Справа № 461/8677/15-а
Суддя: Мисько Х. М.
Дата ухвалення: 2015-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 461/8677/15-а
Провадження №2а/461/430/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2015

Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого-судді - Мисько Х.М.,

при секретарі - Коружинець Н.В.,

з участю представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в зарахуванні стажу роботи, що дає право на пільгову пенсію за вислугу років та зобовязання до вчинення дій,-

в с т а н о в и в :

позивач ОСОБА_3 звернулась до суду із адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова про відмову ОСОБА_3 в призначенні пенсії за вислугу років; зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова зарахувати ОСОБА_3 період роботи медичним працівником у ТОВ «РЕАБІЛІТАЦІЙНИЙ ЦЕНТР «ЕЛІТА» (16 років 6 місяців 15 днів) до стажу роботи, який дає право на пільгову пенсію за вислугу років, та призначити ОСОБА_3 пенсію за вислугу років.

В обґрунтування внесеного позову покликається на те, що вона звернулась у березні 2015 року до Управління Пенсійного фонду у Галицькому районі м. Львова про призначення пенсії за вислугу років. Управлінням Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова Листом від 01 квітня 2015 року за № 4082/11, їй надано відмову в призначенні пенсії за вислугу років. Не погоджуючись з такою відмовою, вона звернулась до Начальника управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова із вимогою про зарахування періоду роботи медичним працівником у ТОВ «РЕАБІЛІТАЦІЙНИЙ ЦЕНТР «ЕЛІТА», що сумарно складає 16 років, 6 місяців 15 днів до стажу роботи, який дає право на пільгову пенсію за вислугу років, та призначення пенсії за вислугу років, як працівнику охорони здоровя, що має стаж роботи в медичних закладах понад 25 років. Проте, Управлінням Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова Листом від 11 червня 2015 року за № 9725/11 їй повторно надано відмову в призначенні пенсії за вислугу років.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю, надала пояснення, аналогічні до викладених у позові та надала додаткові письмові пояснення, в яких вказує, що чинним законодавством допущено неоднозначне тлумачення закладу охорони здоровя, оскільки дозволено підприємствам за відсутності акредитації здійснювати медичну практику. Крім цього, покликається на те, що на працівника медичного закладу не може бути покладена відповідальність за несвоєчасне проведення акредитації відповідного закладу охорони здоровя. Просить позов задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, 31 серпня 2015 року надала письмові заперечення, в яких вказує, що позивач зверталася до Управління із зверненням в порядку Закону України «Про звернення громадян», в якому просила розглянути надані нею копії документів щодо можливості призначення пенсії за вислугу років. Вказана заява розглянута в строки та листом від 01 квітня 2015 року за №4082/11 надано відповідь, якою розяснено порядок призначення пенсії за вислугу років, проведено аналіз поданих заявником копій документів. Вказує, що реабілітаційний центр «ЕЛІТА» вперше пройшов державну акредитацію 07 червня 2012 року та отримав статус закладу охорони здоровя на період з 30 травня 2012 року по 30 травня 2015 року. Таким чином, зарахувати час роботи позивача на даному підприємстві до 07 червня 2012 року немає жодних законних підстав.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши інші матеріали справи в їх сукупності, зясувавши права та обовязки сторін, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав.

ОСОБА_4 з ст.55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до вимог ч.1 ст.6 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Частиною 1 ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Судом встановлено, що 18 березня 2015 року позивач ОСОБА_3 звернулась до відповідача - Управління Пенсійного фонду у Галицькому районі м. Львова з приводу призначення їй пенсії за вислугу років (а.с.55).

Управлінням Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова листом від 01 квітня 2015 року за № 4082/11 було надано відмову ОСОБА_3 в призначенні пенсії за вислугу років (а.с.6).

Відповідно до Постанови правління Пенсійного фонду України від 12 жовтня 2007 року №18-6 «Про затвердження Порядку розгляду скарг на рішення Пенсійного фонду України щодо пенсійного забезпечення», у разі, якщо орган, що призначає пенсію, прийняв рішення, що суперечить законодавству про пенсійне забезпечення, громадянин має право оскаржити таке рішення у органі Пенсійного фонду України вищого рівня.

