Справа № 314/441/13-а(ЗП/808/37/14)
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2015-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 жовтня 2015 рокусправа № 314/441/13-а провадження №ЗП/808/37/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Семененка Я.В.

суддів: Добродняк І.Ю Бишевської Н.А.

за участю секретаря судового засідання: Шелепової Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 15 червня 2015 року по справі № 314/441/13-а (провадження №ЗП/808/37/14) за позовом Запорізького міжрайонного екологічного прокурора до Дніпровської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, за участю третіх осіб: відділу Держкомзему у Вільнянському районі Запорізької області, ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення,-

в с т а н о в и В:

Запорізький міжрайонниий екологічний прокурор звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Дніпровської сільської ради Вільнянського району Запорізької області №7 від 30.11.2007 року «Про надання земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку». В обгрунтування заявленного позову прокурор посилався на те, що рішення Дніпровської сільської ради Вільнянського району Запорізької області №7 від 30.11.2007 року суперечить вимогам ст.ст.58-60, 83 Земельного Кодексу України, якими заборонено передавати у власність громадянам земельні ділянки із земель водного фонду.

Постановою Вільнянського районного суду Запорізької області від 21 березня 2013 року позов було задоволено.

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд постановою від 27 березня 2014 року рішення суду першої інстанції скасував з тих підстав, що справу розглянуто не повноважним судом та ухвалив нове рішення про задоволення позову.

Задовольняючи позов суди виходили з положень ст.ст.58, 60 Земельного кодексу України, якими віднесено прибережні захисні смуги до земель водного фонду та визначено їх розташування по відношенню до водойм. Суди вказали на те, що проект встановлення меж водоохоронних зон прибережної захисної смуги річки Дніпро, в межах села Петро-Свистунове Вільнянського району Запорізької області, не розроблено та не затверджено, що свідчить про необгрунтованість оскарженого рішення сільської ради про надання земельної ділянки для будівництва поблизу річки Дніпро.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09 жовтня 2014 року вказані судові рішення скасовані, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Скасовуючи судові рішення попередніх інстанції, суд касаційної інстанції виходив з того, що судами не було досліджена землевпорядна документація з метою встановлення того факту чи входить спірна земельна ділянка до прибережної захисної смуги. Суд касаційної інстанції також зазначив, що висновок судів про те, що Дніпровська сільрада не мала права вилучати та давати дозвіл на розробку землевпорядної документації спірної земельної ділянки до розробки проекту та встановлення меж водоохоронної зони, не грунтуються на діючому законодавстві, оскільки для такого висновку є обов'язковим встановлення факту відношення спірної земельної ділянки до водоохоронної зони.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 15 червня 2015 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, третя особа ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Апеляційна скарга фактично обгрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову. Заявник апеляційної скарги вказує на те, що оскільки відповідачем не було затверджено землевпорядної документації щодо визначення прибережної захисної смуги, то не можливо стверджувати про те, що спірна земельна ділянка знаходиться у межах прибережної захисної смуги р.Дніпро.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що 30.07.2007 року Дніпровською сільською радою Вільнянського району Запорізької області винесено рішення № 7 "Про надання земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку", яким вилучена земельна ділянка із земель Дніпровської сільської ради в межах населеного пункту загальною площею 0,2500 га. для будівництва житлового будинку та господарських будівель, в селі Петро-Свистунове по вул. Рибацькій, 15, Вільнянського району Запорізької області та надано дозвіл громадянці ОСОБА_2 на виготовлення проекту землеустрою щодо зазначеної ділянки.

На вимогу Запорізької міжрайонної екологічної прокуратури відділом Держкомзему у Вільнянському районі Запорізької області проведена перевірка, якою встановлено, що оскаржуване рішення суперечить вимогам статей 58-60, 83 Земельного кодексу України.

14.02.2012 Запорізьким міжрайонним екологічним прокурором винесено протест № 60/193/11вих.-12 від 14.02.2012 на рішення Дніпровської сільської ради № 7 від 30.11.2007р. з вимогою скасувати зазначене рішення, який отримано 16.02.2012 Дніпровським сільським головою. Підставою для вказаного протесту зазначено те, що земельна ділянка знаходиться в межах прибережної смуги р.Дніпро.

Рішенням Дніпровської сільської ради №8 від 28.02.2012р., протест прокурора № 60/193/11вих.-12 від 14.02.2012 відхилено, дію опротестованого рішення призупинено до затвердження проекту встановлення меж водоохоронної зони та прибережної смуги р. Дніпро в с.Петро-Свистунове по вул. Рибацькій, 15.

Відмова у задоволенні протесту стала підставою для звернення прокурора з позовом до суду.

Суд першої інстанції, вирішуючи спірні правовідносини, визначив такі підстави для задоволення позову. По-перше: суду не надано жодного документу, який би підтверджував перебування земельної ділянки у гр.ОСОБА_2 у її користуванні, що свідчить про порушення положень ст.118 Земельного кодексу України при прийнятті відповідачем оскарженого рішення. По-друге: на час прийняття оскарженого рішення відповідачем не було затверджено проекту встановлення меж водоохоронної зони і прибережної захисної смуги р.Дніпро в межах села Петро-Свистунове. В-третє: оскаржене рішення відповідачем прийнято лише на підставі заяви гр.ОСОБА_2 без надання технічної документації щодо земельної ділянки, що також свідчить про неправомірність оскарженого рішення.

З такими підставами для задоволення позову суд апеляційної інстанції не погоджується з наступних підстав.

