Справа № 804/7191/15
Суддя: Власенко Денис Олександрович
Дата ухвалення: 2015-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 жовтня 2015 р. Справа № 804/7191/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Власенка Д.О.,
при секретарі судового засідання Гелетій М.Т.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Дніпропетровську в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Державного підприємства «Український науково-дослідний та проектно-розвідувальний інститут промислової технології» до Верхньодніпровської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів про визнання протиправною та скасування вимоги №Ю-847-25 від 04.02.2015 року, -
Державне підприємство «Український науково-дослідний та проектно-розвідувальний інститут промислової технології» (далі ДП «УкрНДПРІпт», позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Верхньодніпровської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів (далі Верхньодніпровська ОДПІ, відповідач), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ю-847-25 від 04.02.2015 року, якою визначено заборгованість зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообовязкове державне соціальне страхування в розмірі 870726,89 гривень.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є неправомірним та суперечить вимогам діючого законодавства України.
До судового засідання представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав.
Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, явку повноважного представника у судове засідання не забезпечив, причини неявки суду не повідомив.
Враховуючи обмеженість строку вирішення справи та те, що відповідач - суб'єкт владних повноважень - був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, суд не вбачає підстав для відкладання розгляду справи, та вважає можливим розглядати справу без участі представника відповідача за наявними у ній доказами відповідно до частини 4 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.
Відповідно до частин 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
Судом встановлено, що 11.02.2015 року підприємство отримало вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ю-847-25 від 04.02.2015 року. Згідно отриманої вимоги заборгованість підприємства становить 870 726,89 грн., з яких недоїмка складає 780 203,27 грн., штраф 79 609,27 грн., пеня 10 913,70 грн.
Не погоджуючись з наведеною вище вимогою підприємство подало скаргу до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області. 31.03.2015 року підприємство отримало рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 24.03.20/5 року № 2386/10/04-36-10-07-09, якою скаргу підприємства залишено без задоволення, а вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ю-847-25 від 04.02.2015 року без змін.
Не погоджуючись з рішенням Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про результати розгляду скарги від 24.03.2015 року № 2386/10/04-36-10-07-09 підприємство подало відповідну скаргу до Державної фіскальної служби України. 13.05.2015 року ДП «УкрНДПРІпт» отримало рішення ДФС України про результати розгляду скарги від 08.05.2015р. № 9844/6/99-99-10-01-07-15, яким скаргу підприємства залишено без задоволення, а вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ю-847-25 від 04.02.2015 року без змін.
Правомірність вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ю-847-25 від 04.02.2015 року є предметом спору у розглядуваній справі.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає, що правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» (Закон № 2464).
Згідно статті 6 Закону № 2464, платник єдиного внеску зобовязаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати,обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
За частиною 8 статті 9 Закону № 2464 визначено, що платники єдиного внеску зобовязані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця.
При цьому, платники, зазначені у пункту 1 частини 1 статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобовязані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі.
У відповідності до пункту 2 частини 11 статті 25 Закону № 2464, органи доходів і зборів застосовують до платників єдиного внеску штрафні санкції, зокрема, за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно несплачених сум.
Згідно частини 10 статті 25 Закону № 2464, на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.
Щодо цих доводів позивача, суд зазначає, що дослідженням платіжних доручень №379 від 06.02.2015 року та №385 від 09.02.2015 року встановлено, що позивачем сплачено єдиний внесок, нарахований на заробітну плату працівників за вересень 2014 року та грудень 2014 року після винесення оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ю-847-25, яку винесено 04.02.2015.
В іншій частині оскаржуваної вимоги позивач фактично погоджується з наявністю заборгованості; суму заборгованості або наявність обовязку щодо її погашення не заперечує, а лише посилається на процедурні порушення з боку відповідача.
Суд не погоджується з такою позицією позивача, оскільки процедурні питання, на які посилається позивач, не знаходяться в причинному звязку з суттю порушення, встановленого відповідачем. Навіть у разі їх наявності та встановлення, юридичні наслідки щодо скасування рішення субєкта владних повноважень у даному випадку не застосовується, оскільки процедурні порушення не можуть в даному випадку мати наслідком визнання протиправною та скасування вимоги.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивачем подано позов для перешкоджання настання юридичних наслідків вимоги та штучного затягування процесу сплати визначеного відповідачем боргу, оскільки представник позивача у судові засідання 17.06.2015 року, 06.07.2015 року, 11.08.2015 року, 08.10.2015 року не зявлявся, а до судового засідання 29.10.2015 року надав заяву розглядати справу без участі уповноваженого представника.
Частина 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
В той же час, і частина 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України покладає обовязок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.
Відповідно до ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.
Представник позивача в ході судового розгляду не навів обґрунтованих підстав, та не надав належних доказів, які б свідчити про протиправність оскаржуваної вимоги.
З урахуванням вищезазначеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч. 2 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - субєкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, повязані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.
Разом з тим, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору, а решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.
З огляду на те, що позовні вимоги в даному випадку є майновими, позивач повинен сплатити за подання до адміністративного суду адміністративного позову судовий збір у розмірі 4872,00 грн., що становить 4 розміри мінімальної заробітної плати, а сплатив лише 487,20 грн., що документально підтверджується квитанцією № 0.0.390178141.1 від 25.05.2015 року, тому суд стягує з позивача решту судового збору в сумі 4384,80 грн. (4872,00 грн. 487,20 грн.).
Керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 11, 14, 70, 71, 86, 94, 158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні адміністративного позову Державного підприємства «Український науково-дослідний та проектно-розвідувальний інститут промислової технології» до Верхньодніпровської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів про визнання протиправною та скасування вимоги №Ю-847-25 від 04.02.2015 року відмовити.
Апеляційна скарга на постанову суду подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя ОСОБА_1