Справа № 2а-3907/10/1370
Суддя: Яворський І.О.
Дата ухвалення: 2010-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2010 р. Справа № 31543/10/9104

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

головуючого судді Яворського І.О.,

суддів: Дяковича В.П., Сапіги В.П.,

при секретарі судового засідання Куземському В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Контрольно-ревізійного управління у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2010 року по справі за позовом Львівського державного інституту новітніх технологій та управління імені ОСОБА_1 до Контрольно-ревізійного управління у Львівській області про визнання нечинним та скасування пунктів вимоги, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні місяці 2010 року Львівський державний інститут новітніх технологій та управління імені ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Контрольно-ревізійного управління у Львівській області з питань вказаних вище. З адміністративного позову, зокрема, вбачається, що з 02 лютого 2010 року по 05 березня 2010 року працівниками КРУ у Львівській області проведено ревізію фінансово-господарської діяльності інституту за період з 01 січня 2008 року по 31.01.2010 року, за результатами якої складено акт від 05 березня 2010 року №01-21/8. Позивач не погоджувався з вимогами КРУ щодо виплати заробітної плати за завідування кафедрами на загальну суму 29,32 гривень (нарахування склали 10,65 тисяч гривень). Відповідачем заявлялась вимога про перерахування до державного бюджету коштів у сумі 224,8 тисяч гривень у зв'язку із порушенням позивачем вимог п.1 ст.3, п.7 ст.13 Бюджетного кодексу України та пп.19,23 Постанови КМ України №228 від 28 лютого 2002 року «Про затвердження Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ» (пункт 3 Вимоги). Зокрема, в акті ревізії (ст.39Акта) відповідачем зазначено, що позивачем проведено оплату за спожиті комунальні послуги в сумі 149 220,08 гривень за рахунок коштів загального фонду за КПКВ 2201160 у зв'язку з чим порушено вимоги п.1 ст.3 та п.7 ст.13 Бюджетного кодексу України, згідно з якими платежі за рахунок спеціального фонду здійснюються в межах коштів, що надійшли до цього фонду на відповідну мету та звітний бюджетний період. Відповідачем в акті ревізії вказується про те, що всупереч вимогам п.4.2 спільного наказу Міністерства освіти України, Міністерства фінансів України, Міністерства економіки України № 383/329/131 від 12.12.97 року «Про затвердження Порядку надання платних послуг державними навчальними закладами» та Постанови КМ України «Про затвердження переліку груп власних надходжень бюджетних установ, вимог щодо їх утворення та напрямів використання» від 17.05.2002 року №659 позивачем проведено оплату за навчання викладача інституту ОСОБА_2 у Львівському національному університеті імені ОСОБА_3 (пункт 4 вимоги). Позивач зазначає, що на підставі наказу Міністерства освіти і науки України від 18.12.2006 року за № 829 «Про реорганізацію Львівського державного технікуму дизайну» у складі Інституту створено Технікум дизайну Львівського державного інституту новітніх технологій та управління імені ОСОБА_1 зі збереженням ліцензованого обсягу на підготовку молодших спеціалістів. Щодо виплати надбавки за стаж педагогічної та науково-педагогічної діяльності сумісникам (пункт 7 письмової Вимоги) Позивач вказує, що порядок виплати надбавок за вислугу років педагогічним та науково-педагогічним працівникам навчальних закладів і установ освіти затверджено Постановою КМ України від 19.09.2005 року №934. Відповідачем у п.10 письмової вимоги вказується про те, що Позивачем укладено угоди про спільну діяльність з СПД ФО ОСОБА_4 та СПД ФО ОСОБА_5 та не забезпечено відповідної прибутковості переданого державного майна, що призвело до втрати доходів на загальну суму 10,09 тисяч гривень, з яких належало перерахувати до державного бюджету 5,04 тисячі гривень. У доповнення до оскаржуваної вимоги КРУ у Львівській області від 07 квітня 2010 року за № 03-15 м/ 1752 відповідачем надіслано Доповнення від 28 квітня 2010 року за № 03-15м/2361. Вказаним Доповненням КРУ у Львівській області вносяться зміни в акт ревізії і збільшується сума недоотриманих фінансових ресурсів фізичними особами, допущена за ревізійний період в інституті на 81,60 тисяч гривень. Одночасно, вказаним Доповненням до оскаржуваної вимоги відповідач, на підставі п.7 ст.10 Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні», зобов'язує позивача провести донарахування і виплату заробітної плати працівникам інституту за додатково-вичитані години після виконання зменшеного навчального навантаження за 2007-2009 навчальні роки.

