Справа № 816/2182/15
Суддя: О.В. Гіглава
Дата ухвалення: 2015-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2015 року м. ПолтаваСправа № 816/2182/15

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гіглави О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Дубінчина О.М.,

представника відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Хлорсистеми" до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

12 червня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Хлорсистеми" (далі за текстом - позивач, ТОВ "Компанія "Хлорсистеми") звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області, правонаступником якої є Кременчуцька ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області (далі за текстом - відповідач, Кременчуцька ОДПІ, контролюючий орган) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 27 грудня 2015 року № /1394.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що висновки контролюючого органу про заниження ТОВ "Компанія "Хлорсистеми" зобовязання зі сплати податку на додану вартість на 414327,00 грн не відповідають фактичним обставинам та спростовуються належним чином оформленими податковими накладними і первинними документами бухгалтерського обліку, наданими Кременчуцькій ОДПІ в ході проведення документальної позапланової виїзної перевірки підприємства. Зазначав, що неможливість проведення зустрічних звірок контрагентів у ланцюгу постачання у звязку з відсутністю останніх за місцезнаходженням не є підставою для збільшення грошових зобовязань добросовісному платнику податків.

Представник позивача в ході розгляду справи позовні вимоги підтримував, просив їх задовольнити.

В судове засідання 27 жовтня 2015 року позивач явку уповноваженого представника не забезпечив, причин його неявки суду не повідомив.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав з мотивів, викладених у письмових запереченнях, наполягав на відмові у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини.

ТОВ "Компанія "Хлорсистеми" у встановленому законодавством порядку зареєстроване як юридична особа, , з 22 листопада 2011 року перебуває на обліку в якості платника податків в Кременчуцькій ОДПІ та є платником податку на додану вартість з 01 лютого 2012 року (т. І а.с. 13-16, 18).

Основним видом діяльності позивача за КВЕД-2010 є монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування (т. І а.с. 15).

У період з 23 квітня 2015 року по 29 квітня 2015 року Кременчуцькою ОДПІ проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Компанія "Хлорсистеми" з питань дотримання вимог податкового законодавства з питань взаємовідносин з ТОВ "ПА.З.Л." () за вересень 2014 року, ТОВ "Юсон-Груп" () за жовтень 2014 року, ТОВ "Вельф Дім" () за травень 2014 року.

За результатами перевірки складено акт від 08 травня 2015 року № 616/16-03-22-02-12/37965672 (надалі - Акт перевірки), в якому вказано на порушення платником податків вимог пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.4, 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.4, 201.6, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, наслідком чого визначено заниження позивачем зобовязання зі сплати податку на додану вартість на 414327,00 грн, в тому числі: за травень 2014 року - на 162241,00 грн, за вересень 2014 року - на 140843,00 грн, за жовтень 2014 року- на 111243,00 грн (т. І а.с. 17-90).

На підставі зазначеного Акта перевірки контролюючим органом 27 травня 2015 року сформовано податкове повідомлення-рішення № /1394, яким збільшено суму грошового зобовязання позивача за платежем: "Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), 14010100" на 435369,66 грн, в тому числі: основний платіж 414327,65 грн та штрафні (фінансові) санкції (штраф) в розмірі 207163,82 грн (т. І а.с. 72).

Не погоджуючись із зазначеним податковим повідомленням-рішенням Кременчуцької ОДПІ, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірному рішенню субєкта владних повноважень, суд виходить з критеріїв правомірності такого рішення, що встановлені частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у звязку з чим перевіряє чи прийнято дане рішення: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, що за рахунок відображення у податковому обліку господарських правовідносин з ТОВ "ПА.З.Л.", ТОВ "Юсон-Груп" та ТОВ "Вельф Дім" (контрагенти позивача) позивач протягом травня, вересня-жовтня 2014 року сформував податковий кредит в розмірі 414327,00 грн (у травні 2014 року - 162241,00 грн, у вересні 2014 року - 140843,00грн, у жовтні 2014 року - 111243,00 грн).

Однак, за результатами проведеної документальної позапланової виїзної перевірки відповідачем вказаний податковий кредит позивача правомірно сформованим не визнано. Мотивуючи даний висновок контролюючий орган зазначив, що позивач на перевірку не надав відомостей про отримання контрагентами дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки, кошторисів на виконання робіт, документів про транспортування хімічних речовин до місця надання послуг, а надані позивачем акти виконаних робіт не містять інформації про кількість витрачених матеріалів, реактивів, людиногодин та визначеного змісту послуг. Також, до перевірки не надано товарно-транспортних накладних, що засвідчували б факт поставки запчастин, устаткування та матеріалів до місця призначення, паспортів якості на товари. Окрім того, відповідач акцентував увагу на наявній у Кременчуцької ОДПІ податкової інформації, отриманої від контролюючих органів за місцем реєстрації контрагентів позивача, відповідно до якої встановлено неможливість проведення зустрічних звірок ТОВ "ПА.З.Л.", ТОВ "Юсон-Груп" та ТОВ "Вельф Дім" у звязку з відсутністю вказаних платників податків за місцезнаходженням, а відомості системи співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів свідчать про наявність розбіжностей.

