Справа № 556/1556/15-а
Суддя: Котик Л.О.
Дата ухвалення: 2015-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 556/1556/15-а
ПОС Т А Н О В А

Іменем України

27.10.2015 року Володимирецький районний суд Рівненської області

в складі головуючого судді Котик Л.О.,

при секретарі Соловей Г.С.,

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Лемещук І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Володимирець справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного Фонду України у Володимирецькому районі про визнання відмови незаконною та зобов'язання до вчинення дій, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України у Володимирецькому районі про визнання протиправною відмови в призначенні пенсії за віком та зобов»язання призначити пенсію за віком із зниженням пенсійного віку. В обґрунтування позовних вимог вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_4 їй виповнилося 51 рік, має статус потерпілої від Чорнобильської катастрофи третьої категорії. З 23.07.1964 року по 10.06.1988 р. проживала в с. Луко Володимирецького району, територія якого відноситься до третьої категорії забруднення, зони гарантованого добровільного відселення. З 1988 року по 27.04.1992 року проживала в с. Луко без реєстрації. Таким чином рахує, що набула право на пенсію із зниженням пенсійного віку, відповідно до ч.2 ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідач незаконно відмовив їй у призначенні пільгової пенсії, мотивуючи тим, що первинними документами не підтверджено факту її постійного проживання та факту постійної роботи у зоні гарантованого добровільного відселення.

А тому просить визнати неправомірною відмову управління Пенсійного Фонду України у Володимирецькому районі у призначенні ОСОБА_1 пенсії із зниженням пенсійного віку та зобов»язати відповідача призначити їй пенсію із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з ІНФОРМАЦІЯ_4.

У судовому засіданні ОСОБА_1 і її представник підтримали заявлені вимоги і дали пояснення в межах пред»явленго позову.

Представник відповідача позов не визнала і суду пояснила, що первинними документами не підтверджено факту постійного проживання та постійної роботи ОСОБА_1 у зоні гарантованого добровільного відселення, а тому немає підстав для призначення пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до ст.. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Проаналізувавши та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" громадянам, які постійно проживали або працювали у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсії надаються зі зменшенням пенсійного віку на 3 роки, та додатково на 1 рік за кожні 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

За змістом даної норми Закону, право на пенсію із зниженням пенсійного віку мають особи, які або працювали, або постійно проживали на територіях радіологічного забруднення, про що, на думку суду, свідчить сполучник «або» у тексті статті.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 є постраждалою від аварії на ЧАЕС 3 категорії, що підтверджується посвідченнями серії НОМЕР_1.

ІНФОРМАЦІЯ_4 позивачці виповнилось 51 рік, що підтверджується оглянутим в судовому засіданні паспортом серії НОМЕР_2.

Як вбачається із матеріалів справи та пояснень позивачки, ОСОБА_1 26.08.2015 року у встановленому законом порядку звернулася до Управління Пенсійного фонду з приводу призначення пенсії відповідно до вимог ст.55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із зниженням пенсійного віку. Відповідач відмовив в призначенні пенсії з тих підстав, що права на зниження пенсійного віку позивачка ОСОБА_1 не набула.

Така відмова відповідача у призначенні пенсії є неправомірною, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є уродженкою с. Луко Володимирецького району Рівненської області, яке відповідно до Постанови Кабінету Міністрів Української РСР №106 від 23.07.1991 року віднесено до зони гарантованого добровільного відселення і постійно проживала в даному населеному пункті з часу свого народження, в т.ч. і на час аварії на ЧАЕС, по 10.06.1988 року. І з 1988 року по 27.04.1992 року проживала в с. Луко без реєстрації. Дана обставина підтверджується довідкою Воронківської сільської ради №1590 від 20.08.2015 року.

Відомості про період проживання ОСОБА_1 в с. Луко Володимирецького району включено у довідку на підставі записів у книгах погосподарського обліку, які є книгами первинного обліку. Таким чином довідка, надана відповідачу, повністю відповідає вимогам Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 р. N 22-1.

