Справа № 640/14672/15-а
Суддя: Божко В. В.
Дата ухвалення: 2015-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2015 Київський районний суд м. Харкова

у складі головуючого - судді Божко В.В.

при секретарі Гайфутдінової Б.О.

розглянувши у відкритому судовому засідання справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Київського району м. Харкова, третя особа: Департамент соціального захисту населення Харківської облдержадміністрації про зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

25.08.2015 р. позивач звернулась до суду з адміністративним позовом до відповідача Управління праці та соціального захисту населення Київського району м. Харкова, в якому просить суд:

визнати бездіяльність відповідача щодо не здійснення їй виплати призначеної щомісячної, адресної допомоги, як особі, яка перемістилася з тимчасово окупованої території України, незаконною.

зобовязати відповідача здійснити їй виплати нарахованої щомісячної, адресної допомоги як особі, яка перемістилась з району проведення антитерористичної операції за період з 20.11.2014 р. по 19.05.2015 р.

Позовні вимоги позивач обґрунтовувала наступним.

У зв'язку проведенням на території м. Луганська антитерористичної операції, 20 червня 2014 року, позивачка разом зі своїм чоловіком та двома неповнолітніми дітьми переїхала до м. Харкова.

20 листопада 2014 року Управлінням праці та соціального захисту населення Київського району міста Харкова її взято на облік як тимчасово переміщену особу та на виконання приписів Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», та видано відповідну Довідку № НОМЕР_1 від 20.11.2014 р.

Разом з нею, як тимчасово переміщених осіб зареєстровано неповнолітніх дітей ОСОБА_1 Єлізавету та ОСОБА_2. До переїзду в червні 2014 року її сім'ї до м. Харкова, Луганськ залишався центром їх життєвих та соціальних інтересів. Зокрема, в інших містах України (в тому числі в Харкові) позивач власного житла не має.

Позивачу було призначено державну допомогу на проживання та оренду житла.

Згідно до повідомлення про надання допомоги переміщеним особам, в період з 20.11.2014р. по 19.05.2015р. її сім'ї нараховане до сплати 6537,00 грн. Однак, вказана сума допомоги до цього не сплачена.

На її звернення, листом № 836-09 від 20.02.15р. Управління праці та соціального захисту населення Київського району міста Харкова повідомило про те, що вона не відноситься до категорії внутрішньо переміщеної особи, оскільки початком проведення антитерористичної операції визначено 07.04.2014 р., а згідно довідки з місця роботи позивачки, вона перемістилася до м. Харкова у 2012 році і причиною її переміщення було працевлаштування.

Вважає, що вказане порушує її права, та охоронювальні законом інтереси.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача Управління праці та соціального захисту населення Київського району м. Харкова, у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, посилаючись на те, що позивачці 20.11.2014 р. було видано довідку переміщеної особи № НОМЕР_1. Однак при зверненні до Управління, позивач не надала довідку з місця роботи. Допомогу було призначено. Пізніше позивачка надала довідку з роботи від 04.02.2015 р., в якій вбачалось, що вона працює в Харківській обласній дирекції ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» з 12.09.2012 р. по теперішній час, тобто раніше дати, вказаної позивачкою в заяві про взяття на облік переміщеної особи. Початок проведення антитерористичної операції є 07 квітня 2014 р., однак позивачка перемітилась до м. Харкова у 2012 р. для працевлаштування. Вважає, що позивачка не відноситься до категорії внутрішньо переміщених осіб у звязку з відсутністю обставин, що спричинили переміщення особи з району проведення антитерористичної операції та їй відмовлено у виплаті щомісячної адресної допомоги переміщеним особам. На даний час рішення про призначення допомоги та довідка не скасовані, у звязку з відсутністю правового механізму їх скасування.

Представник третьої особи Департамент соціального захисту населення Харківської облдержадміністрації, до судового засідання не зявився, до суду надано заяву в якій заперечує проти позову позивачки та просить розглянути справу без участі представника.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до статті 1 Закону України № 1706-VII від 20.10.2014р. «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Підставами для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи відповідно до ч. 2 ст. 4 вищевказаного Закону є наявність реєстрації місця проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Згідно п.п. 2, 3 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Судом встановлено, що у зв'язку проведенням на території м. Луганська антитерористичної операції, 20 червня 2014 року, позивачка разом зі своїм чоловіком та двома неповнолітніми дітьми переїхала до м. Харкова. Переїзд позивачки до м. Харкова саме в червні 2014 р. відповідачами ніякими доказами не спростовані.

