Справа № 813/6164/14
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2015-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2015 року Справа № 876/10686/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Рівне Міністерства оборони України на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2014 року у справі за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Рівне Міністерства оборони України до Західного територіального управління внутрішнього аудиту та фінансового контролю Департаменту внутрішнього аудиту та фінансового контролю Міністерства оборони України про визнання протиправними дій, скасування окремих пунктів рекомендацій, викладених у аудиторському звіті,-

В С Т А Н О В И В:

08.09.2014 року позивач Квартирно-експлуатаційний відділ м. Рівне Міністерства оборони України звернувся з позовом до Західного територіального управління внутрішнього аудиту та фінансового контролю Департаменту внутрішнього аудиту та фінансового контролю Міністерства оборони України, в якому просить визнати протиправними дії відповідача; скасувати пп. 1,2,3 пункту 3.2 розділу III (Підсумкова частина) рекомендацій, викладених у аудиторському звіті від 24.07.2014 року №234/5/42.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2014 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано пп.3 п.3.2 розділу III рекомендації, викладеної у аудиторському звіті від 24.07.2014 року №234/5/42. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що аудиторською перевіркою встановлено, що в порушення вимог 1.3.1 Положення №356 начальником КЕВ м. Рівне не забезпечено в повному обсязі перерахувань до забезпечуючого фінансового органу (ЗТКЕУ) надходжень від орендної плати на загальну суму 112.62 тис. грн., які повинні перераховуватись щомісячно. Таким чином, отримана КЕВ м. Рівне орендна плата у відповідному розмірі мала б бути перерахована до державного бюджету згідно із вимогами п. 17 Методики № 786, Законів України Про державний бюджет України на 2012-2013 роки та у відповідності до Бюджетного кодексу України. Отже, вимога про скасування пп. 1 п. 3.2 рекомендацій задоволенню не підлягає.

Щодо скасування пп. 2 п. 3.2 Рекомендацій стосовно невжиття позивачем заходів з метою відшкодування орендарями боргу з комунальних послуг на загальну суму 27,74 тис. грн., суд першої інстанції зазначає, що аудиторською перевіркою встановлено, що в порушення вимог п.2 ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992 № 2269-ХІІ (в редакції Закону, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та в порушення п. 20 Постанови КМ України від 28.02.2002 №228 «Про затвердження Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ» керівництвом КЕВ м. Рівне за рахунок коштів спеціального фонду за період, що підлягав перевірці, покрито витрати орендарів на загальну суму 27,74 тис. грн. При проведенні інтервювання головний бухгалтер КЕВ м. Рівне ОСОБА_1 пояснила, що вищезазначена заборгованість рахується на балансі КЕВ м. Рівне внаслідок несвоєчасної оплати орендарями за надані комунальні послуги. Станом на 01.07.2014 р. грошові кошти за спожиті комунальні послуги від орендарів на реєстраційний рахунок КЕВ м. Рівне не надходили. Зазначила, що вказана заборгованість буде відшкодовуватись виконавчими органами у відповідності до рішень судів.

Отже, невжиття позивачем заходів з метою своєчасного та повного відшкодування орендарями боргу з комунальних послуг та сплати земельного податку на загальну суму 27,74 тис. грн. призвело до витрат спеціального фонду КЕВ м. Рівне на інші потреби та покриття витрат орендарів.

Стосовно скасування пп.3 п.3.2 рекомендацій з вимогою прийняти позивачем рішення щодо збільшення позовних вимог на 139950,28 грн., з метою повного відшкодування дебіторської заборгованості, яка рахується на балансі КЕВ м. Рівне за ТОВ «Автосервіс - М» у сумі 873797,94 грн., суд першої інстанції зазначає, що позивач вчинив усі дії, необхідні для погашення дебіторської заборгованості ТОВ «Автосервіс-М» на суму боргу 733847,66 грн. в залежності від вартості майна, яке може бути реалізовано в рахунок погашення боргу, тому вимога пп.3 п.3.2 рекомендацій щодо збільшення позовних вимог на 139950,28 грн., з метою повного відшкодування ТОВ «Автосервіс-М» дебіторської заборгованості є безпідставною, оскільки недостатньо арештованого майна для повного погашення боргу.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, вважаючи її прийнятою з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального права, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Рівне Міністерства оборони України оскаржив її, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2014 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти нове рішення про їх задоволення.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт вказує на те, що норми Положення про порядок обліку та використання коштів спеціального фонду в Міністерстві оборони України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 01.06.2006 року № 356, в частині вимог відрахування власних надходжень бюджетних установ за нормативами забезпечуючому фінансовому органу, не відповідають вимогам Бюджетного кодексу України, тим більше судом першої інстанції під час дослідження матеріалів справи не враховано, що зазначений наказ Міністра оборони України є нечинним. Також слід враховувати, що вищезазначений наказ Міністра оборони України № 356 від 01.06.2006 року є піднормативним актом та має нижчу юридичну силу, ніж Бюджетний кодекс України.