Не погоджуючись з такою відмовою, позивач звернулась до Начальника управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова із вимогою про зарахування їй періоду роботи медичним працівником у ТОВ «РЕАБІЛІТАЦІЙНИЙ ЦЕНТР «ЕЛІТА», що сумарно складає 16 років, 6 місяців 15 днів до стажу роботи, який дає право на пільгову пенсію за вислугу років, та призначення пенсії за вислугу років, як працівнику охорони здоровя, що має стаж роботи в медичних закладах понад 25 років (а.с.7).

Проте, Управлінням Пенсійного фонду України в Галицькому рйоні м. Львова листом від 11 червня 2015 року за № 9725/11 позивачу повторно надано відмову в призначенні пенсії за вислугу років (а.с.8).

Відповідно до статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники охорони здоров'я незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років.

ОСОБА_4 ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

ОСОБА_4 з записами в трудовій книжці позивач ОСОБА_3 працювала:

-? з 05.08.1981 року по 20.07.1983 року у Львівській обласній дитячій лікарні на посаді палатної медсестри педіатричного відділення;

-? з 04.08.1983 року по 09.04.1990 року на посаді медичної сестри в 5-тій міській клінічній лікарні та в 2-ій міській поліклініці;

-? з 10.04.1990 року по 30.06.1992 року на посаді лаборанта та лікаря-лаборанта;

-? з 01.07.1992 року по 10.05.1995 року на посаді лікаря-лаборанта ТОВ «РЕАБІЛІТАЦІЙНИЙ ЦЕНТР «ЕЛІТА»;

-? з 27.05.1996 року по 02.06.2003 року на посаді лаборанта, медсестри з масажу та ЛФК ТОВ «РЕАБІЛІТАЦІЙНИЙ ЦЕНТР «ЕЛІТА»;

-? з 03.06.2003 року по 30.09.2005 року на посаді медичної сестри з масажу та ЛФК ТОВ «МІЖНАРОДНА КЛІНІКА ВІДНОВНОГО ЛІКУВАННЯ»;

-? з 01.10.2005 року по 29.05.2012 року на посаді медичної сестри ТОВ «РЕАБІЛІТАЦІЙНИЙ ЦЕНТР «ЕЛІТА» (а.с.9-18).

Стаж роботи ОСОБА_3, як працівника охорони здоровя становить понад 25 років.

Відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України, від 04 листопада 1993 року, № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років», право на пенсію за вислугу років мають: лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад) лікарняних закладів, лікувально-профілактичних закладів особливого типу, лікувально-трудових профілакторії, амбулаторно-поліклінічних закладів, закладів швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладів переливання крові, закладів охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладів, установ з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби та територіальні органи Держсанепідслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), діагностичних центрів.

Робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

За приписами ст.16 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я», держава сприяє розвитку закладів охорони здоров'я усіх форм власності. Порядок створення, припинення закладів охорони здоров'я, особливості діяльності та класифікація закладів визначаються законом.

Наказом Міністерства охорони здоровя України за № 385 від 28 жовтня 2002 року «Про затвердження переліків закладів охорони здоровя, лікарських, провізорських посад і посад молодших спеціалістів із фармацевтичною освітою в закладах охорони здоров'я», передбачено лікувально-профілактичні заклади, серед яких є медичні центри.

В поясненні до Переліку закладів охорони здоровя, відповідно до наказу МОЗ України від 28 жовтня 2002 року № 385, визначено, що центрами є лікувальні заклади, які виконують функцію головного закладу з організації та надання медичної і медикаментозної допомоги закріпленій категорії населення. При цьому передбачено, що «заклад, який виконує функцію центру зберігає, як правило, свою назву згідно з Переліком», тобто слово «медичний» в назві може і не зазначатись. Важливо, щоб центр по суті виконував функцію медичного та діяв на підставі дозвільних документів.