Позивач просив визнати нечинними та скасувати пункти вимоги Контрольно-ревізійного управління у Львівській області від 07.04.2010 року №03-15м/1752 з врахуванням Доповнення від 28.04.2010 року № 03-15м/2361 щодо зобов'язання позивача стягнути зайво виплачені кошти працівникам позивача на загальну суму 29,32 тисяч гривень; зобов'язання позивача перерахувати до державного бюджету кошти в сумі 224,8 тисяч гривень, сплачені на погашення заборгованості по комунальних послугах; зобов'язання позивача перахувати до державного бюджету кошти в сумі 6,09 тисяч гривень, сплачені за навчання викладача інституту ОСОБА_2; зобов'язання позивача донарахувати працівникам інституту та коледжу надбавку за вислугу років на загальну суму 54,68 тисяч гривень; зобов'язання позивача припинити угоди про спільну діяльність із СПД ФО ОСОБА_4 та ОСОБА_5; зобов'язання позивача провести донарахування і виплату заробітної плати працівникам інституту за додатково вичитані години після виконання зменшеного навчального навантаження за 2007- 2009 навчальні роки.

У заяві про збільшення позовних вимог представник інституту зазначає, що збільшує позовні вимоги і просить суд визнати нечинною вимогу КРУ у Львівській області від 19 травня 2010 року за №03-15 м/ 2900.

У запереченні на заяву про збільшення позовних вимог Львівського державного інституту новітніх технологій та управління імені ОСОБА_1 від 16 червня 2010 року КРУ у Львівській області зазначало, що в ході проведення ревізії було виявлено, що протягом 2008-2009 років ректору інституту ОСОБА_6 нараховано та виплачено премій та матеріальної допомоги без рішення Міністерства освіти і науки України 114,66 тисяч гривень, на які проведено нарахування 41,64 тисячі гривень.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2010 року позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано вимоги КРУ у Львівській області за № 03-15м/1752 від 07.04.2010 року, з врахуванням доповнень від 28.04.2010 року за №03-15м/2361 та від 19.05.2010 року за № 03-15м/2900, в частині зобов'язання Львівського державного інституту новітніх технологій та управління імені ОСОБА_1 стягнути зайво виплачені кошти працівникам позивача на загальну суму 29,32 тисяч гривень, внаслідок недотримання п.19 Інструкції про оплату праці та розміри ставок заробітної плати професорсько-викладацького складу вищих навчальних закладів, затвердженої наказом Міністерства освіти України від 02 квітня 1993 року №90 та Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженого спільним наказом Міністерства праці, Міністерства юстиції та Міністерства фінансів України від 28.06.1993 року №43; перерахувати до державного бюджету кошти в сумі 224,8 тисяч гривень, сплачені на погашення заборгованості по комунальних послугах;перерахувати до державного бюджету кошти в сумі 6,09 тисяч гривень, сплачені за навчання викладача інституту ОСОБА_2; припинити угоди про спільну діяльність із суб'єктами підприємницької діяльності - фізичними особами ОСОБА_4 та ОСОБА_5; провести донарахування і виплату заробітної плати працівникам інституту за додатково вичитані години після виконання зменшеного навчального навантаження за 2007-2008 та 2008-2009 роки; забезпечити відшкодування незаконних видатків в сумі 156,3 тисяч гривень, в тому числі зайва виплата премій і матеріальних допомог в сумі 114,66 тисяч гривень та нарахувань на них 41,64 тисяч гривень.В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції, зокрема, вказав на те, що в матеріалах справи наявні листи-запити керівника позивача про дозвіл на преміювання ректора та проректорів на відповідні квартали, на які Міністерством освіти і науки України надана позитивна відповідь та дозволено преміювання ректора і проректорів в межах лімітів спеціального фонду.