За викладених обставин, відповідач стверджував про безтоварність господарських операцій ТОВ "Компанія "Хлорсистеми" з ТОВ "ПА.З.Л.", ТОВ "Юсон-Груп" та ТОВ "Вельф Дім".

Оцінюючи наведені твердження контролюючого органу та досліджуючи фактичні обставини справи в їх сукупності, суд виходить з наступного.

Згідно з абзацом "а" пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

За змістом пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду /пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України/.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Виходячи з викладеного, податковий кредит для цілей визначення обєкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображатимуть реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

За відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Таким чином, визначальним у питанні перевірки правомірності формування платником податку показників податкової звітності з ПДВ є безпосереднє дослідження факту здійснення господарської операції (її реальності/товарності), на підставі якої таким платником сформовано дані податкового обліку.

Мотивуючи позовні вимоги позивач стверджував, що ТОВ "Компанія "Хлорсистеми" придбала у ТОВ "ПА.З.Л." протягом вересня 2014 року товари/послуги загальною вартістю 845059,38 грн, в тому числі ПДВ 140843,23 грн.

До матеріалів справи залучено копії договорів від 01 вересня 2014 року:

- № 329 про надання послуг зі стабілізації та рафінування, за умовами якого ТОВ "ПА.З.Л." (виконавець) зобовязувалось протягом строку дії договору надати ТОВ "Компанія "Хлорсистеми" (замовник) послуги зі стабілізації та рафінування гіпохлориту натрію марки "А", гіпохлориту натрію марки "Технічний", а замовник - прийняти хімічну продукцію і оплатити вартість послуги шляхом перерахування коштів на поточний рахунок виконавця (т. ІІ а.с. 13-15);

- № 330 про надання експедиторських послуг, за умовами якого ТОВ "ПА.З.Л." (експедитор) зобовязувалось протягом строку дії договору організовувати за рахунок ТОВ "Компанія "Хлорсистеми" (клієнт) експедиторське обслуговування вантажів клієнта на території України відповідно до умов цього договору, а клієнт - оплатити експедитору вартість транспортно-експедиторських послуг на умовах, викладених в узгодженій і завіреній обома сторонами заявці (т. І а.с. 212-214);

- № 328 про поставку хімічної продукції, за умовами якого ТОВ "ПА.З.Л." (постачальник) зобовязувалось протягом строку дії договору поставити (передати у власність) ТОВ "Компанія "Хлорсистеми" (покупець) продукцію - хлор рідкий, гіпохлорит натрію марки "А", гіпохлорит натрію марки "Технічний", а покупець - прийняти таку продукцію та оплатити її вартість (т. І а.с. 196-199);

- № 327 про поставку товарів, за умовами якого ТОВ "ПА.З.Л." (постачальник) зобовязувалось протягом строку дії договору поставити ТОВ "Компанія "Хлорсистеми" (покупець) запасні частини (Товар) асортимент, номенклатура, кількість, ціна та характеристики яких визначаються Специфікаціях, а замовник - прийняти та оплатити вартість поставленого товару (т. І а.с. 206-208).

На підтвердження правомірності формування податкового кредиту жовтня 2014 року в розмірі 111243,00 грн, позивач посилався на придбання товару у ТОВ "Юсон-Груп" за договором від 01 жовтня 2014 року № 337, відповідно до умов якого ТОВ "Юсон-Груп" (постачальник) зобов'язується поставити, а позивач (покупець) - прийняти та оплатити запасні частини (Товар) асортимент, номенклатура, кількість, ціна та характеристики яких визначаються Специфікаціях (т. І а.с. 178-180).

