Справа № 2а-557/10/0370
Суддя: Попко Я.С.
Дата ухвалення: 2010-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2010 р. Справа № 25934/10/9104

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді Попка Я.С.

Суддів Онишкевича Т.В. , Сапіги В.П.

при секретарі судового засідання Наконечній М.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до відділу Держкомзему у м. Ковелі Волинської області про визнання наказу нечинним, поновлення на службі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2010 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відділу Держкомзему у м. Ковелі Волинської області, в якому просить визнати нечинним наказ № 21-К від 09.12.2009 року про звільнення з роботи та зобовязати відповідача поновити його на посаді спеціаліста І категорії юрисконсульта з 09.12.2009 року та стягнути середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що наказом № 12-К від 9 грудня 2009 року його звільнено з посади спеціаліста І категорії юрисконсульта відділу Держкомзему у м. Ковелі Волинської області, на якій він працював з 3 грудня 2007 року, на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням згідно поданої заяви. Звільнення вважає незаконним, оскільки 9 грудня 2009 року заяви про розірвання трудового договору не подавав, з 10 по 24 грудня 2009 року був тимчасово непрацездатним. Про звільнення з роботи дізнався лише 15 грудня 2009 року і в той же день подав відповідачу заяву про відкликання поданої ним на початку листопада 2009 року заяви про розірвання трудового договору за власним бажанням, в якій він на вимогу відповідача не зазначив дати звільнення з роботи і яка не була його волевиявленням. Лише 15 січня 2010 року йому було вручено копію наказу про звільнення з роботи, а трудова книжка на день звернення до суду не видана.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2010 року відмовлено в задоволені позовних вимог.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду, на цьому наполягає відповідач і суд не визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач оскаржив її, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Волинського окружного

___________________________________________________________________________________________

Головуючий у 1-й інст. суддя Александрова М.А. ряд. ст.зв. №3.3.9 суддя-доповідач ОСОБА_2 справа № 2а-557/10/0370 справа № 25934/10/9104.doc

адміністративного суду від 16 квітня 2010 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що на момент звільнення він знаходився на лікуванні, а саме з 10 по 25 грудня 2009 року, отже тільки з 26 грудня 2009 року міг звернутись до суду за захистом порушених прав. Позивач стверджує, що 26 січня 2010 року звертався з позовом про визнання нечинним наказу про звільнення, поновлення на службі та оплату за час вимушеного прогулу до Ковельського міськрайонного суду Волинської області, проте ухвалою від 4 лютого 2010 року у відкритті провадження йому було відмовлено. Апелянт вказує, що у звязку з безвідповідальним ставленням посадової особи відділу Держкомзему у м. Ковелі, зокрема начальника ОСОБА_3, його належним чином та у встановленому законом порядку не було повідомлено про звільнення. Отже, вважає, що строки звернення до суду ним були пропущенні з поважних причин, а саме з вини відповідача.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Встановлено, що згідно наказу № 12-К від 3 грудня 2007 року позивача ОСОБА_1 було прийнято на посаду спеціаліста 1-ої категорії юрисконсульта відділу Держкомзему у м. Ковелі Волинської області роботу з присвоєнням рангу державного службовця.

В кінці листопада 2009 року позивачем була подана заява про розірвання трудового договору за власним бажанням без зазначення дати звільнення, яку до 9 грудня 2009 року позивач не відкликав. Заяву про розірвання трудового договору за власним бажанням позивачем було подано з метою уникнення відповідальності за винні дії появу на роботі у нетверезому стані. Дана обставина не заперечується сторонами.

Позивача звільнено з публічної служби 9 грудня 2009 року, що стверджується копією наказу № 12-К від 9 грудня 2009 року про звільнення з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України.

Пояснення позивача про вручення йому копії наказу про звільнення лише 15 січня 2010 року, а тому місячний строк звернення до суду повинен рахуватися саме з цього дня, спростовуються поясненнями представника позивача ОСОБА_4, ОСОБА_3, показаннями свідка ОСОБА_5, актом від 15 грудня 2009 року про відмову від ознайомлення з наказом про звільнення і отримання трудової книжки; актом від 9 грудня 2009 року про відсутність позивача на роботі того ж дня з 16 год. і неможливість ознайомлення його з наказом про звільнення і видачі трудової книжки; листом відповідача від 10 грудня 2009 року № 4340 про направлення позивачеві копії наказу про звільнення і повідомлення про необхідність отримання трудової книжки.

Згідно з розяснення Пленуму Вищого адміністративного суду України, даними в ч.2 п.13 постанови № 2 від 06.03.2008 року «Про практику застосування судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», при розгляді спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби застосовуються строки звернення до суду, встановлені спеціальними законами. У справах про звільнення з публічної служби громадянин може звернутися із заявою про вирішення спору у місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно відмовлено позивачу ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог про визнання наказу нечинним, поновлення на службі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2010 року у справі № 2а-557/10 за позовом ОСОБА_1 до відділу Держкомзему у м. Ковелі Волинської області про визнання наказу нечинним, поновлення на службі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя < підпис >ОСОБА_2
Судді< підпис > < підпис > ОСОБА_6 ОСОБА_7

Ухвала виготовлена та підписана у повному обсязі 22.11.2010 року.