20 листопада 2014 року Управлінням праці та соціального захисту населення Київського району міста Харкова позивачку взято на облік як тимчасово переміщену особу та на виконання приписів Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», та видано відповідну Довідку № НОМЕР_1 від 20.11.2014 р. (а.с.5).

Разом з нею, як тимчасово переміщених осіб зареєстровано неповнолітніх дітей ОСОБА_2 Єлізавету та ОСОБА_2. До переїзду в червні 2014 року її сім'ї до м. Харкова, Луганськ залишався центром їх життєвих та соціальних інтересів. Зокрема, в інших містах України (в тому числі в Харкові) позивач власного житла не має.

Пунктом 2 Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 01.10.2014 року, визначено, що грошова допомога надається громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, а також стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, структурних підрозділах з питань соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, з дня звернення за її призначенням та виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

На виконання вказаних приписів діючого законодавства, позивачу було призначено державну допомогу на проживання та оренду житла.

Згідно до повідомлення про надання допомоги переміщеним особам, в період з 20.11.2014р. по 19.05.2015р. її сім'ї нараховане до сплати 6537,00 грн. Однак, вказана сума допомоги до цього не сплачена (а.с.6).

На звернення позивачки, листом № 836-09 від 20.02.15р. Управління праці та соціального захисту населення Київського району міста Харкова безпідставно та необґрунтовано повідомило їй про те, що вона не відноситься до категорії внутрішньо переміщеної особи (а.с.7).

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зазначає, що обставини, які зумовили нездійснення виплати нарахованої грошової допомоги ОСОБА_1, сталі відомості з довідки з місця роботи від 04.02.2015 року (а.с.21),а саме її працевлаштування в період з 12.09.2012 р. в Харківській обласній дирекції ПАТ «ОСОБА_3 Аваль». Але із змісту зазначеної довідки випливає, що позивачка з 12.05.2006 р. по 11.09.2012 р. працювала в Луганській обласній дирекції ПАТ «ОСОБА_3 Аваль», в період з 12.09.2012 р. працює в Харківській дирекції Банку. Місцем реєстрації та постійного проживання позивачки є м. Луганськ, вул. Марлєновська, буд. 39.

Тому суд не погоджується з доводами представника відповідача, що із зазначеної довідки випливає, що позивачка перемістилася до міста Харкова у 2012 році.

Відповідно до п. 14 ст. 4 Закону України № 1706-VII від 20.10.2014р. «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» у день подання заяви заявнику видається довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи або в той же день видається рішення про підстави відмови за підписом керівника такого органу соціального захисту, що здійснює облік внутрішньо переміщеної особи.

Крім того, позивач, звернувшись до відповідача із заявою про взяття на облік як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, (а.с.19), повідомила дані про місце роботи в «ОСОБА_3 Аваль»

Однак, зважаючи на наявність інформації про роботу в АТ «ОСОБА_3 Аваль» в день подання заяви, ОСОБА_1 була видана довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Крім того, відповідно до вимог Закону України № 1706-VII від 20.10.2014р., у випадку відмови у продовженні терміну дії такої довідки або скасування її дії заявнику письмово повідомляються підстави такої відмови.

Пунктом 6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, визначено що в разі продовження дії обставин, що визначені в статті 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", строк дії такої довідки може бути продовжений на наступні шість місяців, для чого внутрішньо переміщена особа має повторно звернутися за фактичним місцем свого проживання до уповноваженого органу.

Звернувшись до Відповідача із заявою про продовження терміну дії Довідки, 22 червня 2015 року термін дії Довідки про взяття на облік № НОМЕР_1 від 20.11.2014р. продовжено на наступні 6 (шість) місяців (а.с.5, зворотна сторінка).

Вказане свідчить про те, що фактично Довідка про взяття на облік № НОМЕР_1 діє з 20.11.2014 року по 20.11.2015 року, у зв'язку з чим, на підставі заяви ОСОБА_1 Управління праці та соціального захисту населення Київського району міста Харкова повинно було здійснювати щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Існує вичерпний перелік обставин, які є підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб визначений статтею 12 Закону України № 1706-VІІ від 20.10.2014р., однак вказаний перелік не містить жодних підстав на які посилається Відповідач.

Крім того, скасування дії довідки відповідно до вимог Закону України № 1706-VІІ від 20.10.2014р. оформлюється відповідним рішенням, яке надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з моменту прийняття такого рішення.

Згідно статті 13 Закону України № 1706-VІІ від 20.10.2014р. рішення, дії чи бездіяльність" державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб можуть бути оскаржені до суду в порядку, визначеному законом.

Однак, станом на дату звернення до суду з адміністративним позовом, незважаючи на численні звернення, жодного рішення про скасування дії довідки № НОМЕР_1 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб, Відповідачем надано не було.