Судом першої інстанції також не враховано, що Рахункова палата є вищим органом влади і структурні підрозділи не можуть здійснювати контролюючі заходи всупереч діям вищих органів.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції не вірно кваліфіковано п.10 ч.3 ст.29 Бюджетного кодексу України, оскільки дана норма статті не містить жодного посилання на те, що саме позивач зобовязаний перераховувати 50 відсотків надходжень. В даній статті Бюджетного кодексу України мова йде про 50 відсотків орендної плати за користування іншим майном, що належить бюджетним установам це є отримання власних надходжень однією бюджетною установою використовуючи майно інших бюджетних установ, дане питання не стосується абсолютно КЕВ м. Рівне.

Що стосується пп. 2 пункту 3.2 розділу III рекомендацій, викладених в аудиторському звіті № 234/5/42 від 24.07.2014 року, то апелянт зазначає, що інспектори не взмозі пояснити в чому саме полягає недостатнє вжиття заходів з боку керівництва КЕВ м. Рівне і яких саме заходів не вжито з метою своєчасного та повного відшкодування орендарями заборгованості з комунальних послуг та сплати земельного податку на загальну суму 27,74 тис, грн. Таким чином, що посадовими особами Західного територіального управління внутрішнього аудиту зроблено упереджену оцінку фактам, оскільки сума 27,74 тис. грн. не відповідає дійсності.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступило, а тому суд апеляційноїінстанції, у відповідності до п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС України вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що у період з 07.07.2014 р. по 24.07. 2014 р. Західним територіальним управлінням внутрішнього аудиту та фінансового контролю Департаменту внутрішнього аудиту та фінансового контролю Міністерства оборони України, на підставі пункту 3.3.3 Плану діяльності на ІІ півріччя 2014 року Західного територіального управління внутрішнього аудиту та фінансового контролю, проведено плановий аудит відповідності окремих питань фінансово-господарської діяльності квартирно-експлуатаційного відділу м. Рівне за період з 01.01.2012 р. по 30.06.2014 р.

За результатами вказаного проведеного планового внутрішнього аудиту відповідачем складено аудиторський звіт від 24.07.2014 р. №234/5/42, згідно висновків якого начальником КЕВ м. Рівне по теперішній час не забезпечено:

відшкодування дебіторської заборгованості за спожиті орендарями комунальні послуги та енергоносії, а також відшкодування земельного податку на загальну суму 27,74 тис. грн., чим порушено п.2 ст.10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», п.20 Постанови КМУ № 228;

перерахування до забезпечуючого фінансового органу (Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління) надходжень від орендної плати (50, 60% надходжень) на загальну суму 112,62 тис. грн., чим порушено вимоги п. 8 Положення №689 та п. 1.3.1 Положення №356;

повне виконання пропозицій (рекомендації) внесених у попередніх актах ревізії (аудиторських звітах) проведених Західним територіальним управлінням внутрішнього аудиту та фінансового контролю протягом 2012-2014 років.

Крім того виявлено, що керівництвом КЕВ м. Рівне не прийнято управлінські рішення щодо повного відшкодування дебіторської заборгованості, яка рахується за ТОВ «Автосервіс-М» шляхом примусового стягнення через судові інстанції у сумі 139,95 тис. грн., що призвело до недоотримання доходів, через відволікання їх у дебіторську заборгованість та створює ризик щодо подальшого списання через невизнання її банкрутом.

На підставі зазначеного звіту надано рекомендації начальнику КЕВ м. Рівне в термін до 24.08.2014 р.:

1. Внести зміни до наказу про організацію бухгалтерського обліку та облікову політику, де затвердити перелік та вартість заходів з виконання основних функцій та завдань КЕВ м. Рівне. Також, визначити порядок перерахування коштів від оренди нерухомого майна та забезпечити в повному обсязі перерахування коштів до забезпечуючого фінансового органу.

2. Активізувати роботу щодо повного відшкодування спожитих орендарями комунальних послуг, енергоносіїв та відшкодування земельного податку у сумі 27,74 тис. грн. з метою погашення дебіторської заборгованості. Переписку з виконавчими органами проводити щомісячно до повного погашення боргу.

3. Прийняти управлінське рішення щодо збільшення позовних вимог на 139950,28 грн., з метою повного відшкодування дебіторської заборгованості, яка рахується на балансі КЕВ м. Рівне за ТОВ «Автосервіс-М» у сумі 873797,94 грн.

4. Прийняти рішення, щодо самовільного захоплення земельної ділянки ФОП ОСОБА_2В площею 9,99 кв.м, яка знаходиться за адресою Рівненська область, Рівненський район, смт. Оржів, в/м №55.

