалення: 2015-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

03 листопада 2015 року № 826/14043/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Кротюка О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Дарницького районного відділу ГУ Державної міграційної служби в м. Києві (відповідач - 1)
Головного управління Державної міграційної служби в м. Києві (відповідач - 2)
третя особаОСОБА_2
про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити дії,-
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом, в якому просить:

- визнати протиправним дії та скасувати рішення Дарницького районного відділу ГУ Державної міграційної служби в м. Києві від 14 березня 2015 року про зняття з реєстрації ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1;

- зобов'язати Дарницький районний відділ ГУ Державної міграційної служби в м. Києві поновити реєстрацію постійного місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач - 1 всупереч норм законодавства порушив права позивача при знятті з реєстраційного обліку та не перевірив належним чином правові підстави зняття з обліку, зокрема відсутність судового рішення про позбавлення позивача права користування житловим приміщенням на підставі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Відповідачі проти позову заперечували, вказуючи, що зняття з реєстрації місця проживання було здійснено відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документі, затв. наказом МВС України № 1077 від 22.11.2012 р., на підставі інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням у зв'язку із відчуженням житла, а саме на підставі договору дарування квартири.

Третя особа свого відношення до позову не висловила, а також не надала до суду жодних пояснень та документів, що мають відношення до даної справи, не повідомила про неможливість їх надання. При цьому, в судові засідання третя особа не з'явилася, доказів поважності причин неприбуття не надала, хоча була належним чином повідомлена про розгляд справи, у зв'язку з чим на підставі ч. 4 ст. 128 КАС України судом ухвалено розглядати справу за відсутності третьої особи.

Виходячи з положень ч. 6 ст. 128 КАС України, судом ухвалено про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані матеріали, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 29.11.2011 року позивачу належала на праві власності квартира АДРЕСА_1

Згідно довідки КП «Господар Дарницького району м. Києва» № 36 від 04.03.2015 року, на балансі якого знаходиться вказаний вище будинок, ОСОБА_1 був прописаний і мешкав у квартирі АДРЕСА_1 Наведене також підтверджується і штампом у паспорті позивача.

Відповідно до договору дарування квартири від 29.11.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Руднік І.П., ОСОБА_1 (Дарувальник) передав у безоплатну власність - подарував ОСОБА_2 (Обдарована) вказану однокімнатну квартиру АДРЕСА_1

Надалі, до Дарницького районного відділу ГУ Державної міграційної служби в м. Києві звернулась представник ОСОБА_2 із заявою про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1, надавши при цьому копії договору дарування квартири від 29.11.2012 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідно до якого власником квартири АДРЕСА_1, є ОСОБА_2.

На підставі наведеного Дарницьким районним відділом ГУ ДМС в м. Києві ОСОБА_1 14.03.2015 року було знято з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1.

26.06.2015 року адвокат позивача звернувся до Дарницького районного відділу ГУ Державної міграційної служби в м. Києві із адвокатським запитом про надання інформації щодо підстав зняття ОСОБА_1 з місця проживання.

02.07.2015 року Дарницьким районним відділом ГУ ДМС в м. Києві надано відповідь на запит, у якому повідомлено, що ОСОБА_1 було знято з реєстраційного обліку 14.03.2015 року згідно п. 3 Наказу № 1077 (відчуження майна) за заявою нового власника.

Вважаючи протиправним знаття позивача з реєстраційного обліку, а свої права порушеними, оскільки, на переконання позивача, зміна власника квартири не означає автоматичного припинення права користування житловим приміщенням осіб, які в ньому проживають, позивач звернувся з позовом до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Відносини, пов'язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, а також порядок реєстрації місця проживання особи або місця перебування, регулюються Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 № 1382-IV (далі Закон № 1382-IV).

Відповідно до статті 2 Закону № 1382-IV громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Згідно статті 3 Закону № 1382-IV місцем проживання особи є житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово.

Під реєстрацією розуміється внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.

Згідно статті 7 Закону № 1382-IV зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній, установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання.

В силу пункту 3.1. Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого Наказом МВС України № 1077 від 22.11.2012 року, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється зокрема, на підставі: інших документів, які свідчать про припинення: підстав на право користування житловим приміщенням (в тому числі і відчуження житла).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, відповідно до договору дарування від 29.11.2012 року ОСОБА_1 безоплатно подарував своїй знайомій ОСОБА_2 однокімнатну квартиру АДРЕСА_1

Доказів на підтвердження визнання даного договору недійсним позивачем не надано.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.02.2015 № 33497314 ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1

Відповідно до довідки КП «Господар Дарницького району м. Києва» № 36 від 04.03.2015 року, власником особового рахунку квартири являється ОСОБА_2. Разом з тим, проживаючими особами на житловій площі цієї квартири зазначено позивача.

Доказів укладення між позивачем та ОСОБА_2 договору найму або оренди вказаного житла суду не надано.

Відповідно до частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

З огляду на викладене, доводи позивача, що зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено лише за його заявою (а він з такою не звертався) або відповідним рішенням суду, є безпідставними, оскільки право власності на вказане житло у позивача припинено внаслідок набуття на нього права власності ОСОБА_2 за договором дарування, а право користування (оренди) вказаним майном не виникало у встановленому законом порядку.

Окрім того, суд відхиляє доводи позивача про можливість зняття з реєстрації лише з наступним зазначенням іншого місця перебування, оскільки вказане статтею 7 Закону № 1382-IV не передбачено. При цьому така стаття закону зазначає лише про можливість (тобто за вибором особи) здійснювати одночасно як зняття з реєстрації, так і реєстрацію за новим місцем перебування/ проживання. Вказане не може бути спростовано відповідним бланком заяви на підставі якої було знято позивача з реєстрації, оскільки остання не має силу нормативно-правового акту в рівні закону.

Таким чином, суд приходить до висновку, що зняття ОСОБА_1 з реєстрації місця проживання за заявою власника квартири є правомірною.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В даному випадку, враховуючи вищевикладене у сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Оскільки, адміністративний позов до задоволення не підлягає, то судові витрати відповідачу не відшкодовуються.

Керуючись вимогами статей 11, 69 - 71, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволені адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя О.В. Кротюк