Справа № 2а-2133/10/0970
Суддя: Каралюс В.М.
Дата ухвалення: 2010-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№ 28158/10

01.11.10

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

Головуючого судді Каралюса В.М.,

суддів Олендера І.Я., Улицького В.З.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 червня 2010 року про відмову у відкритті провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Старшого слідчого відділу прокуратури м. Івано-Франківська ОСОБА_2, Прокурора м. Івано-Франківська ОСОБА_3, Прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_4, Генерального прокурора України ОСОБА_5 про зобовязання вчинити певні дії та прийняти певні рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2010 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Старшого слідчого відділу прокуратури м. Івано-Франківська ОСОБА_2, Прокурора м. Івано-Франківська ОСОБА_3, Прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_4, Генерального прокурора України ОСОБА_5, в якому просив ОСОБА_2 зобовязати вчинити дію публічно визнати відсутність у себе з 19.07.2005 року юридичних повноважень як слідчого будь-якої прокуратури в Україні, а також юридичну неможливість з цих підстав порушувати, обмежувати чи ущемлювати громадянські права і свободи будь-якої особи, в тому числі й позивача ОСОБА_1, які були у ОСОБА_1 порушені, ущемлені та обмежені внаслідок самочинних діянь ОСОБА_2, бо приховувались ці діяння зі сторони прокурора м. Івано-Франківська старшого радника юстиції ОСОБА_3 та прокурора Івано-Франківської області старшого радника юстиції ОСОБА_4; прокурора м. Івано-Франківська старшого радника юстиції ОСОБА_3 та прокурора Івано-Франківської області Гошовського М.І. зобовязати вчинити дію публічно визнати, що своєю солідарною бездіяльністю умисно допускали і допустили порушення, обмеження та ущемлення громадянських прав і свобод ОСОБА_1 зі сторони ОСОБА_2, який себе незаконно видає за старшого слідчого органу прокуратури України з 19.07.2005 р., але таким юридично не являється і не може являтися, в чому в тому числі (ОСОБА_3 та ОСОБА_4І.) є беззаперечний факт за ознакою порушення присяги працівника прокуратури; Генерального прокурора України державного радника юстиції ОСОБА_5 зобовязати вчинити дію визнати, що прокурор м. Івано-Франківська старший радник юстиції ОСОБА_3, прокурор Івано-Франківської області старший радник юстиції (державний радник юстиції 3 класу) ОСОБА_4 під час діянь ОСОБА_2 щодо ОСОБА_1, що розпочались з 03.08.2005 року (інші версії прокуратури з 05.08.2005 р., з 08.08.2005 р.) умисно нехтували власною присягою працівника прокуратури, яку й порушили, що притягнуло незаконне порушення, обмеження та ущемлення громадянських прав і свобод ОСОБА_1, що продовжується дотепер з моменту діянь ОСОБА_2 щодо ОСОБА_1; Генерального прокурора України державного радника юстиції ОСОБА_5 зобовязати прийняти невідкладне рішення про негайне поновлення порушених, ущемлених та обмежених громадянських прав та свобод ОСОБА_1, що розпочались з моменту діянь ОСОБА_2 проти ОСОБА_1 і триває дотепер із-за умисної бездіяльності з порушенням присяги працівника прокуратури прокурором м. Івано-Франківська ОСОБА_3, прокурором Івано-Франківської області Гошовським М.І., у звязку з чим позбавити ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 класних чинів працівників органів прокуратури України та звільнити їх зі служби в органах прокуратури України як порушників присяги працівника органів прокуратури України.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 червня 2010 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом до Старшого слідчого відділу прокуратури м. Івано-Франківська ОСОБА_2, Прокурора м. Івано-Франківська ОСОБА_3, Прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_4, Генерального прокурора України ОСОБА_5 про зобовязання вчинити певні дії та прийняти певні рішення.

Вказану ухвалу суду в апеляційному порядку оскаржив позивач ОСОБА_1, який в поданій апеляційній скарзі просить ухвалу від 09 червня 2010 року про відмову у відкритті провадження по справі № 2а-2133/10/0970 скасувати, постановити нову ухвалу про повернення справи для продовження її розгляду судом першої інстанції зі стадії відкритті провадження в справі.