Обґрунтовуючи правомірність віднесення до складу свого податкового кредиту в травні 2014 року суми в розмірі 162241,32 грн, ТОВ "Компанія "Хлорсистеми" зазначало про те, що в зазначеному податковому періоді мало місце виконання обов'язків, взятих на себе сторонами за договорами, укладеними з ТОВ "Вельф Дім" 05 травня 2014 року:

- № 301 про поставку товарів, за умовами якого ТОВ "Вельф Дім" (постачальник) зобовязувалось протягом строку дії договору поставити ТОВ "Компанія "Хлорсистеми" запасні частини, а покупець - прийняти таку продукцію та оплатити її вартість (т. І а.с. 74-76);

- № 302 про надання послуг з детоксикації, за умовами якого ТОВ "Вельф Дім" (виконавець) зобовязувалось протягом строку дії договору надати ТОВ "Компанія "Хлорсистеми" (замовник) послуги з детоксикації гіпохлориту натрію марки "Технічний" із доведенням до нормативних показників гіпохлориту натрію марки "А", а замовник - прийняти хімічну продукцію і оплатити вартість послуги шляхом перерахування коштів на поточний рахунок виконавця (т. І а.с. 85-87);

- № 300 про поставку хімічної продукції, за умовами якого ТОВ "Вельф Дім" (постачальник) зобовязувалось протягом строку дії договору поставити (передати у власність) ТОВ "Компанія "Хлорсистеми" (покупець) продукцію - хлор рідкий, гіпохлорит натрію марки "А", гіпохлорит натрію марки "Технічний", а покупець - прийняти таку продукцію та оплатити її вартість (т. І а.с.110-113).

На переконання позивача його право на податковий кредит в охоплених перевіркою податкових періодах в розмірі 414327,00 грн підтверджено належним чином оформленими податковими накладними, виписаними його контрагентами: ТОВ "Вельф Дім" (т. І а.с. 81-84, 96, 104-109, 117-120), ТОВ "Юсон-Груп" (т. І а.с. 185, 187, 189) та ТОВ "ПА.З.Л." (т. І а.с. 203, 205, 211, 232-250, т ІІ а.с. 2-12, 38-78).

Однак, суд зазначає, що наявність податкової накладної є обовязковою, але не вичерпною підставою для визначення правильності формування податкового кредиту, адже правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит можуть мати лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів (послуг) із метою використання таких товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства, а не саме лише оформлення відповідних документів.

Так, згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Як визначено частиною першою статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції, чинній на момент виникнення та реалізації спірних відносин), підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

В силу статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Крім того, за приписами даної статті господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобовязань, власному капіталі підприємства.

Враховуючи те, що згідно з вимогами статті 4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" одним із принципів бухгалтерського обліку є превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Таким чином, право платника податку на податковий кредит має бути підтверджено належним чином оформленими первинними документами бухгалтерського обліку (перелік яких залежить від виду господарських операцій), що у своїй сукупності свідчитимуть про наявність розумних економічних причин, ділової мети та руху активів в ході здійснення господарських операцій.

На підтвердження правомірності віднесення до складу податкового кредиту спірної суми ПДВ позивач, крім зазначених договорів та податкових накладних, надав:

- до договорів з ТОВ "Вельф Дім" від 05 травня 2014 року № 301 копії специфікацій (т.І а.с. 77-80), № 302 копії специфікацій (т. І а.с. 88-95), актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) (т. 1 а.с. 97-103), № 300 копії специфікацій (т. І а.с. 114-116), актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) (т. І а.с. 121-126);

- до договору з ТОВ "Юсон-Груп" від 01 жовтня 2014 року № 337 копії специфікацій (т. І а.с. 181-183), видаткових накладних (т. І а.с. 184, 186, 188);

- до договорів з ТОВ "ПА.З.Л." від 01 вересня 2014 року № 328 копії специфікацій (т. І а.с. 200-201), видаткових накладних (т. І а.с. 202, 204), № 327 копію специфікації та видаткової накладної (т. І а.с. 209-210), № 330 копії специфікацій (т. І а.с. 215-230), актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) (т. І а.с. 231-249, т. ІІ а.с. 1-11), № 329 копії специфікацій (т. ІІ а.с. 16-37), актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) (т. ІІ а.с. 39-77).

Дослідивши в судовому засіданні вказані копії документів, суд звертає увагу на наступне.

Залучені до матеріалів справи копії актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) у повній мірі не розкривають зміст спірних господарських операцій, оскільки не містять конкретизованого переліку послуг, що мали надаватись за вищевказаними договорами.

Товарно-транспортні накладні не надавались позивачем в ході проведення перевірки та не були надані на вимогу суду, а відтак докази перевезення придбаних позивачем товарів та докази передачі хімічних речовин для здійснення робіт щодо стабілізації, рафінування та детоксикації відсутні в матеріалах справи.

