Справа № 802/2585/15-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2015-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

28 жовтня 2015 р. Справа № 802/2585/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Богоноса М.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання: Федчук Т.Ю.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

до: Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Приватна агрофірма "Колос" та Приватне підприємство "Корнер"

про: визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

11 серпня 2015 року у Вінницький окружний адміністративний суд з адміністративним позовом звернулися позивачі - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання протиправною відмови та зобов'язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачі зазначили, що 31 березня 2015 року звернулися до Головного управління Держземагенства у Вінницькій області із клопотаннями про надання їм дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства на території Каришківської сільської ради Барського району Вінницької області.

За результатами розгляду поданих клопотань відповідач відмовив у наданні таких дозволів, посилаючись при цьому на те, що розміщення бажаних для позивачів земельних ділянок порушує вимоги раціональної організації території та компактність землекористування, що не узгоджується із вимогами статті 36 Закону України "Про охорону земель".

Не погодившись із відмовою відповідача у наданні дозволів на розроблення проектів землеустрою, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися з цим позовом до суду, у якому просять визнати протиправною відмову Головного управління Держземагенства у Вінницькій області, що викладена у листах від 30 квітня 2015 року №31-2-0.3-8738/2-15, №31-2-0.3-8739/2-15, №31-2-0.3-8737/2-15 у наданні дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, та зобов'язати відповідача вчинити дії щодо повторного розгляду їх клопотань про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення вказаних вище земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства.

На адресу суду надійшли письмові заперечення проти адміністративного позову, в яких відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Як на підставу заперечень, представник відповідача, зіслався на невідповідність місця розташування земельних ділянок вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також на той факт, що місце розташування (розміщення) земельних ділянок, які бажають отримати позивачі у власність, порушує вимоги раціональної організації території та компактність землекористування (створення черезсмужжя).

Представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив адміністративний позов задовольнити, з підстав протиправності відмови Головного управління Держземагенства у Вінницькій області у наданні дозволів на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив та просив суд в задоволенні адміністративного суду відмовити, оскільки, на його думку, розташування бажаних для позивачів земельних ділянок не відповідає вимогам законодавства.

Судом залучено приватну агрофірму "Колос" та приватне підприємство "Корнер" в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, оскільки із викопіювання плану землекористування Каришківської сільської ради Барського району судом встановлено, що бажані для позивачів земельні ділянки межують із земельною ділянкою, яка передана в оренду приватній агрофірмі "Колос" (далі - ПАФ "Колос") та суборенду приватному підприємству "Корнер" (далі - ПП "Корнер") та можуть до них включатися.

Представник ПП "Корнер" у судовому засіданні зазначив, що проти задоволення позову не заперечує, оскільки земельна ділянка, право користування на яку їм належить, не включається до складу земельних ділянок, на які претендують позивачі.

ПАФ "Колос" у письмових поясненнях за вх. № 28233 від 30 вересня 2015 року вказав, що проти передачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 земельних ділянок у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства не заперечує, оскільки останні не охоплюють тієї земельної ділянки, що перебуває в користуванні приватної агрофірми.

Заслухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, дослідивши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступне.

31 березня 2015 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до Головного управління Держземагенства у Вінницькій області із клопотаннями про надання їм дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства на території Каришківської сільської ради Барського району Вінницької області.

Проте, Головне управління Держземагенства у Вінницькій області листами від 30 квітня 2015 року вих. №31-2-0.3-8738/2-15, №31-2-0.3-8739/2-15, №31-2-0.3-8737/2-15 відмовило заявникам у наданні таких дозволів з огляду на те, що розміщення земельних ділянок порушує вимоги раціональної організації території та компактність землекористування, що не узгоджується із положеннями статті 36 Закону України "Про охорону земель".

Надаючи правову оцінку вказаній відмові, суд зважає на таке.

Особливості безоплатної передачі земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність врегульовані статтею 118 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України).

Так, частиною 6 цієї статті передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_7 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_7 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з частиною 7 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відтак, законодавцем передбачено вичерпні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

З листів відповідача від 30 квітня 2015 року вих. №31-2-0.3-8738/2-15, №31-2-0.3-8739/2-15, №31-2-0.3-8737/2-15 слідує, що з наданих позивачами викопіювання розміщення земельних ділянок, які бажають отримати у власність заявники, порушує вимоги раціональної організації території та компактність землекористування (створюється черезсмужжя). Разом з цим, згідно зі статтею 36 Закону України "Про охорону земель" черезсмужжя та конфігурація земельних ділянок, що створюють перешкоди в ефективному їх використанні і здійсненні природоохоронних заходів, а також порушують ландшафтну цілісність території, підлягають упорядкуванню. Відтак, на думку відповідача, місце розташування об'єктів не відповідає вимогам закону та техніко-економічному обґрунтуванню використання та охорони земель, що у відповідності до частини 7 статті 118 ЗК України є підставою для відмови у наданні заявникам дозволів на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність.

Однак, суд критично оцінює такі підстави для відмови у наданні позивачам дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, зважаючи на таке.

Статтею 36 Закону України "Про охорону земель", на яку посилається відповідач у листах-відмовах, врегульовано особливості охорони земель при здійсненні господарської діяльності на землях сільськогосподарського призначення.

Частиною 1 статті 36 Закону України "Про охорону земель" передбачено, що охорона земель сільськогосподарського призначення забезпечується на основі реалізації комплексу заходів щодо збереження продуктивності сільськогосподарських угідь, підвищення їх екологічної стійкості та родючості ґрунтів, а також обмеження їх вилучення (викупу) для несільськогосподарських потреб.

