Справа № 2а-1170/10/0970
Суддя: Микитюк Р.В.
Дата ухвалення: 2010-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" травня 2010 р. Справа № 2a-1170/10/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Микитюка Р.В.

при секретарі Бітківській Г.П,

за участю представників сторін:

від позивача- Лазорко Р.Й.

від відповідача - не з"явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1, вул. С.Стрільців, 39/8, м.Коломия, Івано-Франківська область, 78200

до відповідача: Головного управління МВС України в Луганській області, вул. Луначарського, 38, м. Луганськ, 91000

про визнання наказу № 364 незаконним та зобов'язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління МВС України в Луганській області про визнання наказу №364 о/с управління МВС України в луганській області незаконним та зобовязання змінити формулювання звільнення за власним бажанням.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві. Суду пояснив, що 14.12.2005 року він був прийнятий на службу в органи внутрішніх справ, на підставі наказу УМВС №503 о/с від 14.12.2005 року. З 14.12.2005 року працював дільничним інспектором міліції відділу дільничних інспекторів міліції Артемівського РВ ЛМУ УМВС України в Луганській області.

02.04.2007 року він звернувся до відповідача з рапортом про звільнення з органів внутрішніх справ за власним бажанням. Причина звільнення - за сімейними обставинами.

Даний рапорт було підписано 22.04.2007 року начальником Артемівського РВ ЛМУ УМВС України в Луганській області полковником міліції ОСОБА_2

Зазначив, що після підписання рапорту здав його у відділення по роботі з персоналом Артемівського РВ ЛМУ УМВС України в Луганській області та захворів на наступний день. На амбулаторному лікуванні знаходився до 21.04.2007 року.

Уточнив, що з 22.04.2007 року неодноразово звертався до відповідача з вимогою про видачу трудової книжки та наказу про його звільнення.

07.09.2007 року позивачу видано трудову книжку та витяг з наказу № 364 о/с, в якому у графі «причини звільнення» було зазначено - за порушення дисципліни.

З вищевказаним наказом незгідний, вважає, що він винесений з порушенням норм закону та підлягає скасуванню з наступних підстав.

Зазначив, що відносно нього ніякого службового розслідування не велося, дисциплінарних проступків не вчиняв. Вважає протиправним винесення наказу про своє звільнення через пять місяців після подання рапорту про звільнення. Просив позов задовольнити з вказаних підстав в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, на адресу суду надіслав заперечення проти позову, згідно якого позовні вимоги не визнав. Зазначив, що позивачем пропущений строк на звернення до суду. Позивача звільнено 07.09.2007р., а позов ним поданий 24.03.2010р. Посилався на ч. 2 ст. 99 КАС України, де зазначено що для звернення в адміністративний суд за захистом прав, свобод та Інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється зі дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, частину 1 ст. 100 КАС України, п.13 Постанови Пленуму Вищого Адміністративного Суду України № 2 від 06.03.2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Зокрема, при розгляді спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби застосовується строки звернення до суду, встановленні спеціальними Законами. У разі коли ці закони зазначені питання не врегульовують, то з врахуванням необхідності субсидіарного застосування законів про працю суди повинні виходити із строків звернення до суду, визначених ч. 1 ст. 233 Кодексу Законів про працю. У справах про звільнення з публічної служби у місячний строк із дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки, а по справам щодо оскарження дій в трьохмісячний строк.

ГУ МВС України в Луганській області наполягає на відмові в задоволенні позовних вимог на підставі того, що позивачем пропущений строк звернення до адміністративного суду. Законних підстав для поновлення вказаного строку позивачем не надано. Перешкод для подачі позовної заяви до суду у зазначений законом строк у відповідача не було. Позивача звільнено з лав ОВС за порушення дисципліни, яке виявилось у тому, що з 02.06.2007 р. і дотепер, в порушення вимог ст.1 «Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України» без поважних причин не виходить на службу, про своє місцезнаходження керівництво Артемівського РВ ЛМУ ГУ МВС України в Луганській області та чергову частину не повідомив. Згідно даних лікарні УМВС України в Луганській області у період часу з 02.04.2007 по 16.08.2007 за медичною допомогою не звертався. Посилання позивача на те, що 02.04.2007 року він написав рапорт про звільнення з ОВС за сімейними обставинами і тому перестав виходити на службу суперечить вимогам ст. 68 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, N 114, 29.07.1991 року, де зазначено, що особа рядового і начальницького складу, яка виявила бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджає прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте нею рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою. Таким чином, написання рапорту не є підставою для невиходу на службу. Особа яка звільняється з ОВС виходить на службу до видання наказу про її звільнення. Позивач порушив вимоги Положення про проходження служби. Присягу працівника міліції та Дисциплінарний статут. Поросив суд взяти до уваги те, що документи додані до позовної заяви позивачем, а саме подання та атестаційний лист не відповідають дійсності. Позивача звільнено зі служби в ОВС через його особисту недисциплінованість та грубе ігнорування вимог ст.2 Дисциплінарного статуту, Кодексу честі та Присяги працівника ОВС. Просив відмовити в задоволенні позову повністю та розгляд справи поводити за відсутності представника.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази, оцінивши їх відповідно до приписів ст.86 КАС України, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 14.12.2005 року прийнятий на службу в органи внутрішніх справ, на підставі наказу УМВС №503 о/с від 14.12.2005 року на посаду дільничного інспектора міліції відділу дільничних інспекторів міліції Артемівського РВ ЛМУ УМВС України в Луганській області.

