Справа № 2а-5784/10/1370
Суддя: Каралюс В.М.
Дата ухвалення: 2010-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№ 33182/10

01.11.10

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

Головуючого судді Каралюса В.М.,

суддів Олендера І.Я., Улицького В.З.,

при секретарі судового засідання Балко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 21.09.2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання протиправним і скасування наказу та поновлення на посаді,-

В С Т А Н О В И Л А:

В червні 2010 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області в якому просив визнати протиправним і скасувати наказ ГУМВС України у Львівській області №556 від 10.06.2010 року в частині «за грубе порушення вимог наказу МВС України від 25.11.2003 року №1458, що виражається в не проведенні індивідуально-виховної роботи з підлеглими, відсутність дієвого контролю та ліберальне ставлення до порушень службової та транспортної дисципліни серед підлеглих, відповідно до ст.12 Дисциплінарного статуту ОВС України, на старшого оперуповноваженого ГКМСД Пустомитівського РВ ГУМВС України у Львівській області капітана міліції ОСОБА_1 накласти дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади».

В обгрунтування позовних вимог позивач вказує, що дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади є необгрунтованим та безпідставним, без врахування всіх обставин, що мають значення, а саме не вказано тяжкість проступку, обставини за яких його скоєно, заподіяна шкода, відповідачем невраховано попередня поведінка особи, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Також не взято до уваги, що оперуповноважений ГКМСД Пустомитівського РВ ГУМВС лейтенант міліції ОСОБА_2 в момент порушення службової та транспортної дисципліни перебував на службі в добовому нагляді слідчо-оперативної групи. Порушення службової та транспортної дисципліни ОСОБА_2 вчинив у вечірній час не будучи у підпорядкуванні позивача, що підтверджується графіками чергувань на червень 2010 року. А тому, враховуючи викладене вважає, що ним не вчинялось жодних грубих порушень вимог наведеного вище наказу.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 21.09.2010 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано наказ ГУМВС України у Львівській області №556 від 10.06.2010 року в частині: «за грубе порушення вимог наказу МВС України від 25.11.2003 року №1458, що виражається в не проведенні індивідуально-виховної роботи з підлеглими, відсутність дієвого контролю та ліберальне ставлення до порушень службової та транспортної дисципліни серед підлеглих, відповідно до ст.12 Дисциплінарного статуту ОВС України, на старшого оперуповноваженого ГКМСД Пустомитівського РВ ГУМВС України у Львівській області капітана міліції ОСОБА_1 накласти дисциплінарне стягнення звільнення з посади». Поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого ГКМСД Пустомитівського РВ ГУМВС України у Львівській. В частині поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого ГКМСД Пустомитівського РВ ГУМВС України у Львівській постанову звернуто до негайного виконання.

Приймаючи дану постанову суд першої інстанції зазначив, що доводи відповідача щодо правомірності спірного наказу про грубе порушення позивачем вимог наказу МВС України від 25.11.2003 року №1458 є помилковими, оскільки відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів саме протиправних дії або бездіяльності позивача, а також невиконання чи неналежне виконання позивачем службової дисципліни, як доказів вчинення саме позивачем дисциплінарного проступку. Крім того, на думку суду першої інстанції при визначенні виду дисциплінарного стягнення щодо позивача не враховано тяжкість (наявність) проступку, обставини, за яких його скоєно (чи скоєно позивачем), заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо, оскільки обґрунтування та/або зазначення таких відсутнє в спірному наказі.

Не погодившись з вищенаведеною постановою, її оскаржив відповідач - Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, просить постанову скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що перед прийняттям рішення про видачу оскаржуваного наказу посадовими особами суб»єкта владних повноважень ГУМВС України у Львівській області було проведено детальне розслідування. В результаті якого було встановлено причинний зв»язок між ставленням до виконання службових обов»язків капітана міліції ОСОБА_1 та перебування на службі в стані алкогольного сп»яніння оперуповноваженим ГКМСД Пустомитівського РВ ГУМВС України у Львівській області лейтенанта міліції ОСОБА_2 Крім того, судом першої інстанції не взято до уваги пояснення відповідача щодо відсутності контролю за підлеглими та не проведенні індивідуально-виховної роботи серед підлеглих, що було покладено на ОСОБА_1 як старшого оперуповноваженого ГКМСД Пустомитівського РВ ГУМВС України у Львівській області та згідно обов»язків старшого оперуповноваженого ГКМСД Пустомитівського РВ ГУМВС України у Львівській області, в яких зазначена виховна робота серед підлеглих. Також судом не враховано, що позивач особисто написав рапорт від 06.07.2010 року про згоду із запропонованою посадою оперуповноваженого ГКМСД Пустомитівського РВ ГУМВС України у Львівській області, а рішенням атестаційної комісії встановлено, що позивач відповідає цій посаді.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши та дослідивши матеріали справи приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивача звільнено з посади (накладено дисциплінарне стягнення на підставі наказу №556 від 10.06.2010 року) за грубе порушення вимог наказу МВС України від 25.11.2003 року № 1458.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, було проведено службове розслідування, за результатами якого складено висновок службового розслідування від 07.06.2010 року.