Однак, таке упорядкування здійснюється не на стадії надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а на етапі використання таких земельних ділянок. Більше того, таке впорядкування потрібне при умові створення перешкод в ефективному використанні земель сільськогосподарського призначення і здійснення природоохоронних заходів, що можливо встановити в ході використання таких земельних ділянок.

Крім того, суд звертає увагу, що згідно положень ч. 1 Закону України "Про землеустрій" черезсмужжя - це розташування між декількома земельними ділянками, що належать на праві власності одній особі і розташовані в одному масиві земель сільськогосподарського призначення, земельних ділянок, що належать на праві власності іншій особі.

Разом з тим, судом досліджено ситуаційний план із чергового кадастрового плану на території Каришківської сільської ради Барського району Вінницької області, з якого видно, що бажані для позивачів земельні ділянки та земельні ділянки, які знаходяться поряд не утворюють черезсмужжя. Тому суд доходить висновку, що з наданого плану існування черезсмужжя не доведено, а отже доводи відповідача є безпідставними.

Отже, на переконання суду, посилання відповідача як на підставу для відмови у наданні позивачам дозволів на те, що з урахуванням статті 36 Закону України "Про охорону земель" місце розташування об'єктів не відповідає вимогам закону та техніко-економічному обґрунтуванню використання та охорони земель є надуманими та не пов'язані між собою. До такого висновку суд дійшов з огляду на те, що вказівка про невідповідність місця розташування об'єктів вимогам закону, із посиланням на частину 4 статті 36 Закону України "Про охорону земель", є помилковою.

Представник ПП "Корнер" в судовому засіданні повідомив, що проти надання дозволу позивачам на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства не заперечує, вказані дії жодним чином не порушуватимуть його права та інтереси.

Листом, що надійшов на адресу суду, ПАФ "Колос" вказав, що проти передачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 земельних ділянок у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства не заперечує, оскільки останні не охоплюють тієї земельної ділянки, що перебуває в користуванні приватної агрофірми.

Також, судом у відділу Держгеокадастру у Барському районі Вінницької області витребувано інформацію про взаємне розташування земельної ділянки площею 105,1 га за кадастровим номером :01:003:0001, яка перебуває в оренді ПАФ "Колос" та суборенді ПП "Корнер" та земельних, на які претендують позивачі.

Відповідно до листа відділу Держгеокадастру у Барському районі Вінницької області №02-42/662 від 25 вересня 2015 року, бажані для позивачів земельні ділянки згідно наданих викопіювань відносяться до земель резервного фонду Каришківської сільської ради за кадастровим номером :01:003:0076 та не входять до складу орендованої ПАФ "Колос" земельної ділянки.

Водночас, згідно довідок Каришківської сільської ради Барського району Вінницької області від 31 березня 2015 року №32/0315, №31/0315, №36/0315 сільська рада не заперечує проти передачі у приватну власність позивача земельних ділянок площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства. Зазначено, що земельні ділянки надаються із земель резервного фонду Каришківської сільської ради.

Зважаючи на наведене, суд констатує, що бажані для позивачів земельні ділянки є землями резервного фонду Каришківської сільської ради, не охоплюють земель інших користувачів та власників, зокрема тих, що перебувають в оренді ПАФ "Колос" та суборенді ПП "Корнер", та є вільними. Вказане виключає можливість існування на момент розгляду справи спору про право між позивачами та третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ПАФ "Колос", ПП "Корнер".

Суд наголошує, що додатковим аргументом в підтвердження того факту, що бажані для позивачів та орендована ПАФ "Колос" земельна ділянка не охоплюються, є надані листи - відповіді, зокрема лист відділу Держгеокадастру у Барському районі Вінницької області №02-42/662 від 25 вересня 2015 року та лист ПАФ "Колос" за вх. № 28233 від 30 вересня 2015 року, з яких видно, що земельні ділянки мають різний кадастровий номер, а саме: земельні ділянки, на які претендують позивачі охоплюються земельною ділянкою, що має кадастровий номер :01:003:0076, а переданій у користування третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :01:003:0001.

В силу положень ст. 1, ч.2 ст. 16 Закону України "Про земельний кадастр" кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі.

Отже, земельна ділянка, до складу якої входять землі, на які претендують позивачі та земельна ділянка, яка перебуває в оренді ПАФ "Колос" та суборенді ПП "Корнер" знаходяться поруч, однак не охоплюються, мають різний кадастровий номер, а тому ідентифіковані як індивідуально визначені окремі земельні ділянки.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що відмова відповідача у наданні ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність є протиправною, так як надана з підстав, що не передбачені ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України.

Разом з тим, зважаючи на протиправність відмови відповідача у наданні позивачам відповідних дозволів, на переконання суду, задоволенню підлягає вимога позивачів в частині зобов'язання Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути клопотання позивачів від 31 березня 2015 року вх. №53-03.3706, №53-03.3700, №53-03.3710.

Відтак, з огляду на встановлені обставини адміністративний позов належить задовольнити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується частиною 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, в силу якої, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову Головного управління Держземагенства у Вінницькій області викладену у листах від 30.04.2015 року за № 31-2-0.3-8737/2-15, № 31-2-0.3-8738/2-15, № 31-2-0.3-8739/2-15 у наданні ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 гектари на території Каришківської сільської ради Барського району Вінницької області (за межами населеного пункту).

Зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути клопотання ОСОБА_6 від 31.03.2015 року, ОСОБА_4 від 31.03.2015 року та ОСОБА_5 від 31.03.2015 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 гектари на території Каришківської сільської ради Барського району Вінницької області (за межами населеного пункту).

Стягнути із Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, за рахунок бюджетних асигнувань, в користь ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 сплачений при зверненні до суду судовий збір у сумі по 73 грн. 08 коп. (сімдесят три гривні вісім копійок) кожному.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Богоніс Михайло Богданович