Справа № 804/16885/13-а
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2015-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2015 рокусправа № 804/16885/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередниченко В.Є.,

суддів: Коршуна А.О., Панченко О.М.,

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську адміністративну справу за апеляційною скаргою Верхньодніпровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 січня 2014 року у справі № 804/16885/13-а за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Верхньодніпровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1) 18 грудня 2013 року звернувся до суду з позовом до Верхньодніпровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, згідно з яким, просить визнати протиправним та скасувати прийняті відповідачем податкові повідомлення-рішення №, № від 27.05.2013 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що вказані податкові повідомлення-рішення повинні бути скасовані, оскільки висновки відповідача щодо безтоварності господарських операцій позивача з ТОВ «Матадор», викладені у акті №317/170/НОМЕР_1 від 15 квітня 2013 року (далі - акт перевірки) на підставі якого було прийнято оскаржені податкові повідомлення-рішення є безпідставними та необґрунтованими.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 січня 2014 року адміністративний позов задоволено повністю.

Постанова суду мотивована тим, що відповідачем не доведена правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції відповідач оскаржив її до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповного з'ясування судом першої інстанції обставин справи. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені позову відмовити.

В апеляційній скарзі посилається на обставини викладені податковим органом в акті №317/170/НОМЕР_1 від 15 квітня 2013 року щодо не підтвердження факту здійснення позивачем господарських операцій з продажу та придбанню товарів та використання придбаного у своїй господарській діяльності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення представника позивача який заперечував щодо її задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань взаємовідносин з ТОВ «Матадор» за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року.

За результатами вказаної перевірки відповідачем складено акт №317/170/НОМЕР_1 від 15 квітня 2013 року в якому зроблено висновок про порушення позивачем положень:

- п. 198.3, 198.6 ст.198 Податкового кодексу України, позивачем зайво включено до податкового кредиту ПДВ у розмірі 30984,55 грн.;

- п. 177.2 ст.177 Податкового кодексу України в результаті завищення валових витрат в сумі 148739,85 грн. донараховано ПДФО в сумі 23335,97 грн.

Згідно з вказаним актом відповідач дійшов висновку про нереальність господарських операцій здійснених між позивачем та ТОВ «Матадор», у зв'язку з чим у позивача відсутнє право на формування показників податкової звітності.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення:

№ від 27.05.2013 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за основним платежем податок на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності у розмірі 23 335,97 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 5 833,99 грн. (а.с. 30);

№ від 27.05.2013 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за основним платежем податок на додану вартість у розмірі 30 984,55 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 7 746,14 грн. (а.с. 31).

Заперечення позивача до акта перевірки відповідачем залишено без задоволення.

За результатами адміністративного оскарження вищевказані податкові повідомлення-рішення залишено без змін.

Вирішуючи спірні відносини між сторонами та задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спірні рішення відповідача прийняті не на підставі та не у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженої постанови, виходить з наступного.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2015 року у справі № 804/16885/13-а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 січня 2014 року у справі №804/16885/13-а - скасовано в частині задоволення позовних вимог щодо визнання противоправними та скасування прийнятого відповідачем податкового повідомлення - рішення від 27 травня 2013 року №, яким визначено суму податкового зобов'язання з податку на ПДВ у розмірі 30984,55 та застосовано фінансову санкцію у розмірі 7746,14 грн. та провадження у справі в цій частині закрито.

Таким чином, правомірність та обґрунтованість податкового повідомлення-рішення відповідача від 27 травня 2013 року № є предметом спору переданого на вирішення суду.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, регулюється статтею 177 Податкового кодексу України (далі - ПК України).

Згідно із п.177.2 ст.177 ПК України об'єктом оподаткування фізичних осіб-підприємців є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Відповідно до п.177.4 ст.177 ПК України до переліку витрат фізичних осіб-підприємців, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу («Податок на прибуток підприємств»).

За приписами пп.139.1.5 п.139.1 ст.139 ПК України, не включаються до складу витрат витрати на придбання, виготовлення, будівництво, реконструкцію, модернізацію та інше поліпшення основних засобів та витрати, пов'язані з видобутком корисних копалин, а також з придбанням (виготовленням) нематеріальних активів, які підлягають амортизації згідно зі статтями 144 - 148 цього Кодексу, з урахуванням пунктів 146.11 і 146.12 статті 146 та пункту 148.5 статті 148 цього Кодексу.

Згідно із п.138.1 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті.

Відповідно до абзацу «в» пп.138.10.2 п.138.10 ст.138 ПК України, до складу інших витрат включаються адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством, зокрема, це витрати на витрати на утримання основних засобів, до яких відноситься і амортизація.

Транспортний засіб, що належить фізичній особі та використовується в господарській діяльності фізичної особи-підприємця (платником податку), який перебуває на загальній системі оподаткування, в розумінні п.п.14.1.138 ПК України є основним засобом.

Із наведених норм видно, що до складу витрат не включаються витрати на придбання, виготовлення, будівництво, реконструкцію, модернізацію та інше поліпшення основних засобів.

Разом з тим, ці витрати підлягають амортизації у порядку, визначеному статтями 144 - 146 ПК України та включаються до валових витрат у вигляді амортизаційних відрахувань.