Службовим розслідуванням встановлено порушення оперуповноваженим ГКМСД Пустомитівського РВ ГУМВС лейтенантом міліції ОСОБА_2 правил трудової дисципліни, а саме перебуваючи на службі в добовому наряді СОГ, у форменому одязі із табельною вогнепальною зброєю, грубо порушуючи вимоги службової та транспортної дисципліни, самовільно залишив приміщення райвідділу та керуючи автомобілем без необхідного висновку перевірки законності користування транспортним засобом, перебував у стані алкогольного сп'яніння, чим грубо порушив правила дорожнього руху. Крім цього, відволікаючись від несення служби в складі добового наряду на вказаному автомобілі перевозив двох невідомих громадян. Дана подія мала місце внаслідок особистої недисциплінованості лейтенанта міліції ОСОБА_2 та повного ігнорування вимог наказів і вказівок МВС України та ГУМВС щодо зміцнення службової й транспортної дисципліни.

На лейтенанта міліції ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення від 02.06.2010 № 230161 за ст.130 КУпАП, табельну вогнепальну зброю здано до чергової частини райвідділу, вказаний автомобіль поставлено на автостоянку та проведено заміну у добовому наряді.

Вказані обставини на думку відповідача стали можливими внаслідок грубого порушення вимог наказу МВС України від 25.11.2003 року № 1458, що проявились у не проведенні індивідуально-виховної роботи з підлеглими, відсутність дієвого контролю та ліберального ставлення до порушення службової та транспортної дисципліни серед підлеглих зі сторони позивача старшого оперуповноваженого ГКМСД Пустомитівського РВ ГУМВС капітана міліції ОСОБА_1 та інших осіб.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» №3460-IV від 22.02.2006 року дисциплінарним проступком є невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Звільнення зі служби осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни як вид дисциплінарного стягнення передбачено пунктом 6 частини 1 статті 12 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» та відповідно до статті 14 цього Закону є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Цією ж нормою встановлено, що при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Відповідно до «Положення про організацію виховної роботи з особовим складом органів і підрозділів внутрішніх справ України», затвердженого наказом МВС України від 25.03.2003 року №1458 виховна робота в органах внутрішніх справ згідно п.1.4 здійснюється: керівниками органів і підрозділів відносно безпосередньо підпорядкованого особового складу; працівниками апаратів по роботі з персоналом відповідно до функціональних обов»язків; помічниками заступників начальників органів і підрозділів по роботі з персоналом з організації виховної роботи та старшими інспекторами з виховної роботи; громадськими організаціями, створеними в органах і підрозділах відповідно до законодавства та нормативно-правових актів МВС України; наставниками відносно закріплених працівників. Загальне керівництво виховною роботою з особовим складом та її координацію здійснює керівник органу, підрозділу. Цим же наказом передбачено, що організація виховної роботи в органі, підрозділі покладається на заступників керівників по роботі з персоналом.

Пунктом 1.8 Положення передбачено, що організаціне забезпечення, підготовку і проведення виховних заходів, безпосередньо виховну роботу з особовим складом в органах та підрозділах здійснюють помічники заступників начальників по роботі з персоналом та старші інспектори з виховної роботи.

Враховуючи викладене колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку, що в оскаржуваному наказі МВС України від 25.11.2003 року №1458 відсутні посилання на конкретні статті, які на думку відповідача грубо порушив позивач. Також судом першої інстанції вірно зазначено, що у згаданому наказі МВС України від 25.11.2003 року № 1458 не передбачено обов'язку позивача саме щодо проведення індивідуально-виховної роботи, контролю підлеглих. Доказів порушень службової та транспортної дисципліни серед підлеглих позивача відповідачем не надано, відтак висновок відповідача про відсутність належного контролю та ліберальне ставлення до порушень підлеглих позивача є передчасним та немотивованим.

Колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції про відсутність належних та допустимих доказів протиправних дій чи бездіяльності позивача, а також невиконання чи неналежне виконання позивачем службових обов»язків, що є необхідною умовою накладення дисциплінарного стягнення.

Враховуючи всі обставини справи в сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що відносно позивача неправомірно застосовано заходи дисциплінарного стягнення за грубе порушення вимог наказу МВС України від 25.11.2003 року №1458, що виражається в не проведенні індивідуально-виховної роботи з підлеглими, відсутність дієвого контролю та ліберальне ставлення до порушень службової та транспортної дисципліни серед підлеглих, а тому звільнення ОСОБА_1 є передчасним та помилковим.

Згідно ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, постанова суду першої інстанції ґрунтується на правильно встановлених обставинах справи та з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.206, ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 21.09.2010 року у справі № 2а-5784/10 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя В.М. Каралюс

суддя І.Я. Олендер

суддя В.З. Улицький

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 05.11.2010 року.