5. Привести до вимог чинного законодавства договірні відносини з фермером ОСОБА_3, щодо зберігання сільськогосподарської техніки на території військового містечка №17, яке знаходиться за адресою: Рівненська область, Рівненський район, с. Обарів, з урахування того, що фермером надається матеріальна допомога Збройним Силам України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження

Пунктом 1 ч. 2 ст. 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності;

Як вбачається з наведеної правової норми, рішення суб'єкта владних повноважень можуть бути виражені у формі нормативно-правових актів чи актів індивідуальної дії.

Так, нормативно-правовий акт це прийнятий уповноваженим державним чи іншим органом у межах його компетенції офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, носить загальний чи локальний характер та застосовується неодноразово. Що стосується актів ненормативного характеру (актів індивідуальної дії), то вони породжують права та обов'язки тільки у того суб'єкта (чи визначеного ними кола суб'єктів), якому вони адресовані.

З матеріалів справи встановлено, що предметом оскарження по справі є визнання неправомірними та скасування рекомендацій, викладених в п.п. 1, 2, 3 п. 3.2 розділу ІІІ аудиторського звіту Західного територіального управління внутрішнього аудиту та фінансового контролю Департаменту внутрішнього аудиту та фінансового контролю Міністерства оборони України від 24.07.2014 р. №234/5/42.

Відповідно до Стандартів внутрішнього аудиту, затверджених наказом Міністерства фінансів України 04.10.2011 року №1247, аудиторський звіт документ, складений за результатами внутрішнього аудиту, який містить відомості про хід внутрішнього аудиту, стан системи внутрішнього контролю, аудиторський висновок.

До аудиторського звіту додаються рекомендації щодо удосконалення діяльності установи залежно від характеру виявлених проблем.

Відповідно п. 7.1 Порядку проведення внутрішнього аудиту підрозділами Служби внутрішнього аудиту Збройних Сил України, затвердженого Наказом Міністра оборони України №753 від 14.11.2012 року, документальне оформлення аудиторських завдань складається з двох видів документів офіційних та робочих. Робочі документи це записи (довідки, форми, таблиці), за допомогою яких аудиторська група фіксує проведені прийоми та процедури аудиторського завдання, тести, отриману інформацію та висновки. До робочої документації вноситься інформація, яка підтверджує висновки, викладені в офіційному документі. Офіційними документами є аудиторський звіт та довідка.

Аудиторський звіт складається за результатами аудиту та містить відомості про хід аудиторського дослідження, стан системи внутрішнього контролю, аудиторський висновок і рекомендації (пропозиції) щодо діяльності підконтрольного суб'єкта залежно від характеру виявлених проблем.

Отже, рекомендації за результатами внутрішнього аудиту це додаток до аудиторського звіту, який містить конструктивні пропозиції про удосконалення тих аспектів діяльності установи, щодо яких проводився внутрішній аудит.

Отже, аудиторський звіт та рекомендації є документом диспозитивного характеру, які не спричиняють виникнення будь-яких прав і обов'язків осіб чи суб'єктів владних повноважень, а отже не породжують правовідносин, що можуть бути предметом спору.

Таким чином, рекомендації аудиторського звіту за правовою природою не є рішенням суб'єкта владних повноважень, не мають владної управлінської ознаки.

Враховуючи, що обов'язковою ознакою дій суб'єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб'єктів відповідних правовідносин і мають обов'язковий характер, а рекомендації, викладені в Звіті за результатами проведеного планового аудиту відповідності окремих питань фінансово-господарської діяльності квартирно-експлуатаційного відділу м. Рівне не породжують для позивача юридичних наслідків та не містять обов'язкового припису для позивача, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність порушеного права позивача.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає безпідставним позовні вимоги Квартирно-експлуатаційного відділу м. Рівне Міністерства оборони України до Західного територіального управління внутрішнього аудиту та фінансового контролю Департаменту внутрішнього аудиту та фінансового контролю Міністерства оборони України про визнання протиправними дій та скасування окремих пунктів рекомендацій, викладених у аудиторському звіті, а тому в задоволенні таких слід відмовити.

Отже, оскаржувана постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст. 202 КАС України є підставою для скасування та прийняття нової постанови.

Керуючись ст.ст. 195, 197, п.3 ч.1 ст.198, п. 4 ст. 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Рівне Міністерства оборони України задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2014 року у справі №813/6164/14 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову Квартирно-експлуатаційного відділу м. Рівне Міністерства оборони України до Західного територіального управління внутрішнього аудиту та фінансового контролю Департаменту внутрішнього аудиту та фінансового контролю Міністерства оборони України про визнання протиправними дій, скасування окремих пунктів рекомендацій, викладених у аудиторському звіті відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Я.С. Попко

Судді Р.Б. Хобор

ОСОБА_4