Витрати на технічне обслуговування також відповідно до пп.138.10.2 п.138.10 ст.138 ПК України відносяться до інших витрат.

Згідно із п.138.2 ст.138 ПК України всі витрати на технічне обслуговування повинні бути підтверджені первинними документами, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II ПК України.

Платник податків має право обирати самостійно метод ведення обліку доходів і витрат (пп.17.1.3 п. 17.1 ст.17 ПК України).

Частиною 3 статті 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що суб'єкти підприємницької діяльності, яким відповідно до законодавства і надано дозвіл на ведення спрощеного обліку доходів і витрат, ведуть бухгалтерський облік і подають фінансову звітність у порядку, встановленому законодавством про спрощену систему обліку і звітності.

З аналізу вказаних норм випливає, що надаючи право фізичній особі-підприємцю вести спрощений облік доходів і витрат, одночасно не позбавляє позивача права вести бухгалтерський облік валових витрат основних фондів, що підлягають амортизації та витрат на утримання основних засобів.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що основними видами господарської діяльності позивача є діяльність автомобільного вантажного транспорту, організація перевезень вантажів, транспортна обробка вантажів.

У власності позивача знаходиться транспортні засоби, які використовуються позивачем для здійснення господарської діяльності, що не заперечуються відповідачем (а.с.100).

Позивач у межах своєї господарської діяльності уклав з ТОВ «Матадор» договір купівлі-продажу № 0503 від 05 березня 2012 року (а.с.103) щодо придбання запасних частин до вантажних автомобілів, причепів, комплектуючих, витратних матеріалів, дизельного палива.

При цьому, з врахуванням положень п.п. 1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» реальність вчинення зазначених господарських операцій підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, які підтверджують обставини поставки товару та надання послуг, а саме: видаткові накладні (а.с. 104-105,106 (зворотній бік), 108, 110, 114-116, 118, 120-121, 123-124, 127), квитанції (а.с.107, 109 (зворотній бік), 111 (зворотній бік), подорожні листи вантажного автомобіля (а.с. 87-100).

ТОВ «Матадор» виписано позивачу податкові накладні за березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень 2012 року, які відповідають вимогам ст. 201 Податкового кодексу України (а.с.104-106, 108 (зворотній бік), 110 (зворотній бік)).

Обставини використання придбаного в господарській діяльності, а саме для ремонту транспортних засобів, які використовуються позивачем для здійснення господарської діяльності підтверджуються: угодами, договорами, актами (а.с.65-86).

З урахуванням вказаних норм права та встановлених обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» надає фізичній особі-підприємцю право вести спрощений облік доходів і витрат, при цьому не позбавляє його права вести бухгалтерський облік валових витрат основних фондів, що підлягають амортизації та витрат на утримання основних засобів, то висновок податкового органу про відсутність у позивача права включати до складу витрат, витрати які пов'язані із використанням транспортного засобу (вартість придбання запасних частин, придбання шин, технічного обслуговування тощо.), є невірним.

Крім того колегія суддів вважає необґрунтованими доводи відповідача в обґрунтування правомірності оскарженого рішення, надання позивачем до перевірки видаткових та податкових накладних та не надання інших документів, а саме актів виконаних робіт, актів на списання (установку) запасних частин, карток обліку пробігу (наробітку) пневматичних шин та інше.

Так, колегією суддів встановлено, що під час розгляду справи у суді першої інстанції позивачем надавалися акти установки (заміни) запасних частин, угода з виконання робіт (а.с.65-84).

Вказані обставини представником відповідача не заперечувались, натомість, позиція відповідача полягає у тому, що такі документи мали бути надані під час перевірки, у зв'язку з чим суд першої інстанції безпідставно прийняв їх до уваги.

Відповідно до розділу ІІ Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПС України від 22.12.2010р. №984, у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно:

чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення посадових осіб платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень;

зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення;

у разі відсутності первинних документів або ненадання для перевірки первинних та інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити перелік цих документів;

у разі відмови посадових осіб платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі органу державної податкової служби така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати, факт про складання такого акта відображається в акті документальної перевірки.

З акту перевірки не вбачається того, що відповідач, з огляду на зазначене в акті перевірки порушення, вимагала від позивача надати оригінали документів, відсутні у матеріалах справи і докази відмови позивача надати такі документи до перевірки. Оскільки, відповідачем не надано доказів дотримання вимог зазначено Порядку, в цій частині, то доводи представника відповідача щодо ненадання позивачем до перевірки оригіналів зазначених документів, судом до уваги не приймаються.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що відповідачем в акті перевірки, який став підставою для прийняття спірного податкового-повідомлення рішення, не наведено тих обставин, які б свідчили про порушення позивачем вимог Податкового кодексу України.

Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Між тим відповідач зазначеного обов'язку не виконав.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому постанову суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 198, статтями 205, 206 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Верхньодніпровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області - залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 січня 2014 року у справі №804/16885/13-а, в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Верхньодніпровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області форми «Р» № від 27 травня 2013 року - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлений 30 жовтня 2015 року.

Головуючий В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун

Суддя: О.М. Панченко