Постанова суду першої інстанції оскаржена в апеляційному порядку КРУ у Львівській області. Апелянт, зокрема, зазначає, що інститутом безпідставно проведено видатки із загального фонду замість з спеціального. КРУ правомірно ставило питання і вимогу перед керівником інституту щодо перерахування до державного бюджету коштів у сумі 224,80 тисяч гривень. Суд порушив норми матеріального права, неправильно застосувавши Закон України «Про вищу освіту», прийшов до помилкового висновку про те, що ОСОБА_2, яка мала повну вищу освіту по спеціальності «українська мова і література», здобуваючи вищу освіту за напрямом філологія (польська мова і література), здійснювала підвищення кваліфікації як це передбачено ст.ст.51,ч.2 ст.52 Закону України «Про вищу освіту».

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу КРУ у Львівській області слід задовольнити, а оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. При цьому колегія суддів виходить з наступних міркувань.

Під час проведення ревізії було встановлено, що Інститутом внаслідок недотримання вимог п.19 наказу Міністерства освіти і науки України від 02 квітня 1993 року №90 «Про затвердження Інструкції про оплату праці та розміри ставок заробітної плати професорсько-викладацького складу вищих навчальних закладів» та Положення про умови за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженого спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства фінансів України від 28 червня 1993 року №43, ректору інституту ОСОБА_6, проректору ОСОБА_7, працівнику суміснику ОСОБА_8, яких призначено на 0,5 ставки завідувачами кафедр, допущено переплати заробітної плати за завідування кафедрами згідно табелів обліку робочого часу на загальну суму 29,32 тисячі гривень (нарахування склали 10,65 тисяч гривень). Колегія суддів погоджується з тим, що посада завідувача кафедри-професора на підставі Переліку посад педагогічних та науково-пелдагогічних працівників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 року №963, віднесена до посад науково-педагогічних працівників. Посада завідувача кафедри належить до керівників підрозділів у сфері освіти та виробничого навчання.

На підставі ст.105 КЗпП України працівникам, які виконують на тому ж підприємстві, в установі, організації поряд з своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткову роботу за іншою професією (посадою) або обов'язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи, провадиться доплата за суміщення професій (посад) або виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника.Розміри доплат за суміщення професій (посад) або виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника встановлюються на умовах, передбачених у колективному договорі.

Колегія суддів погоджується з апелянтом у тому, що ректор, проректор державного вищого навчального закладу не можуть працювати за сумісництвом, тобто виконувати крім своєї основної, іншу регулярно оплачувану роботу на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час, зокрема, не можуть займати за сумісництвом іншу керівну посаду, в тому числі завідувача кафедри як в одному і тому ж, так і в іншому державному вищому навчальному закладі.Згідно листа МОН України від 26.10. 2007 року №1/9-646 «Про сумісництво у вищих навчальних закладах ІІІ-ІV рівнів акредитації» дозволено залучення працівників керівного складу навчальних закладів до завідування кафедр на умовах суміщення із погодинною оплатою праці, а не сумісництва. Відповідно до пунктів 3 та 5 Переліку робіт, які не є сумісництвом, що наведений у Додатку до Положення №43, не вважається сумісництвом педагогічнга робота з погодинною оплатою праці в обсязі до 240 годин на рік, а також завідування кафедрою висококваліфікованими спеціалістами, у тому числі тими, що займають керівні посади в навчальних закладах і науково-дослідних установах з оплатою в розрахунку 100 годин за навчальний рік. Погодинні ставки застосовуються для оплати праці ректорів, проректорів та інших керівних працівників навчальних закладів, а також висококваліфікованих спеціалістів народного господарства, в тому числі тих, які займають керівні посади і які залучаються до виконання роботи по завідуванню кафедрою з погодинною оплатою праці 100 годин в навчальному році (п19.Інструкції). Матеріалами справи доведено, що мала місце переплата ректору ОСОБА_6, проректору ОСОБА_7, працівнику-суміснику ОСОБА_8 за роботу понад 340 годин, що включають роботу за завідування кафедрою та педагогічну роботу.