Суд зважає й на те, що ТОВ "Компанія "Хлорсистеми" не надано доказів наявності у своїх контрагентів дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки, що ставить під сумнів факт надання послуг зі стабілізації, рафінування та детоксикації хімічних речовин та виключає можливість поставки ТОВ "ПА.З.Л." та ТОВ "Вельф Дім" гіпохлориту натрію марки "А", гіпохлориту натрію марки "Технічний" позивачу.

Так само, на вимогу суду позивач не надав і доказів оплати товарів/послуг (платіжних доручень, банківських виписок тощо).

Варто зазначити, що в ході розгляду справи суд, в порядку статей 11, 69, 156 Кодексу адміністративного судочинства України, неодноразово за клопотаннями ТОВ "Компанія "Хлорсистеми" зупиняв провадження у справі з метою надання позивачу часу для зібрання та надання суду доказів фактичного отримання, оприбуткування, транспортування, внутрішнього переміщення придбаних у своїх контрагентів товарно-матеріальних цінностей.

Однак, позивач вимоги суду не виконав, відповідних доказів не надав.

У звязку з наведеним, судом встановлено, що матеріали справи у своїй сукупності не містять жодних відомостей про наявність у позивача відповідної кількості гіпохлориту натрію марки "А", гіпохлориту натрію марки "Технічний", його оприбуткування та внутрішнього переміщення. Так само, у матеріалах справи відсутні докази фактичної передачі (переміщення у просторі) гіпохлориту натрію марки "А" та гіпохлориту натрію марки "Технічний" до ТОВ "ПА.З.Л." та ТОВ "Вельф Дім" задля проведення стабілізації, рафінування та детоксикації вказаних товарів.

Окрім того, позивачем не надано доказів приймання-передачі товарів (хлору рідкого, гіпохлориту натрію марки "А", гіпохлориту натрію марки "Технічний", запасних частин) від своїх контрагентів, їх транспортування, оприбуткування, внутрішнього переміщення та використання у власній господарській діяльності в межах оподатковуваних операцій.

Залучені до матеріалів справи копії договорів поставки хімічної продукції містять вимогу про засвідчення постачальником якості хімічної продукції відповідними паспортами якості, копій яких позивач на вимогу суду не надав.

Окремо слід наголосити на відсутності в матеріалах справи копій довіреностей або інших документів, складених на підтвердження отримання ТМЦ, придбаних позивачем у своїх контрагентів.

За умовами договору від 01 вересня 2014 № 330 з ТОВ "ПА.З.Л." про надання експедиторських послуг експедитор організовує реалізацію наступних експедиторських послуг: отримання вантажів в пункті призначення їх здачі одержувачам, перевірку вантажу за кількістю вантажних місць, перевірку зовнішнього стану (цілісність зовнішньої упаковки), перевірку наявності та стану пломби, перевірку відміток у дорожньому листі часу прибуття на завантаження і вибуття після завантаження автотранспорту (т. І а.с. 212).

При цьому, позивачем не надано доказів на підтвердження економічної доцільності, господарської необхідності переміщення (мети) та фактичної наявності (походження) вантажів, що експедирувались ТОВ "ПА.З.Л." у вересні 2014 року.

Належить також зауважити, що доказів, які б свідчили про безпосереднє виконання ТОВ "ПА.З.Л." обовязків експедитора на кожному етапі організації перевезення вантажів матеріали справи не містять.

Більше того, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) справи містять відомості про прийняття експедиторських послуг позивачем поза межами м. Кременчука, де здійснює свою господарську діяльність ТОВ "Компанія "Хлорсистеми", проте документів на підтвердження відрядження представника позивача підприємством не надано.

Так само, на вимогу суду позивач не надав і доказів оплати експедиційних послуг (платіжних доручень, банківських виписок тощо).

Окремо варто зауважити, що залучені до матеріалів справи копії договорів, укладених між позивачем та його контрагентом ТОВ "ПА.З.Л.", містять відомості про банківський рахунок останнього за №8815, який згідно відомостей облікової картки платника податків (т. ІІ а.с. 228), відкритий 02 жовтня 2014 року, що унеможливлювало виконання позивачем взятих на себе зобов'язань за вказаними договорами в частині здійснення оплати товарів/послуг у вересні 2014 року, а також ставить під сумнів правомірність їх укладення та виконання.

Враховуючи наведену вище погоджену сторонами номенклатуру послуг, економічна доцільність придбання протягом одного місяця експедиторських послуг загальною вартістю 263310,00 грн (в т.ч. ПДВ - 43885,00 грн) визнається судом сумнівною.