Як вбачається зі ст..17 Цивільного Кодексу України 1963 року, яким було врегульовано цивільні відносини до 01.01.2004 року, місцем проживання визнається те місце, де громадянин постійно або переважно проживає. Аналогічно, у відповідності до ст..29 діючого Цивільного Кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Будь-яких доказів, які-б засвідчили факт постійного проживання ОСОБА_1 у інших населених пунктах, відповідачем не надано.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка від народження і по 10.06.1988 року проживала в с. Луко Володимирецького району, а з 1988 року по 27.04.1992 р. проживала там без реєстрації. Зареєстрована була в смт. Володимирець Рівненської області для реалізації права на отримання житла. ОСОБА_1 має статус потерпілої від Чорнобильської катастрофи третьої категорії.

Пунктом 29 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнобов»язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка уповноважених органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування.

Як вбачається з матеріалів справи факт проживання ОСОБА_1 також підтверджується довідкою Воронківської сільської ради №1590 від 20.08.2015 р., згідно якої позивачка проживала на радіаційно-забрудненій території внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС в с. Луко Володимирецького району Рівненської області, з 23.07.1964 р. по 10.06.1988 р., з 1988 р. по 27.04.1992 р. - проживала без реєстрації. Дана територія відноситься до 3-ої категорії забруднення, зони гарантованого добровільного відселення.

Відповідно до ст.6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. В статті 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Таким чином, реєстрація фіксує офіційне місце проживання особи. За цією адресою особа має право проживати, на неї надсилаються усі офіційні документи, відповідно до даних про реєстрацію нараховуються усі комунальні послуги, ці дані визначають офіційне місце проживання в тому числі й те, що має значення для призначення пенсії.

Названий закон розмежовує два поняття, які мають юридичне значення: місце перебування та місце проживання. При цьому місце проживання - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Крім цього у ч.2 ст. 2 даного Закону зазначено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Таким чином, визначальним в даному випадку є підтвердження факту проживання, а не реєстрація місця проживання.

Відповідно до ч.3 статті 65 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Із досліджених судом письмових доказів вбачається, що ОСОБА_1 постійно проживала на території радіоактивного забруднення як на момент аварії на ЧАЕС, так і в подальшому, в т.ч. станом на 01.01.1993 року прожила в зоні посиленого радіоекологічного контролю понад 3 роки.

Таким чином, позивачка набула право на отримання пенсії із зниженням пенсійного віку у відповідності до ст.55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» , тобто по досягненню 51 року.

Заяву про призначення їй пенсії із зниженням пенсійного віку ОСОБА_1 подала до управління ПФУ у Володимирецькому районі в серпні 2015 року.

З урахуванням досліджених матеріалів справи, суд приходить до висновку, що позивачка у встановленому порядку звернулася до відповідача із заявою про призначення їй пенсії із зниженням пенсійного віку, та надала на підтвердження такого права відповідні документи, а саме чорнобильське посвідчення та довідку місцевої ради, якою підтверджено періоди проживання на територіях радіологічного забруднення.

З урахуванням викладеного, відмова управління ПФУ у призначенні позивачу пенсії не ґрунтується на законі, і є протиправною.

У відповідності до статті 83 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії за віком призначаються з дня досягнення пенсійного віку, якщо звернення за призначенням пенсії надійшло не пізніше 3-х місяців з дня досягнення пенсійного віку. Оскільки ОСОБА_1 звернулася за призначенням пенсії у трьохмісячний термін з дня досягнення пенсійного віку, то їй має бути призначена пенсія за віком з дня досягнення пенсійного віку - з ІНФОРМАЦІЯ_4.

З урахуванням викладеного, з метою поновлення порушених прав позивача, суд вважає за необхідне визнати відмову відповідача - управління Пенсійного фонду України у Володимирецькому районі - у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком із зниженням пенсійного віку протиправною та зобов'язати відповідача призначити позивачу таку пенсію, з 23.07.2015 р.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст.17, 21, 104, 159, 162 КАС України, ст.55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суд -

постановив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову Управління Пенсійного Фонду України у Володимирецькому районі у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком із зниженням пенсійного віку у відповідності до ст.55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України у Володимирецькому районі призначити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, пенсію із зниженням пенсійного віку відповідно до вимог ст.. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з ІНФОРМАЦІЯ_4.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Суддя:

Котик Л.О.