Колегія суддів враховує також той факт, що протягом ревізійного періоду ТзОВ «Інститут соціальних технологій» не пред'являло Львівському державному інституту новітніх технологій та управління ім.В.Чорновола рахунки на відшкодування спожитих ним комунальних послуг. При цьому суд апеляційної інстанції враховує рішення господарських судів, які набрали законної сили.

Стосовно скасованої вимоги про перерахування до державного бюджету коштів у сумі 6,09 тисяч гривень, то суд першої інстанції невірно застосував матеріальний Закон «Про вищу освіту» - безпідставно ототожнив поняття підвищення кваліфікації із здобуттям нової освіти, прийшов до помилкового висновку про те, що ОСОБА_2 здійснювала пдвищення кваліфікації.Суд також припустився помилки під час укладення фактично договорів оренди з СПД ФО ОСОБА_9 та ОСОБА_5При цьому було порушено ст.2 та ст.19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна». Внаслідок таких дій Інститут втратив значні кошти.

Суд першої інстанції не врахував, що в листі-роз'ясненні Міністерства праці та соціальної політики України від 14 квітня 2010 року №370/13/84-10, наданого на запит ГоловКРУ України, вказано, що зазначена норма про зменшення на 1/10 річного навантаження викладачам вищих навчальних закладів І-ІІ рівнів акредитації за час зимових канікул передбачена пунктом 79 Інструкції №102, на який і проводиться посилання в акті ревізії. Пункт 79 Інструкції не вказує про тривалість зимових канікул більше одного місяця.

Суд першої інстанції не врахував, що один лист роз'яснення не може стосуватись всіх випадків виплати премії ректору.

Колегія суддів констатує, що керівники навчальних закладів, установ освіти та наукових установ, які підпорядковані Міністерству освіти і науки України, правом самостійного вирішення питання щодо особистого преміювання, встановлення собі надбавок і доплат до посадових окладів та надання матеріальної допомоги, не наділені, так як дане питання вирішується лише за рішенням органу вищого рівня в кожному випадку та в межах наявних коштів на оплату праці.При цьому листи Міністерства судом першої інстанції неправильно витлумачені щодо виплати премій.

Колегія суддів погоджується з апелянтом у тому, що під час виплати ректору інституту в 2008-2009 роках премій та матеріальних допомог без рішення Міністерства освіти і науки України, в інституті в порушення вимог п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17 липня 2003 року №1078, не проведено індексації стипендії студентам інституту за квітень-серпень, грудень 2008 року, студентам з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування за квітень-грудень 2008 року та застосовано неправильний індекс за квітень-листопад 2009 року, що призвело до недоотримання студентами грошових доходів на загальну суму 137,79 тисяч гривень.

Узагальнюючи викладене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на неповно, необ'єктивно і всебічно не з'ясованих обставинах, прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги її спростовують.

Постанова суду першої інстанції є не законною і тому підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог, з прийняттям нової постанови про відмову позивачу в задоволенні його позовних вимог.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.195, ст.196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. 207, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Контрольно-Ревізійного Управління у Львівській області задовольнити. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2010 року по справі № 2а- 3907/10/1370 в частині визнання протиправними та скасування окремих пунктів вимоги- скасувати та прийняти нову постанову.

У задоволенні позовних вимог Львівського державного інституту новітніх технологій та управління імені ОСОБА_1 до Контрольно-ревізійного управління у Львівській області про визнання нечинними та скасування пунктів вимоги відмовити повністю.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі, відповідно до ч.3 ст. 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя І.О. Яворський

Судді В.П. Дякович

ОСОБА_10

Повний текст

виготовлено та підписано

28.12.2010 р.