Справа № 2а-4276/11, 6а-463/25/14
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2015-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2015 року Справа № 876/8181/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Судової-Хомюк Н.М., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 21 липня 2014 року за заявою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про зміну порядку та способу виконання рішення суду у справі за позовом ОСОБА_1 до Личаківського відділу соціального захисту управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про визнання неправомірними дій та зобов'язання до вчинення дій,

В С Т А Н О В И В :

25.06.2014 року державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області звернувся до суду із заявою про встановлення (зміну) способу і порядку виконання рішення шляхом стягнення з Личаківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради на користь ОСОБА_1 по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» за період з 20.01.2011 року по 09.11.2011 року.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 21 липня 2014 року відмовлено в задоволенні заяви.

Не погодившись із вказаною ухвалою її оскаржила ОСОБА_1, подавши апеляційну скаргу, вважає ухвалу прийнятою з порушенням норм матеріального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову про задоволення заяви. Обгрунтовуючи свою незгоду із судовим рішенням, апелянт зазначив, що судом не враховано, що підставою для зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення є обставини, що роблять виконання судового рішення неможливим. В даному випадку, судове рішення у справі, пов'язаній із соціальною виплатою носить зобов'язальний характер щодо проведення такої виплати і не належить до зазначених у згаданій статті видів рішень, що унеможливлює його виконання без зміни його способу. Виконання даного судового рішення можливе шляхом зміни зобов'язання здійснити виплати на стягнення цих виплат.

Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області також оскаржив вказану ухвалу, вважає її незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що судове рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, у справі, пов'язаній із соціальною виплатою носить зобов'язальний характер щодо проведення такої виплати і не належить до зазначених у статті 263 Кодексу адміністративного судочинства видів рішень, що унеможливлює виконання без зміни його способу. Підставою для скерування державним виконавцем подання про зміну способу і порядку виконання судового рішення є повідомлення боржника про перерахунок відповідного виду соціальної допомоги за чітко визначений період згідно вимог судового рішення.

В судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що такі задоволенню не підлягають з наступних міркувань.

Судом встановлено, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено. Постанову Личаківського районного суду м. Львова від 09 листопада 2011 року - скасовано та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними дії Личаківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» за період з 20.01.2011 року по 09.11.2011 року. Зобов'язано Личаківський відділ соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» за період з 20.01.2011 року по 09.11.2011 року з врахуванням виплачених сум.

За виконавчим листом, виданим Личаківським районним судом м. Львова 20 травня 2014 року, Личаківський відділ соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради провів нарахування допомоги, розмір якої становить 6152,74 грн. та повідомило державного виконавця, що виплата коштів не здійснюється у зв'язку з відсутністю на розрахункових рахунках відділу коштів, призначених на виконання рішень судів, та що виплата буде здійснена за наявності відповідного фінвнсування з Державного бюджету України.

Статтею 14 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За приписами пункту другого частини четвертої статті 105 КАС України адміністративний позов може містити вимоги про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії (п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України).

Аналіз резолютивної частини постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2013 року та наведених процесуальних норм дають підстави колегії суддів зробити висновок про те, що зобов'язання, покладені на відповідача цим судом, є позовними вимогами як обраним судом видом захисту порушених прав позивача, які суд задовольнив.

За таких обставин заявник просив змінити не спосіб виконання постанови суду, а безпосередньо саме це судове рішення по суті позовних вимог, а також вирішити додаткову позовну вимогу про стягнення коштів, яка не була предметом розгляду та дослідження адміністративного суду під час прийняття цієї постанови. У той час як в адміністративному судочинстві повноваження щодо зміни постанови суду в частині задоволення позовних вимог мають тільки адміністративні суди апеляційної та касаційної інстанцій і лише в установленому процесуальним законом порядку оскарження цієї постанови (ст.ст. 198, 223 КАС України).

Відтак, суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні заяви про зміну способу виконання рішення, врахував відмінності між позовною вимогою як обраним судом видом захисту порушених прав позивача від способу виконання судового рішення як одного з його заходів.

Крім того, частиною першою статті 263 КАС України встановлено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Підставою для застосування правил цієї норми є обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в адміністративній справі: ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення такою обставиною може бути недостатність коштів на рахунку, стихійне лихо, для зміни способу чи порядку виконання судового рішення - неможливість виконання судового рішення внаслідок відсутності, пошкодження або знищення об'єкта стягнення або з інших причин.

Таким чином, для відстрочення, розстрочення виконання рішення та зміни способу його є такі підстави: для розстрочення та відстрочення - обставини, що ускладнюють виконання, а для зміни способу і порядку виконання - обставини, які роблять виконання неможливим.

З матеріалів справи вбачається, що виконання постанови суду першої інстанції неможливе через відсутність коштів, виплата яких буде здійснена за наявності відповідного фінансування з Державного бюджету України.

Отже, виконання постанови суду фактично можливе, хоча й за певних умов, тому відсутні підстави для зміни способу виконання рішення суду першої інстанції.

Також колегія суддів наголошує, що «захист порушеного права у судовому рішенні» і «спосіб виконання судового рішення» не є тотожними поняттями (процесуальними інститутами).

Вирішення питання про стягнення коштів як заборгованості невиплаченої пенсії, яка нарахована у разі виконання рішення адміністративного суду, відноситься до юрисдикції цивільних судів.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зміна на підставі статті 263 КАС способу і порядку виконання судового рішення не передбачає зміни обраного судом відповідно до статті 162 КАС при ухваленні рішення способу відновлення порушеного права. Отже, зміна способу і порядку виконання рішення суду про зобов'язання органу соціального захисту здійснити виплату із зобов'язання на стягнення такої виплати є незаконною.

Така правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 11 листопада 2014 року (справа № 21-394а14).

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні заяви.

З огляду на зазначене суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, а ухвала відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. 196, п. 1 ч. 1 ст. 199, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

апеляційні скарги ОСОБА_1 та відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області залишити без задоволення, а ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 21 липня 2014 року в адміністративній справі № 2а-4276/11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді Н.М. Судова-Хомюк

В.Я. Макарик

Повний текст виготовлено 30 жовтня 2015 року.