Щодо доводів прокурора про неправомірність оскарженого рішення відповідача з огляду на знаходження спірної земельної ділянки в межах прибережної захисної смуги р.Дніпро, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст..58 Земельного кодексу України до земель водного фонду належать, зокрема, землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та на навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами.

Згідно із ч.2 ст.60 Земельного кодексу України прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною:

а) для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів;

б) для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів;

в) для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

При цьому, частиною 3 статті 60 Земельного кодексу України передбачено, що прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою. Межі встановлених прибережних захисних смуг і пляжних зон зазначаються в документації з землеустрою, кадастрових планах земельних ділянок, а також у містобудівній документації.

Необхідність встановлення прибережних захисних смуг за окремими проектами землеустрою визначено і Водним кодексом України.

Так, відповідно до ч.6-8 ст.88 Водного кодексу України у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної документації. Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою. Проекти землеустрою щодо встановлення меж прибережних захисних смуг (з установленою в них пляжною зоною) розробляються в порядку, передбаченому законом.

Порядок визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затверджено постановою КМУ №486 від 08.05.1996р. (далі Порядок).

П.1 Порядку визначено, що цей Порядок встановлює єдиний правовий механізм визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них.

Згідно із п.5 Порядку розміри і межі водоохоронних зон визначаються проектом на основі нормативно-технічної документації.

Проекти цих зон розробляються на замовлення фізичних та юридичних осіб, узгоджуються з власниками землі, землекористувачами, Мінприроди, Держводагентством та територіальними органами Держземагентства, а на території Автономної Республіки Крим - з органами виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань екології та природних ресурсів, водного господарства та земельних ресурсів і затверджуються відповідними місцевими органами виконавчої влади або виконавчими комітетами рад.

Пунктом 6 Порядку передбачено, що межі водоохоронних зон встановлюються з урахуванням:

рельєфу місцевості, затоплення, підтоплення, інтенсивності берегоруйнування, конструкції інженерного захисту берега;

цільового призначення земель, що входять до складу водоохоронної зони.

Таким чином, з огляду на вказані норми права, можливо дійти висновку про те, що фактичне визначення межі прибережної смуги можливе лише у разі виготовлення та затвердження відповідного проекту землеустрою, внесення цих меж до документації з землеустрою, а також до містобудівної документації.

Оскільки, встановлені обставини справи свідчать про те, що проект встановлення меж водоохоронної зони і прибережної захисної смуги р.Дніпро в межах села Петро-Свистунове не затверджувався, то доводи прокурора про те, що спірна земельна ділянка знаходиться у межах прибережної захисної смуги є безпідставними.

З цих же підстав, колегія суддів не приймає до уваги акт, який складений депутатами Дніпровської сільської ради та спеціалістом-землевпорядником (т.2 а.с.25) та яким визначено розташування спірної земельної ділянки по відношенню до річки Дніпро, оскільки сам факт розташування земельної ділянки без фактично встановлення прибережної захисної смуги, не може свідчити про те, що така земельна ділянка знаходиться у межах прибережної захисної смуги.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що наведені в протесті прокурора та позові підстави для скасування Дніпровської сільської ради Вільнянського району Запорізької області №7 від 30.11.2007 року є необґрунтованими.

При цьому, колегія суддів враховує, що рішенням Дніпровської сільської ради №8 від 28.02.2012 року, яким розглянуто протест прокурора, призупинено дію рішення Дніпровської сільської ради Вільнянського району Запорізької області №7 від 30.11.2007 року «Про надання земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку» гр..ОСОБА_2 до затвердження проекту встановлення меж водоохоронної зони та прибережної смуги вздовж р.Дніпро по вул..Рибацька с.Петро-Свистунове.

Не можуть бути підставою для задоволення позову і встановлені судом першої інстанції обставини, які свідчать про те, що ОСОБА_2 не надано жодного документу, який би підтверджував перебування спірної земельної ділянки у її фактичному користуванні.

Необхідність надання таких документів передбачена ст..118 Земельного кодексу України, якою визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок. В той же час, у спірному випадку, Дніпровською сільською радою не вирішувалось питання про безоплатну приватизацію земельної ділянки, оскарженим рішенням надано дозвіл гр..ОСОБА_2 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва житлового будинку та господарських будівель. При цьому, приватизація земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян та одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, є різними видами безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадян (ч.3 ст.116 Земельного кодексу України).

Не можуть бути підставою для задоволення позову і посилання суду першої інстанції на те, що оскаржене рішення відповідачем прийнято лише на підставі заяви гр.ОСОБА_2 без надання останньою технічної документації щодо земельної ділянки, оскільки саме оскарженим рішенням надано дозвіл гр..ОСОБА_2 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Тобто, станом на час прийняття рішення гр..ОСОБА_2 не мала і не могла мати технічної документації щодо спірної земельної ділянки, оскільки не мала дозволу на її виготовлення.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення при неповному з'ясуванні обставин справи, з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування постанови суду та прийняття нової про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.ст.202, 205, 207 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 15 червня 2015 року по справі № 314/441/13-а (провадження №ЗП/808/37/14) - скасувати та прийняти нову постанову.

У задоволенні позову Запорізькому міжрайонному екологічному прокурору - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, передбаченому ст.212 КАС України.

(Постанову у повному обсязі виготовлено 30.10.2015р.)

Головуючий: Я.В. Семененко

Суддя: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська