Справа № 820/7412/15
Суддя: Чудних С.О.
Дата ухвалення: 2015-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

28 жовтня 2015 р. № 820/7412/15

Харківський окружний адміністративний суд у колегіальному складі:

головуючого судді Чудних С.О., суддів: Кучми Ю.В., Лук'яненко М.О.,

за участю секретаря судового засідання - Хмелівської Н.М.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача 2 - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Національного банку України в Харківській області, Національного банку України про визнання наказу про звільнення незаконним та поновлення на посаді,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить суд визнати незаконним та зобов'язати Управління Національного банку України в Харківській області скасувати наказ №386-к від 21.05.2015 року; поновити ОСОБА_1 на роботі в Управлінні Національного банку України в Харківській області на раніше займаній посаді; стягнути з Управління Національного банку України в Харківській області суму заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначила, що з 15.05.1991 року працювала в Управлінні Національного банку України в Харківській області. 21.05.2015 року її звільнено з посади економіста 2 категорії сектору супроводження обліку і розрахунків банків та їх філій, банківських операцій, фінансової звітності управління відділу організації бухгалтерського обліку, згідно п.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України у зв'язку з реорганізацією та скороченням штатної чисельності. Однак, позивач вважає наказ про її звільнення незаконним, оскільки при винесені спірного наказу, відповідачем не було враховано положення ст. 49-2 Кодексу законів про працю України, а саме: не враховано її переважне право на залишення на роботі, не запропоновано інші посади. У зв'язку із чим позивач просила позов задовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила суд позов задовольнити.

Представник відповідача, Управління Національного банку України в Харківській області, у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду письмові заперечення відповідно до яких зазначив, що постановою Правління Національного банку України №14 "Про удосконалення структури та затвердження граничної чисельності працівників територіальних управлінь Національного банку України" встановлено граничну численність працівників Управління Національного банку України в Харківській області на рівні 140 осіб та затверджено типову структуру управління. У лютому 2015 року позивача попереджено про наступне вивільнення, однак як на момент такого попередження, так і під час звільнення ОСОБА_1 із посади економіста 2 категорії сектору супроводження обліку і розрахунків банків та їх філій, банківських операцій, фінансової звітності управління відділу організації бухгалтерського обліку, в управлінні були відсутні вакантні посади, які позивач міг би обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Таким чином, при звільнені позивача, на думку відповідача, Національний банк України в особі Управління Національного банку України в Харківській області діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені законодавством України, із чітким дотриманням встановленого порядку звільнення працівника. А тому, позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Представник Національного банку України у судовому засіданні 28.10.2015 року проти позову заперечив, зазначивши, що спірний наказ винесено на підставі та у межах чинного законодавства у відповідності до п.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України у зв'язку з реорганізацією та скороченням штатної чисельності. У зв'язку із чим просив у задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення позивача та представника другого відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 відповідно до наказу №503-к від 26.09.2011 року переведена на посаду економіста 2 категорії сектору супроводження обліку і розрахунків банків та їх філій, банківських операцій, фінансової звітності управління відділу організації бухгалтерського обліку.

04.02.2015 року ОСОБА_1 ознайомлено із попередженням про її наступне вивільнення з посади економіста 2 категорії сектору супроводження обліку і розрахунків банків та їх філій, банківських операцій, фінансової звітності управління відділу організації бухгалтерського облік. Колегія суду звертає увагу, що із вказаного попередження не вбачається, що позивачу запропоновано вакантну посаду в Управлінні Національного банку України в Харківській області (а.с. 235).

Наказом Управління Національного банку України в Харківській області від 21.05.2015 року № 386-к ОСОБА_1 - економіста 2 категорії сектору супроводження обліку і розрахунків банків та їх філій, банківських операцій, фінансової звітності управління відділу організації бухгалтерського обліку - звільнено із займаної посади на підставі п.1 ст. 40 КЗПП України (а.с. 237).

Відповідно до вимог ст. 2 Закону України "Про Національний банк України", Національний банк України (далі - Національний банк) є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

Згідно ст. 56 Закону України "Про Національний банк України", національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб. Національний банк видає розпорядчі акти з питань організаційно-розпорядчого характеру або індивідуальної дії, які не є нормативно-правовими актами. Розпорядчі акти оприлюднюються та набирають чинності в порядку, встановленому Національним банком.

Правовідносини у сфері проходження державної служби регулюються Конституцією України, Законом України "Про державну службу", КЗпП України та прийнятими на їх підставі нормативними актами.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових та службових осіб.

За Конституцією України державна служба, до якої відноситься і служба в районній державній адміністрації, є єдиною за своїми основами (пункт 12 частини першої статті 92). Законодавство України стосовно державної служби, визначаючи загальні засади діяльності та статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті, спрямоване на підвищення ефективності державної служби, добір компетентних і відданих справі кадрів, що досягається у тому числі і окремими заходами, а саме - встановленням додаткових, крім передбачених законами, процедур відбору громадян на державну службу та вимог, які висуваються до них, шляхів просування по службі, умов оплати праці державних службовців, підвищений рівень їх відповідальності у разі порушення дисципліни тощо.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про державну службу", державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Так, відповідно до ч.1 ст. 10 Закону України "Про державну службу" основними обов'язками державних службовців є додержання Конституції України та інших актів законодавства України; забезпечення ефективної роботи та виконання завдань державних органів відповідно до їх компетенції; недопущення порушень прав і свобод людини та громадянина; безпосереднє виконання покладених на них службових обов'язків, своєчасне і точне виконання рішень державних органів чи посадових осіб, розпоряджень і вказівок своїх керівників; збереження державної таємниці, інформації про громадян, що стала їм відома під час виконання обов'язків державної служби, а також іншої інформації, яка згідно з законодавством не підлягає розголошенню; постійне вдосконалення організації своєї роботи і підвищення професійної кваліфікації; сумлінне виконання своїх службових обов'язків, ініціатива і творчість в роботі.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України Про державну службу державна служба припиняється передусім із загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, а також із підстав визначених спеціальним законом, при звільненні особи з державної служби на неї розповсюджуються гарантії передбачені Кодексом законів про працю України.

Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно до ст. 3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку відбуття змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

За наявності цих обставин розірвання трудового договору проводиться з обов'язковим додержанням передбаченого ст. 49-2 зазначеного Кодексу порядку вивільнення працівників, відповідно до якого вони попереджаються про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці. Одночасно роботодавець пропонує працівникові роботу на тому ж підприємстві, в тій самій установі, організації за відповідною професією чи спеціальністю, а за відсутності роботи - іншу. При вивільненні працівника враховується його переважне право й перевага перед іншими у залишенні на роботі.

При цьому, звільнення за п.1 ст. 40 КЗпП України може мати місце, згідно до роз'яснень пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 6 листопада 1992 року № 9, якщо дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, додержання власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, за наявності доказів щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника без його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Проаналізувавши вищенаведені норми діючого законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що законодавцем чітко встановлено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше, ніж за два місяці, при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, а також визначено обов'язок власника або уповноваженого ним органу, у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці запропонувати працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Тобто, під поняттям запропонувати працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації обумовлено відсутністю штатної одиниці (посади), на якій робітник перебував до змін в організації виробництва і праці, а саме, в зв'язку з її скороченням.

Колегією суду встановлено та не заперечувалось сторонами по справі, що позивач 05.02.2015 року попереджена про наступне вивільнення згідно п.1 ст.40 КЗпП України, про що свідчить її особистий підпис на відповідному попереджені (а.с. 235). Однак, при цьому, відповідачем не було запропоновано позивачу іншої посади, хоча на момент попередженння позивача про наступне вивільнення вакантні посади були в наявності, що у свою чергу свідчить про ухилення відповідача від виконання імперативної норми КЗпП України в частині переведення позивача на відповідну посаду в Управлінні Національного банку України в Харківській області.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відповідачем порушено вимоги ст. 40 та ст. 49-2 КЗпП України, а тому порушено порядок повідомлення працівника про наступне звільнення, оскільки не обґрунтовано та безпідставно не запропоновано додаткові посади.

Колегія суддів критично ставиться до листів (електронних повідомлень) Національного банку України в особі Управління Національного банку України в Харківській області від 30.01.2015 року № В/17-123/5330, від 27.02.2015 року № В/17-123/12213, від 31.03.2015 року № В/17-123, від 30.04.2015 року № В/17-123/28004, від 29.05.2015 року № В/17-01023/34436, які були надані відповідачем на підтвердження того, що ОСОБА_1 не може обіймати вакантні посади відповідно до своєї кваліфікації, оскільки у вказаних листах лише зафіксовано перелік вакантних посад, що, в свою чергу, не вказує на наявність безпосереднього взаємовиключного звязку відсутності потрібної кваліфікації у працівника з наявністю вільних посад.

Також, як було встановлено під час розгляду справи, 15.01.2015 року Правлінням Національного банку України було прийнято постанову № 14 Про удосконалення структури та затвердження граничної чисельності працівників територіальних управлінь Національного банку України, відповідно до якої затверджено граничну чисельність працівників Управління Національного банку України в Харківській області та постановлено видати наказ про скорочення штату та чисельності працівників територіальних управлінь Національного банку і попередити їх про звільнення (п. 10).

При цьому, як вбачається зі змісту витягу штатного розпису Управління Національного банку України в Харківській області на 2015 рік, в структурі Національного банку перебували численні вакантні посади, у тому числі і посади головного економіста та провідного економіста, що відповідає кваліфікаційним вимогам, які були заявлені до ОСОБА_1 як економіста 2 категорії сектору супроводження обліку і розрахунків банків та їх філій, банківських операцій, фінансової звітності управління відділу організації бухгалтерського обліку згідно посадової інструкції та узгоджується з економічною освітою позивача, що підтверджується дипломом Харківського інженерно-економічного інституту від 24.06.1987 року (а.с.103).

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що станом на момент надання позивачу попередження про наступне вивільнення від 04.02.2015 року в структурі Управління Національного банку України в Харківській області мали місце вакантні посади, які запропоновані позивачу не були.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що п. 9 Постанови Правлінням Національного банку України № 14 "Про удосконалення структури та затвердження граничної чисельності працівників територіальних управлінь Національного банку України" від 15.01.2015 року передбачено, що Департамент персоналу затверджує штатні розписи територіальних управлінь східних регіонів.

Відповідно до Типової структури управлінь Національного банку України в Донецькій, Запорізькій, Кіровоградській, Луганській, Сумській, Полтавській та Харківській областях станом на 15.01.2015 року у структурі вказаного субєкта передбачено відділ готівкого обігу і касових операцій, відділ організації бухгалтерського обліку, відділ перевезення цінностей та організації інкасації, відділ банківської безпеки.

Однак, матеріали справи не містять, а відповідачем на підтвердження дійсного дотримання ним ст.ст. 40, 49-2 КЗпП при звільненні позивача не надано до суду доказів пропонування ОСОБА_1 посад у східних регіонах та/або відмови позивача від запропонованих посад.

Також, у подальшому, не врахувавши переважного права позивача на зайняття цієї посади, зокрема, тривалий безперервний стаж позивача в структурі Національного банку, постійне підвищення останнім кваліфікації, що підтверджується у т.ч. і свідоцтвом про підвищення кваліфікації та присвоєнням чергових рангів державного службовця, відповідачем не було запропоновано позивачу жодної посади в структурі Національного банку України.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не було дотримано положення ч.2 ст. 49-2 КЗпП в частині не врахування переважного права на залишення на роботі і обов'язку одночасно з попередженням про звільнення запропонувати працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Проаналізувавши вищевикладені обставини, приймаючи до уваги те, що суб'єктом владних повноважень не доведено суду належними та допустимими доказами факту правомірності та звільнення позивача із займаної посади, а спірний наказ № 386-к від 21.05.2015року "Про звільнення ОСОБА_1М." є необґрунтованим, прийнятим без врахування всіх обставин і підстав справи, з порушенням діючого законодавства, аналіз якого проведено в даній постанові, без дотримання принципу пропорційності, що має на меті досягнення балансу між публічним інтересом та індивідуальним інтересом особи, а також між цілями та засобами їх досягнення, колегія суддів вважає необхідним задовольнити позовні вимоги в частині скасування наказу № 386-к від 21.05.2015року "Про звільнення ОСОБА_1М.".