Як на доводи своєї апеляційної скарги позивач покликається на те, що суд неправомірно встановив, що питання позову ОСОБА_1 має розглядатися кримінальним судочинством як скарга на дії слідчого чи прокурора (ст. ст.234, 236 КПК України) або як скарга в порядку ст. 236-7 КПК України бо не враховує, що за даними нормами КПК України передбачено розгляд дій повноважного слідчого та повноважного прокурора по нагляду за досудовим слідством, однак ОСОБА_1 в даному позові не оскаржує дії слідчого як повноважної особи на його проведення, тобто не оскаржує дії, рішення чи бездіяльність слідчого як повноважної особи на проведення досудового слідства, при чому також не оскаржує дій, рішень чи бездіяльності повноважного слідчого, бо нагляд прокурора за діями, рішеннями чи бездіяльністю на проведення досудового слідства неповноважної особи не передбачений діючим законодавством. Оскільки кримінальне судочинство не наділене чинним законодавством України повноваженнями на вирішення питань повноважності слідчого чи прокурора на досудовому слідстві, ці питання не можуть бути виведені з-під судового контролю судової влади України взагалі, бо юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В ході апеляційного розгляду справи змінив апеляційну скаргу в спосіб доповнення обґрунтування апеляційних вимог, а саме покликаючись на ч. 1 ст. 114 КПК України, п. 22 ст. 92 Конституції України, ст. 3 Дисциплінарного статуту прокуратури України, зазначає, що сукупність названих вище положень законів і визначає владно управлінську дію щодо надання особі повноважень слідчого, зокрема, до присвоєння особі класного чину працівника прокуратури така особа не може в порядку управління персоналом бути визнана прокурором чи слідчим, бо на неї не поширюється повна відповідальність за законне і своєчасне проведення досудового слідства. Позовом не оскаржується дія (бездіяльність) щодо нагляду за слідством як повноважним інститутом кримінального процесу зі сторони прокурора, а оскаржується владно управлінські дії щодо надання повноважень на слідчі дії особі, яка за законом на такі дії не має і не може мати повноважень.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, а тому, колегія суддів, у відповідності до ч.1 п.2 ст.197 КАС України, вважає за можливе розглядати справу у порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Як слідує з ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч.2 ст.4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

Пунктом другим ч.3 ст.17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи, що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

Відповідно ст.1 КПК України призначенням Кримінально-процесуального кодексу України є визначення порядку провадження у кримінальних справах, а ст.2 КПК України встанолює, що завданнями кримінального судочинства є охорона прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, які беруть в ньому участь, а також швидке і повне розкриття злочинів, викриття винних та забезпечення правильного застосування Закону з тим, щоб кожний, хто вчинив злочин, був притягнутий до відповідальності і жоден невинний не був покараний.

Кримінально-процесуальним кодексом України передбачено порядок та підстави до порушення кримінальної справи (ст. ст. 94-100), порядок оскарження дій слідчого та прокурора (ст. ст. 234-236). Зокрема ст. 227 Кримінально-процесуального кодексу України визначений перелік повноважень прокурора по здійсненню нагляду за виконанням законів органами дізнанняі досудового слідства.

Як передбачено ст. 236-7 КПК України постанова органу дізнання, слідчого, прокурора про порушення кримінальної справи щодо конкретної особи чи за фактом вчинення злочину може бути оскаржена до місцевого суду за місцем розташування органу або роботи посадової особи, яка винесла постанову, з дотриманням правил підсудності. Скарга на постанову органу дізнання, слідчого, прокурора про порушення кримінальної справи щодо особи може бути подана до суду особою, щодо якої було порушено кримінальну справу, її захисником чи законним представником.

Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Однак таке оскарження може здійснюватись у порядку, встановленому КПК України, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості та не належить до сфери управлінської і не може бути предметом оскарження в порядку адміністративного судочинства, окрім випадків, коли оскарження таких не передбачене в кримінально-процесуальному порядку.

Як вбачається з фабули адміністративного позову, апеляційної скарги, ОСОБА_1 заявлені вимоги, які підлягають розгляду в порядку, визначеному Кримінально-процесуальним кодексом України, так як позивач просить про вчинення дій, а саме визнання відсутності в старшого слідчого слідчого відділу прокуратури м. Івано Франківська ОСОБА_2 повноважень на проведення слідчих дій.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що компетенція Івано-Франківського окружного адміністративного суду не поширюється на даний спір, який не є публічно-правовим, та підлягає розгляду в порядку кримінального судочинства.

Пунктом 1 ч.1 ст. 109 КАС України встановлено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовну заяву ОСОБА_1 не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства та правильно відмовив у відкритті провадження.

Зважаючи на викладене, керуючись ст. ст. 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 199, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 червня 2010 року про відмову у відкритті провадження у справі № 2а-2133/10 без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В.М. Каралюс

суддя І.Я. Олендер

суддя В.З. Улицький