Відповідно до пункту 3 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг грошова допомога особам, які переміщуються, призначається на сім'ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сім'ї (далі - уповноважений представник сім'ї) у таких розмірах:

для непрацездатних осіб (пенсіонери, діти) - 884 гривні на одну особу (члена сім'ї);

для інвалідів - прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність;

для працездатних осіб - 442 гривні на одну особу (члена сім'ї).

Пунктом 6 Порядку надання щомісячної адресної допомоги визначено, що грошова допомога не призначається у разі, коли:

будь-хто з членів сім'ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення;

будь-хто з членів сім'ї має на депозитному банківському рахунку кошти у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Отже, враховуючи відсутність обставин визначених Пунктом 6 Порядку надання щомісячної адресної допомоги, Відповідач вважаючи про відсутність підстав для нарахування особисто ОСОБА_1 грошової допомоги, в будь-якому разі повинен був здійснювати виплати на двох неповнолітніх дітей, та чоловіка, які разом із Позивачем перемістилися із зони проведення антитерористичної операції.

Втративши все майно, позбавившись житла, та будучи змушеною покинути своє місце проживання з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини, наразі ОСОБА_1, незаконно, та безпідставно намагаються позбавити статусу внутрішньо переміщеної особи, що у свою чергу позбавляє її та двох неповнолітніх осіб не тільки права на щомісячну адресну допомогу, а й інших прав і свобод гарантованих Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, тощо, які зокрема прийняті з метою захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, повернення таких осіб до їх покинутого місця проживання в Україні та їх реінтеграції.

Зокрема, Довідка № НОМЕР_1 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, на сьогоднішній день є єдиним документом, що засвідчує місце проживання ОСОБА_1 та неповнолітніх дітей ОСОБА_1 Єлізавети та ОСОБА_2 у місті Харкові як внутрішньо переміщених осіб на період наявності підстав, зазначених у статті 1 Закону № 1706-VII від 20.10.2014р.

Позбавлення статусу внутрішньо переміщеної особи, позбавить ОСОБА_1 гарантованих прав і свобод, що визначені Законом України № 1706-VІІ від 20.10.2014р. «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», в тому числі:

безпечні умови життя і здоров'я; достовірну інформацію про наявність загрози для життя та здоров'я на території її покинутого місця проживання, а також місця її тимчасового поселення, стану інфраструктури, довкілля, забезпечення її прав і свобод; створення належних умов для її постійного чи тимчасового проживання; забезпечення органами державної виконавчої влади, органами місцевого самоврядування та суб'єктами приватного права можливості безоплатного тимчасового проживання (за умови оплати особою вартості комунальних послуг) протягом шести місяців з моменту взяття на облік внутрішньо переміщеної особи; для багатодітних сімей, інвалідів, осіб похилого віку цей термін може бути продовжено; сприяння у переміщенні її рухомого майна; сприяння у поверненні на попереднє постійне місце проживання; забезпечення лікарськими засобами у випадках та порядку, визначених законодавством; надання необхідної медичної допомоги в державних та комунальних закладах охорони здоров'я; влаштування дітей у дошкільні та загальноосвітні навчальні заклади; отримання соціальних та адміністративних послуг за місцем перебування; проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за місцем перебування; безкоштовний проїзд для повернення до свого покинутого постійного місця проживання у всіх видах громадського транспорту у разі зникнення обставин, що спричинили таке переміщення; отримання гуманітарної та благодійної допомоги; інші права, визначені Конституцією та законами України.

При цьому суд зауважує, що у відповідності до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод і інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Зазначені положення кореспондуються з нормами ст. 162 КАС України, які визначають повноваження суду при вирішенні справи по суті.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 22 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи гарантуються. Таким чином, держава взяла на себе зобовязання забезпечити реалізацію громадянами своїх конституційних прав.

Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, відповідач під час розгляду справи не довів правомірності щодо не виплати суми допомоги позивачці та її сімї.

Таким чином, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19, 22, 46 Конституції України, Законом України № 1706-VII від 20.10.2014р. «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», ст.ст. 6-14, 71, 158, 159 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Київського району міста Харкова щодо не здійснення виплати ОСОБА_1 призначеної щомісячної, адресної допомоги, як особі, яка перемістилася з тимчасово окупованої території України, незаконною.

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Київського району міста Харкова здійснити ОСОБА_1 виплати нарахованої щомісячної, адресної допомоги як особі, яка перемістилась з району проведення антитерористичної операції за період з 20.11.2014 р. по 19.05.2015 р.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 цього Кодексу, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

СУДДЯ