На користь таких висновків суду свідчить і той факт, що вироком Харківського районного суду Харківської області від 17 квітня 2015 року у справі № 635/2888/15-к, який набрав законної сили 18 травня 2015 року, встановлено факт придбання ОСОБА_2 26 вересня 2014 року ТОВ "ПА.З.Л." з метою прикриття незаконної діяльності, без наміру здійснення статутної діяльності підприємства (т. ІІ а.с. 155-157).

Зважаючи на те, що правомірність господарської діяльності позивача із зазначеним суб'єктом господарювання, що є предметом даного спору, припадає на вересень 2014 року, тобто на період коли юридична особа ТОВ "ПА.З.Л." була придбана гр. ОСОБА_2 з метою здійснення незаконної діяльності, суд відхиляє доводи позивача про правомірність формування податкового кредиту у вересні 2014 року за наслідками господарської діяльності з ТОВ "ПА.З.Л.".

За умови недостатнього документального підтвердження реальності здійснення господарських операцій позивача з його контрагентами, суд не приймає в якості належних доказів наявні в матеріалах справи копії договорів, специфікацій, актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), видаткових та податкових накладних, посилаючись на які представник позивача стверджував про належне виконання сторонами взятих на себе зобов'язань за договорами щодо придбання товарів та послуг.

Суд погоджується з доводами позивача про те, що відповідно до приписів статті 61 Конституції України, статті 218 Господарського кодексу України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а відтак, відомості, викладені в довідках про неможливість проведення зустрічних звірок контрагентів позивача, не можуть бути використані в якості самостійної підстави для висновку про відсутність у добросовісного платника податку права на формування податкового кредиту за результатами здійснення господарських операцій з такими контрагентами.

Однак, як зазначено судом, визначальним у даному питанні є саме підтвердження реальності (товарності) спірних господарських операцій.

Зважаючи на ненадання позивачем на перевірку та в ході розгляду справи в суді належних доказів виконання сторонами договірних зобовязань, суд дійшов висновку про безтоварний характер спірних господарських операцій.

Залучені до матеріалів справи письмові докази у своїй сукупності не підтверджують наявності в діях позивача ділової мети щодо вчинення господарських операцій та можливого руху активів в ході здійснення таких операцій.

За таких обставин, суд погоджується з твердженнями відповідача про те, що досліджені судом господарські операції не носили реального характеру, а їх відображення у податковому обліку ТОВ "Компанія "Хлорсистеми" здійснено безпідставно.

Відтак, суд підтверджує правомірність висновків Кременчуцької ОДПІ про порушення позивачем вимог пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.4, 198.6 статті 198, пункту 201.1, 201.4, 201.6, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, внаслідок чого платником податків занижено зобовязання зі сплати податку на додану вартість за травень, вересень-жовтень 2014 року на 414327,65 грн.

Згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

В силу частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як визначено частиною першою статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

У відповідності до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Водночас, суд акцентує увагу на положеннях частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідачем, як субєктом владних повноважень, доведено правомірність прийнятого ним податкового повідомлення-рішення від 27 грудня 2015 року № /1394. Натомість, позивачем не надано суду належних доказів, що свідчили б про реальність здійснення господарських операцій між ТОВ "Компанія "Хлорсистеми" та його контрагентами протягом травня, вересня-жовтня 2014 року. Тобто, платником податків не доведено правомірність віднесення до складу податкового кредиту за охоплений перевіркою період суми ПДВ в розмірі 414327,65 грн.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що приймаючи спірне податкове повідомлення-рішення від 27 грудня 2015 року № /1394 Кременчуцька ОДПІ діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження їй надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо. А позовні вимоги ТОВ "Компанія "Хлорсистеми" не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та повністю спростовані в ході розгляду справи судом.

За викладених обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову ТОВ "Компанія "Хлорсистеми".

Зважаючи на приписи статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 487,20 грн відшкодуванню з Державного бюджету України не підлягає.

Разом із тим, виходячи з приписів частини третьої статті 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції станом на дату звернення до суду з даним позовом), відповідно до якої під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору, а решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги, зважаючи на ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позову, з позивача до Державного бюджету України необхідно стягнути судовий збір в розмірі 4384,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Хлорсистеми" відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Хлорсистеми" (ідентифікаційний код 37965672) до Державного бюджету України судовий збір в сумі 4384 (чотири тисячі триста вісімдесят чотири) гривні 80 (вісімдесят) копійок на розрахунковий рахунок: 4002, код класифікації доходів бюджету: 22030001, одержувач коштів - УДКСУ у м. Полтаві Полтавської області, код за , банк отримувача - ГУДКСУ у Полтавської області, МФО 831019.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 02 листопада 2015 року.

Суддя О.В. Гіглава