Справа № 2а-0870/4461/11
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2015-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" жовтня 2015 р. м. Київ К/800/9675/14

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого суддіЦвіркуна Ю.І. (суддя-доповідач),
суддів Ланченко Л.В.,
Пилипчук Н.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за касаційною скаргою Пологівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Запорізькій області

на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28.01.2014 року

у справі № 2а-0870/4461/11

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції у Гуляйпільському районі Запорізької області,

треті особи Приватне підприємство «Сагромілк»,

Приватне підприємство «Агродом»,

Товариство з обмеженою відповідальністю «Схід Строй»,

за участю Прокуратури Запорізької області,

про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернулась до суду з адміністративним позовом до Пологівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Запорізькій області про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 16.01.2012 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28.01.2014 року постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 16.01.2012 року скасовано та прийнято нове рішення про задоволення позову.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

В силу положень ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України відповідач Державна податкова інспекція у Гуляйпільському районі Запорізької області підлягає заміні правонаступником - Пологівською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Запорізькій області.

У зв'язку із неприбуттям в судове засідання належним чином повідомлених осіб, які беруть участь у справі, ця справа розглядалася у порядку письмового провадження згідно із статтею 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, колегія суддів встановила таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами позапланової документальної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з ПП «Сагромілк», ПП «Агродом» та ТОВ «Схід Строй» за період з 01.01.2008 року по 31.12.2009 року відповідачем складено акт від 06.12.2010 року №240/17/1-, яким встановлено порушення: - пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого визначено суму податкових зобов'язань з податку на додану вартість у розмірі 4 368 897, 00 грн.; - ст. 13 розділу 4 Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року № 13-92 «Про прибутковий податок з громадян» та ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого занижено дохід та завищено витрати, занижено визначення оподатковуваного доходу, відображеного в деклараціях про доходи, за 2008 рік на суму 1 0759 738, 00 грн. та за 2009 рік на суму 11 084 779, 00 грн. Додатково визначено суму податкових зобов'язань з податку з доходів фізичних осіб СПД за 2008 рік в сумі 1 613 960, 70 грн., за 2009 рік в сумі 1 662 716, 85 грн. Всього за 2008-2009 роки на суму 3 276 677, 55 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення: - від 10.01.2011 року № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 5 461 121 ,25 грн.; - від 10.01.2011 року № /0, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем прибутковий податок на доходи від підприємницької діяльності та інших доходів громадян на загальну суму 3 276 677, 55 грн.; - від 23.03.2011 року № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем прибутковий податок на доходи від підприємницької діяльності та інших доходів громадян на загальну суму 1 258, 05 грн.; - від 23.03.2011 року № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 2 096, 25 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що норми п. 86.9 ст. 86 Податкового кодексу України у даному випадку не застосовуються, оскільки перевірка позивача була призначена і проведена у листопаді 2010 року, тобто до набрання чинності Податковим кодексом України. Також, відповідачем доведено правомірність та обґрунтованість прийнятих податкових повідомлень-рішень.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції з посиланням на п. 86.9 ст. 86 Податкового кодексу України виходив з того, що перевірка позивача, за результатами якої прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення призначена відповідно до кримінально-процесуального закону, а в матеріалах відсутні докази набрання законної сили рішенням, прийнятим в порядку кримінально-процесуального судочинства щодо розгляду кримінальної справи, в рамках якої призначено перевірку, відповідно у відповідача були відсутні правові підстави для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів суду касаційної інстанції, з урахуванням норм законодавства, чинних на час виникнення відповідних правовідносин, вважає рішення судів попередніх інстанцій передчасними, оскільки вони ухвалені не на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі відповідно до вимог чинного законодавства України.

За змістом ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року № 13-92 «Про прибутковий податок з громадян» до складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно із пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» передбачено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Згідно із пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку, придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Підпунктом 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» передбачено, що датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Згідно з пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 вказаного Закону не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Отже, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування валових витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість виникають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг), що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

При цьому витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність здійснення господарської операції.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції погодився із доводами податкового органу про безтоварність операцій з його контрагентами, а саме ПП «Сагромілк», ПП «Агродом», ТОВ «Схід Строй». При цьому суд виходив із відсутності будь-якої первинної документації щодо виконання спірних господарських операцій.