Судом встановлено, що основним видом діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕАБІЛІТАЦІЙНИЙ ЦЕНТР «ЕЛІТА», починаючи з моменту створення, 06 квітня 1992 року, було надання медичної допомоги. Відповідно Товариство діяло і діє, як медичний центр, який виконує функцію головного закладу з організації та надання медичної і медикаментозної допомоги дітям та дорослим, хворим на ДЦП, остеохондроз хребта, спондильоз, пацієнтам з наслідками органічного ураження нервової системи, вертебрологічної патології, ранньої реабілітації тощо, що підтверджується наступним.

Пунктом 20 ст.19 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», визначено, що медична практика входить в перелік видів господарської діяльності, які підлягають ліцензуванню.

Відповідно до ст. 3 вищевказаного Закону, ліцензія є єдиним документом дозвільного характеру, який дає право на зайняття певним видом господарської діяльності, що відповідно до законодавства підлягає обмеженню.

ОСОБА_4 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, від 10 квітня 2015 року № 20416793, основним видом діяльності Товариства є загальна медична практика (КВЕД 86.21.) (а.с.42-44).

Щодо державної акредитації закладу охорони здоровя - це офіційне визнання наявності у закладі охорони здоров'я умов для якісного, своєчасного, певного рівня медичного обслуговування населення, дотримання ним стандартів у сфері охорони здоров'я, відповідності медичних (фармацевтичних) працівників єдиним кваліфікаційним вимогам.

Порядок державної акредитації закладу охорони здоровя, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України, від 15 липня 1997 року № 765 зі змінами та доповненнями не передбачає припинення діяльності медичного закладу, заборону займатися медичною практикою, чи анулювання ліцензії на право зайняття підприємницькою діяльністю у сфері здійснення медичної практики при відсутності акредитації. Ні ця постанова, ні жоден інший нормативно-правовий документ не передбачають виключення зі спецстажу працівника закладу охорони здоровя періоду роботи, коли заклад не пройшов процедури акредитації і продовжував займатись медичною практикою на підставі ліцензії.

Товариство з обмеженою відповідальністю «РЕАБІЛІТАЦІЙНИЙ ЦЕНТР «ЕЛІТА» було створене згідно чинного законодавства 06 квітня 1992 року та здійснювало свою діяльність на підставі ліцензій Міністерства охорони здоровя, а саме: Ліцензії на право здійснення підприємницької діяльності від 13.12.94 року, № І 8915 юр, Ліцензії на право здійснення підприємницької діяльності від 25.11.1997 року, № 199988 ЮР, Ліцензії від 11.08.2000 року № 32650 ЮР, Ліцензії від 07.12.2001 року, Ліцензії від 05 вересня 2003 року № 134, Ліцензії від 28 серпня 2006 року № 21, Ліцензії від 21 липня 2011 року № 25 (а.с.19-25).

Вищевказане Товариство було взяте на облік в органах пенсійного фонду України у Шевченківському районі м. Львова 13 липня 1992 року. ТОВ «РЕАБІЛІТАЦІЙНИЙ ЦЕНТР «ЕЛІТА» було присвоєно клас професійного ризику 7 відповідно до основного виду економічної діяльності (КВЕД 85.12.0 медична практика).

Цей же вид діяльності по КВЕД вказувався Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, у довідках Управління статистики тощо.

Керівником і головним лікарем центру з початку заснування і до цього часу залишається ОСОБА_5, по системі якого проводиться медичне лікування в ТОВ «РЕАБІЛІТАЦІЙНИЙ ЦЕНТР «ЕЛІТА».

Відповідно до Положення про ТОВ «РЕАБІЛІТАЦІЙНИЙ ЦЕНТР «ЕЛІТА», яке діє з 01 січня 2003 року, Товариство є медичним центром та багатопрофільним лікарняним закладом, який виконує функцію головного закладу з організації та надання медичної і медикаментозної допомоги дітям та дорослим, хворим на ДЦП, остеохондроз хребта, спондильоз, пацієнтам з наслідками органічного ураження нервової системи, вертебрологічної патології, ранньої реабілітації тощо.