Разом із цим, колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог ч.1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, що розглядає трудовий спір, порушене відповідачем право на проходження публічної служби підлягає відновленню шляхом його поновлення на попередній посаді, тобто на посаді економіста 2 категорії сектору супроводження обліку і розрахунків банків та їх філій, банківських операцій, фінансової звітності управління відділу організації бухгалтерського обліку, а тому вимогу позивача про поновлення його в Управління Національного банку України з 21.05.2015 року.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_1 необхідно поновити на посаді економіста 2 категорії сектору супроводження обліку і розрахунків банків та їх філій, банківських операцій, фінансової звітності управління відділу організації бухгалтерського обліку з 21.05.2015 року, а відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з Національного банку України в особі Управління Національного банку України в Харківській області на користь позивача середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу, колегія суддів зазначає наступне:

Відповідно до ч.2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновленні на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" (далі-Порядок), цей Порядок застосовується у випадках вимушеного прогулу працівника (підпункт "з" пункту 1). У відповідності до частини 3 пункту 2 Порядку, збереження заробітної плати "у всіх інших випадках", до яких відноситься випадок й вимушеного прогулу, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно довідки № 07-143/4574 від 21.05.2015 року та враховуючи положення Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995р. "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" судом встановлено, що розмір середньомісячного заробітку позивача становить 6297,28 грн (22 робочих днів х 286,24 грн середньоденної заробітної плати).

Поряд з цим, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 11, 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи положення ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, для повного захист прав, свобод та інтересів позивача, вважає за необхідне вийти за межі заявлених позовних вимог та стягнути з Національного банку України в особі Управління Національного банку України в Харківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, тобто з моменту звільнення та до моменту розгляду даної справи, у загальному розмірі 31486,40 грн.

Щодо позовних вимог в частині визнання незаконним наказу № 386-к від 21.05.2015року "Про звільнення ОСОБА_1М." суд зазначає наступне.

Вимоги про визнання протиправним та скасування рішення суб'єкта владних повноважень є однорідними позовними вимогами та передбачають один і той самий спосіб захисту прав позивача. Суд звертає увагу на те, що поняття скасування рішення передбачає, тим самим, визнання його протиправним. Отже, щодо позовних вимог про визнання незаконним наказу № 386-к від 21.05.2015року "Про звільнення ОСОБА_1М.", слід відмовити.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до положень ст. 105 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може містити вимоги про скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень.

Таким чином, приймаючи до уваги, що відповідачем у судовому засіданні в порядку ч. 2 ст. 71 КАС України не доведено правомірності оскаржуваного рішення, суд вважає адміністративний позов таким, що підлягає частковому задоволенню, а саме: в частині скасування наказу Управління Національного банку України в Харківській області №386-к від 21.05.2015 року; поновлення ОСОБА_1 на роботі в Управлінні Національного банку України в Харківській області на посаді економіста 2 категорії сектору супроводження обліку і розрахунків банків та їх філій, банківських операцій, фінансової звітності управління відділу організації бухгалтерського обліку з 21.05.2015 року; стягнення з Національного банку України в особі Управління Національного банку України в Харківській області на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, м.Харків, вул. Полтавський Шлях, б. 123, кв. 21, ідентифікаційний код НОМЕР_1) середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 31486 (тридцять одна тисяча чотириста вісімдесят шість) грн 40 коп.

Відповідно до п. 2, 3 ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

З урахуванням наведеного, в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді економіста 2 категорії сектору супроводження обліку і розрахунків банків та їх філій, банківських операцій, фінансової звітності управління відділу організації бухгалтерського обліку та стягнення середнього заробітку з розрахунку за один місяць у розмірі 6297 грн 28 коп. постанова суду виконується негайно.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з мотивів та підстав викладених вище.

Керуючись ст.ст. 94, 159-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України Харківський окружний адміністративний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Національного банку України в Харківській області, Національного банку України про визнання наказу про звільнення незаконним та поновлення на посаді - задовольнити частково.

Скасувати наказ Управління Національного банку України в Харківській області №386-к від 21.05.2015 року.

Поновити ОСОБА_1 на роботі в Управлінні Національного банку України в Харківській області на посаді економіста 2 категорії сектору супроводження обліку і розрахунків банків та їх філій, банківських операцій, фінансової звітності управління відділу організації бухгалтерського обліку з 21.05.2015 року.

Стягнути з Національного банку України в особі Управління Національного банку України в Харківській області на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, м.Харків, вул. Полтавський Шлях, б. 123, кв. 21, ідентифікаційний код НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 31486 (тридцять одна тисяча чотириста вісімдесят шість) грн 40 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

В частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку з розрахунку за один місяць у розмірі 6297 (шість тисяч двісті дев'яносто сім) грн 28 коп. постанова підлягає негайному виконанню.

Постанова може бути оскаржена в Харківський апеляційний адміністративний суд через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення, копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлено 29.10.2015р.

Головуючий суддя С.О.Чудних

Суддя Ю.В.Кучма

Суддя М.О.Лук'яненко