В свою чергу, судом при розгляді спору безпідставно не прийнято до уваги долучені до справи копії первинних документів, на підставі яких має встановлюватися правомірність чи необґрунтованість застосування до позивача штрафних санкцій за відповідні порушення, а саме податкові накладні, видаткові накладні, банківські виписки, оскільки відсутність окремих реквізитів у первинних документах є лише окремим недоліком та не може спростовувати наявності у підприємства відповідних господарських операцій.

З приводу посилання суду першої інстанції на вирок Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 07.12.2011 року у справі №1-60/2011 потрібно врахувати, що звільнення від доказування в адміністративному судочинстві відповідно до положень статті 72 КАС України можливе лише на підставі вироку суду в кримінальній справі або постанови суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, стосовно питань, чи мало місце діяння та чи вчинено воно особою, щодо якої ухвалено вирок або постанову суду.

В даному випадку судом не досліджено обсяги та вид господарських операцій, на підставі яких позивачу здійснено донарахування податкових зобов'язань та операції, які були предметом дослідження у відповідній кримінальній справі між відповідними контрагентами.

З приводу вироку Краматорського міського суду Донецької області від 3.10.2008 року у справі №1-453/2008, яким ОСОБА_1. визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 205 Кримінального кодексу України, та ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України, слід зазначити, що вказана обставина не є безумовною підставою для висновку про порушення позивачем податкового законодавства, оскільки норма частини четвертої ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України поширюється лише на особу, щодо якої постановлено відповідний вирок або прийнято постанову. Тому обов'язковими є лише обставини щодо безпосередньо цієї особи (засудженого (виправданого) або притягнутого (не притягнутого) до відповідальності), а не щодо інших осіб.

Таким чином, суд першої інстанції вирішив спір без встановлення конкретних господарських операцій з посиланням на договори, без з'ясування їх змісту, вартості, фактичного розміру понесених витрат, в т.ч. з податку на додану вартість, періоду формування валових витрат та податкового кредиту, мети придбання позивачем товарів (робіт, послуг).

В свою чергу, мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при прийнятті рішення про задоволення позову, а саме про те, що податковий орган не мав права на прийняття податкових повідомлень-рішень до дня набрання законної сили відповідним рішенням суду у кримінальній справі у відповідності до п. 86.9 ст. 86 Податкового кодексу України, є безпідставними, оскільки наказ про призначення перевірки від 02.11.2010 року №117 прийнято на виконання постанови слідчого відділу УПМ ДПА у Запорізькій області від 20.09.2010 року № 057/17 відповідно до Закону України «Про державну податкову службу в Україні», редакція якого не передбачала обмежень щодо прийняття податкових повідомлень-рішень з підстав проведення перевірки в рамках кримінально-процесуального закону до дня набрання законної сили відповідним рішенням суду у кримінальній справі.

Тому рішення суду апеляційної інстанції про задоволення позову з відповідних підстав є незаконним.

Враховуючи те, що судами попередніх інстанцій вищеназвані обставини враховано не було, і це призвело до не обґрунтованих належним чином висновків щодо прав і обов'язків сторін у даному спорі, а також те, що передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, оскаржувані судові рішення у справі підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції відповідно до частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, під час нового розгляду суду першої інстанції слід врахувати викладене, дослідити питання щодо правомірності нарахування грошових зобов'язань спірними податковими повідомленнями-рішеннями, застосувати при оцінці доводів сторін норми матеріального права, які повинні бути застосовані, і вирішити спір згідно із законодавством.

За таких обставин касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 227, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Замінити Державну податкову інспекцію у Гуляйпільському районі Запорізької області правонаступником - Пологівською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Запорізькій області.

Касаційну скаргу Пологівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Запорізькій області задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28.01.2014 року та постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 16.01.2012 року у справі № 2а-0870/4461/11 скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та не може бути оскаржена.

Головуючий Ю.І.Цвіркун

Судді Л.В.Ланченко

Н.Г.Пилипчук