Частиною 2 ст. 24 Закону України від 09.07.2003 р., № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Таким чином, Пенсійним фондом України в Галицькому районі м. Львова безпідставно не зараховано позивачу період роботи медичним працівником у ТОВ «РЕАБІЛІТАЦІЙНИЙ ЦЕНТР «ЕЛІТА» (16 років 6 місяців 15 днів) до стажу роботи, який дає право на пільгову пенсію за вислугу років, та відмовлено ОСОБА_3 в призначенні пенсії за вислугу років.

Вищевказана правова позиція підтверджується постановою Шевченківського районного суду м. Львова по справі № 2а-2129/11 від 16 травня 2012 року, яка залишена без змін Ухвалою Львівського Апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2012 року № 112835/12/9104, та Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28 березня 2013 року К/999165187/12, касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Шевченківського районі м. Львова залишено без задоволення, а постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 16 травня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2012 року залишено без змін. Ухвала набрала законної сили та оскарженню не підлягає.

Таким чином, відповідач Управління Пенсійного фонду у Галицькому районі м. Львова було зобовязане зарахувати період роботи медичним працівником у ТОВ «РЕАБІЛІТАЦІЙНИЙ ЦЕНТР «ЕЛІТА» (16 років 6 місяців 15 днів) до стажу роботи, який дає право на пільгову пенсію за вислугу років, та призначити мені пенсії за вислугу років.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Стосовно покликання представника відповідача на висновок Верховного Суду України, що викладений у постанові від 17 вересня 2013 року у справі №21-241а13, в якому колегія суддів доходить до висновку про те, що до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, зараховується, зокрема, робота на посадах провізорів, фармацевтів у аптеках, які офіційно набули статусу закладу охорони здоровя на підставі державної акредитації, суд приходить до наступного:

Відповідно до п.2 ч.2 ст.161 КАС України суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у даній справі при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин, слід скористатись правом відступу від правової позиції, викладеної у висновках Верховного суду України по справі 21-241а13 у звязку з наступним:

У рішенні Державного комітету України з питань розвитку підприємництва «Про необхідність усунення порушень вимог Указу Президента України від 03 лютого 1998 року №79/98 «Про усунення обмежень, що стримують розвиток підприємницької діяльності» Міністерством охорони здоровя України» визначено, що «згідно з п.2 Порядку державної акредитації закладу охорони здоровя акредитації підлягають незалежно від форми власності усі заклади охорони здоровя, постановою Кабінету Міністрів України від 15 липня 1997 року №765 не передбачені санкції щодо закладу охорони здоровя за непроведення акредитації або у випадку, якщо його діяльність не відповідає стандартам державної акредитації.

Проте в Листі вказується, що «акредитація лікувально-профілактичних закладів приватної форми власності має бути проведена до 01.01.99 року, фармацевтичних закладів до 01.07.99 року у закладів, діяльність яких не відповідає стандартам державної акредитації, дія ліцензій на здійснення медичної практики, роздрібну реалізацію медикаментів має бути призупинена/анульована».

При цьому Державний комітет України з питань розвитку підприємництва в своєму рішенні запропонував Міністерству охорони здоровя України в місячний термін відкликати лист Міністерства охорони здоровя України від 02.07.98р. №19-03-202 «Про проведення державної акредитації закладів охорони здоровя», оскільки його положення суперечить чинному законодавству та може призводити до незаконних порушень прав підприємців. Також вказано, що рішення Державного комітету України з питань розвитку підприємництва щодо усунення обмежень, які стримують розвиток підприємницької діяльності, є обовязковим для виконання.

Отже чинним законодавством допущено неоднозначне тлумачення закладу охорони здоровя, оскільки дозволено підприємствам за відсутності акредитації здійснювати медичну практику.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини в справі «Щокін проти України» у рішенні від 14 жовтня 2010 року (http://old.minjust.gov.ua/34544), суд визнає, що тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобовязаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку Суду, відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника.