02.04.2007 року позивач звернувся з рапортом до відповідача про звільнення з органів внутрішніх справ за власним бажанням, причина звільнення сімейні обставини.

Наказом начальника УМВС України в Луганській області №364 о/с від 07.09.2007 року ОСОБА_1 був звільнений з органів внутрішніх справ за п. 64 «є» за порушення дисципліни.

В судовому засіданні позивач не заперечив, що після написання рапорту про своє звільнення з органів внутрішніх справ не виходив на службу. Належно оформленого документа про свою непрацездатність за період з 02.04.2007 року (написання рапорту про звільнення) по 07.09.2007 року (наказ про звільнення) суду не представив.

Згідно заперечення відповідача ОСОБА_1 звільнено з лав ОВС за порушення дисципліни, яке виявилось у тому, що з 02.06.2007 р. і до часу винесення наказу №364 о/с від 07.09.2007 року, в порушення вимог ст.1 «Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України» без поважних причин не виходив на службу, про своє місцезнаходження керівництво Артемівського РВ ЛМУ ГУМВСУ та чергову частину не повідомив. Згідно даних лікарні УМВСУ у період часу з 02.04.2007 по 16.08.2007 за медичною допомогою не звертався.

У відповідності до п.1 ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За наслідками судового розгляду суд приходить до висновку щодо підставності та правомірності припинення публічної служби ОСОБА_1, так як свого наміру щодо звільнення зі служби останній в судовому засіданні не заперечив, так само як і не заперечив свій невихід на роботу після написання рапорту про звільнення. Визнав, що рапорт про звільнення з посади подав добровільно за власним волевиявленням.

Суд вважає, що позивача звільнено з публічної служби без порушення норм чинного законодавства України щодо процедури звільнення.

Згідно ст. 68 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, N 114, 29.07.1991 року особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою. З даної норми випливає, що сам факт написання рапорту не є підставою для не виходу на службу.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовна вимога щодо скасування наказу про звільнення є необґрунтованою та безпідставною та не може бути задоволена, ще й з підстави пропуску строку звернення до суду.

Так в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 звільнений з посади 07.09.2007 року, трудову книжку отримав в тому ж 2007 році. Згідно пояснень позивача з позовом до суду звернувся 24.03.2010 року, тобто через 2,6 роки після звільнення та отримання трудової книжки.

Згідно ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 3 КАС України публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування, тобто будь-яка публічна служба є державною службою.

Суспільні відносини, повязані зі створенням правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, регулює Закон України Про державну службу від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ.

Згідно зі статтями 9 і 30 цього Закону правовий статус окремих категорій державних службовців регулюється Конституцією України, спеціальними законами та Кодексом законів про працю України.

Відповідно до вимог ст.233 КЗпП України передбачений одно- та трьохмісячний строк звернення до суду із позовом про поновлення на роботі та поновлення порушеного трудового права. При цьому суд вважає, що оскільки у спеціального законодавстві не визначено строку для оскарження рішення про звільнення працівника податкової міліції, то за правилами ч.7 ст. 9 КАС України суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону). Таким чином ст.233 КзПП України підлягає до застосування у спірних правовідносинах, а отже позивач пропустив встановлений законом строк звернення до суду.

Відповідно до вищенаведеного позивач повинен був дізнатись про порушення свого права невідкладно після звільнення - тобто ще 2007 році. Крім того суд вважає безпідставним твердження позивача, що строк позовної давності повинен обчислюватися з моменту, коли йому було відмовлено у прийнятті його на роботу управлінням ДПА в Івано-Франківській області, тобто з 2009 року.

Жодного доказу щодо інших причин поважності пропуску встановленого ст.233 КЗпП України строку звернення до суду за захистом порушеного права позивачем не зазначено та судом не встановлено, тому підстав для його поновлення суд не вбачає.

Згідно ч.1 ст.100 КАС України пропущений строк звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Оскільки судом не визнано причину пропуску строку звернення до суду поважною, відповідач на полягає на застосуванні даного строку в задоволенні позовної вимоги про скасування наказу про звільнення слід відмовити.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 99, 100, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Головного управління МВС України в Луганській області про визнання наказу №364 незаконним та зобовязання до вчинення дій відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. В разі подання заяви про апеляційне оскарження судового рішення, але апеляційна скарга не була подана в строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Заяву про апеляційне оскарження постанови суду може бути подано протягом 10 днів з дня складання її в повному обсязі. Якщо постанову було проголошено у відсутності особи, яка бере участь у справі, то строк подання заяви про апеляційне оскарження обчислюється з дня отримання нею копії постанови.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Суддя: Микитюк Р.В.

Постанова складена в повному обсязі 11.05.2010 року.