Суд приходить до висновку, що коли національне законодавство припускало неоднозначне або множинне тлумачення прав та обовязків особи національні органи були зобовязані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Таким чином, долучена позивачем до позовної заяви ухвала Вищого адміністративного суду від 28 березня 2013 року по справі К/9991/65187/12 відповідає практиці Європейського суду з прав людини, оскільки суд дійшов висновку, що «на працівника медичного закладу не може бути покладена відповідальність за несвоєчасне проведення акредитації відповідного закладу охорони здоровя».

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Відповідно до преамбули Закону України «Про пенсійне забезпечення», закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих.

Нинішній рівень соціального захисту підриває престиж та авторитет професії медичних працівників у суспільстві, не задовольняючи їх елементарних потреб. У звязку з цим постає нагальна потреба в запровадженні соціальних гарантій для працівників охорони здоровя. Адже рівень надання медичних послуг є одним з першочергових елементів, які потрібні для побудови процвітаючого покоління.

Таким чином, встановлення законом права на отримання пенсії за вислугу років є захистом законних прав і інтересів працівників важливої медичної галузі.

Долучена відповідачами практика Верховного Суду України не може враховуватись судом під час прийняття рішення у справі, оскільки нею заперечується важливість та корисність для суспільства здійснення діяльності працівниками медичної галузі. Також не захищаються законні права та інтереси працівників медичних закладів, які згідно наданого дозволу ліцензії здійснювали медичну практику, і фактично були діючими медичними закладами.

Верховний Суд України застосував підхід, який не є найбільш сприятливий для особи, що суперечить практиці Європейського суду з прав людини.

Суд не приймає до уваги покликання представника відповідача на те, що зарахувати час роботи позивача на ТОВ реабілітаційний центр «ЕЛІТА» до 07 червня 2012 року немає жодних законних підстав, оскільки реабілітаційний центр вперше пройшов державну акредитацію 07 червня 2012 року та отримав статус закладу охорони здоровя на період з 30 травня 2012 року по 30 травня 2015 року, виходячи із наступного.

Як вбачається з відповіді Управління ПФУ в Галицькому районі м.Львова від 11 червня 2015 року № 9725/11, підстав для зарахування до спеціального стажу періодів, зокрема: з 01 липня 1992 року по 10 травня 1995 року; з 27 травня 1996 року по 02 червня 2003 року; з 01 жовтня 2005 року по 29 травня 2012 року немає, оскільки ТзОВ «Реабілітаційний центр «Еліта» не відноситься до закладів охорони здоровя, затвердженого наказом Міністерства охорони здоровя України від 28 жовтня 2002 року №385.

Разом з тим, порядок акредитації закладу охорони здоров'я, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 15 липня 1997 року № 765. Таким чином в період з 01 липня 1992 року по 15 липня 1997 року підприємства, які здійснювали діяльність у сфері охорони здоровя, не мали обовязку проходити акредитацію.

ОСОБА_4 з ч.3 ст.3 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У відповідності до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову. Субєкт владних повноважень повинен надати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. ОСОБА_4 ст.70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Враховуючи те, що відповідачем у встановленому законом порядку на підставі належних та допустимих доказів не доведено правомірність дій щодо відмови в призначенні пенсії ОСОБА_3 за вислугу років, а відтак, суд приходить до висновку про підставність та обґрунтованість позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 19, 22 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 3, 4, 17, 18, 19, 69, 70, 71, 158, 159, 160, 161, 162, 163 КАС України, ст.ст. 55, 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суд, постановою Кабінету Міністрів України від 15 липня 1997 року № 765,ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.ст. 3, 19 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», суд -

вирішив:

позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова про відмову ОСОБА_3 в призначенні пенсії за вислугу років.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова зарахувати ОСОБА_3 період роботи медичним працівником у ТОВ «РЕАБІЛІТАЦІЙНИЙ ЦЕНТР «ЕЛІТА» (16 років 6 місяців 15 днів) до стажу роботи, який дає право на пільгову пенсію за вислугу років, та призначити ОСОБА_3 пенсію за вислугу років.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом 10-ти днів після її проголошення. Постанова набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддя Мисько Х.М.