Справа № 2а-1564/10/2470
Суддя: Шавель Р.М.
Дата ухвалення: 2010-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2010 р. Справа № 32099/10/9104

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Ліщинського А.М. та Носа С.П.,

при секретарі судового засідання Козьміну М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 01.07.2010р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Міністерства внутрішніх справ України в Чернівецькій обл., третя особа Сторожинецький РВ УМВС України у Чернівецькій обл., про поновлення на службі в органах внутрішніх справ, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И Л А:

07.04.2010р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив поновити його на посаді дільничного інспектора сектору дільничних інспекторів міліції Сторожинецького РВ УМВС України у Чернівецькій обл.; стягнути з відповідача ОСОБА_2 Міністерства внутрішніх справ /УМВС/ України в Чернівецькій обл. на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16.01.2010р. по день ухвалення рішення суду (а.с.4).

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 01.07.2010р. в задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.75-77).

Не погодившись з винесеним судовим рішенням, постанову суду оскаржив позивач ОСОБА_1, який покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення по справі, яким заявлений позов задоволити (а.с.84-86).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що протягом чергування 15.01.2010р. він не перебував в стані алкогольного спяніння під час несення служби; від медичного обстеження відмовився, оскільки вважав його приниженням своєї гідності; прийняті до уваги судом докази не мають законної сили, оскільки особи, які писали рапорти, не були допитані в судовому засіданні; судом дана невірна оцінка показанням свідка ОСОБА_3 і акту про виявлення працівника в стані спяніння та відмову від проходження медичного огляду, при цьому стан алкогольного спяніння може бути встановлений лише на підставі відповідних результатів медичного обстеження.

Окрім цього, проведення службового розслідування та винесення наказу про його звільнення з органів внутрішніх справ відбулися з порушеннями вимог закону, оскільки відсутні в матеріалах справи докази призначення службового розслідування, при цьому наказ про звільнення був підписаний раніше, ніж у нього були відібрані письмові пояснення.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не зявилися, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ч.4 ст.196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

З системного аналізу чинного законодавства слідує, що відносини публічної служби є предметом конституційного та адміністративного права. Підстави виникнення, проходження і припинення служби визначені не трудовим, а спеціальним законодавством, за приписами якого повинні розглядатися спори з участю публічних службовців. У разі відсутності відповідних положень у конституційному або адміністративному законодавстві суд може додатково застосувати трудове законодавство, якщо така можливість передбачена у спеціальному законі.

У разі, коли така можливість застосування трудового права у спеціальному законі не передбачена, то за правилами ч.7 ст.9 КАС України суд застосовує закон, який регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права), навівши у рішенні відповідні доводи.

Окрім цього, при розгляді спорів щодо обґрунтованості накладення дисциплінарного стягнення слід враховувати, що строки його застосування і оскарження накладних стягнень визначаються законодавством, яким врегульовані окремі види публічної служби.

Розглядаючи заявлений позов, суд першої інстанції підставно виходив з того, що спір торкається звільнення позивача з органів внутрішніх справ, і розглядувані відносини регулюються спеціальним законодавством Законом України «Про міліцію», Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ, затв. Законом України № 3460-ІV від 22.02.2006р., та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затв. постановою КМ України № 114 від 29.07.1991р.

Як достовірно встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_1, починаючи з 27.09.2001р., проходив службу в органах внутрішніх справ, при цьому обіймав посаду дільничного інспектора сектору дільничних інспекторів міліції Сторожинецького РВ УМВС України у Чернівецькій обл. (а.с.8-9).

Відповідно до наказу начальника Сторожинецького РВ УМВС України у Чернівецькій обл. № 163 від 22.12.2009р. позивач був закріплений для несення чергування на виборчій дільниці № 2 виборчого округу № 205 (а.с.54).

15.01.2010р. біля 21 год. 30 хв. начальником Сторожинецького РВ УМВС України у Чернівецькій обл. на вказаній виборчій дільниці були виявлені закріплені за нею працівники міліції (ОСОБА_1 та ОСОБА_4М.), які перебували в стані алкогольного спяніння.

Згідно з висновком проведеного за вказаним фактом службового розслідування від 16.01.2010р. позивачем допущено грубе порушення дисципліни, що виразилося в перебуванні на службі в нетверезому стані, невиконанні функціональних обовязків працівника міліції, задіяного для охорони громадського порядку на виборчій дільниці та скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (а.с.32-34).

Згідно наказу начальника УМВС України у Чернівецькій обл. № 7 від 16.01.2010р. «Про грубе порушення дисципліни співробітниками міліції ОСОБА_4 та ОСОБА_1 та їх покарання» наказано звільнити позивача з органів внутрішніх справ.

На підставі наведеного наказом начальника УМВС України у Чернівецькій обл. № 7о/с від 16.01.2010р. позивача звільнено з органів внутрішніх справ за пп.«є» п.64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (а.с.7).

Відмовляючи в задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідачем під час проведення службового розслідування дотримані вимоги чинного законодавства, при цьому обовязку винесення окремого наказу про проведення службового розслідування не передбачено, а лише за результатами службового розслідування складається висновок; матеріалами справи і показаннями свідків підтверджено факт перебування позивача в стані алкогольного спяніння під час несення служби, через що у відповідача було достатньо підстав для застосування до позивача звільнення з органів внутрішніх справ як крайнього заходу дисциплінарного впливу, через що відсутні правові підстави для поновлення позивача на службі.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне підкреслити наступне.

Відповідно до пп.«є» п.64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.

Згідно з ст.1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Факт вчинення 15.01.2010р. ОСОБА_1 дисциплінарного проступку під час несення служби на виборчій дільниці, яке проявилося в його перебуванні в стані алкогольного спяніння, підтверджуються матеріалами проведеного службового розслідування, а також показаннями допитаних в суді першої інстанції свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_5, а також рапортами ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 (а.с.35-43).

В частині доводів апелянта про відсутність відповідного висновку про перебування його в стані алкогольного спяніння колегія суддів враховує ту обставину, що від проходження медичного огляду він відмовився; наведена відмова зафіксована відповідним актом про виявлення працівника в стані спяніння та відмову від проходження медичного огляду від 15.01.2010р. (а.с.44).

Також ОСОБА_1 під час проведення службового розслідування відмовився надавати письмові пояснення, покликаючись при цьому на положення ст.63 Конституції України (а.с.33).

Стосовно покликань апелянта про відсутність наказу про призначення службового розслідування щодо ОСОБА_1 колегія суддів враховує, що відповідно до приписів Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ та Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затв. наказом МВС України № 552 від 06.12.1991р., не передбачено обовязку відповідного керівника органу внутрішніх справ виносити окремий наказ про проведення службового розслідування.

Натомість наведеними актами покладено на відповідача обовязок під час проведення службового розслідування повно, обєктивно і всесторонньо дослідити подію порушення, наявність вини працівника в скоєнні порушення, мету та мотив порушення, обставини, що впливають на ступінь і характер відповідальності як помякшуючі та обтяжуючі обставини; характеристику особи, причини та умови, що сприяли скоєнню порушенню, що в розглядуваному випадку УМВС України в Чернівецькій обл. повністю виконано.

З огляду на викладене, відповідачем підставно та обґрунтовано розцінені дії позивача як грубе порушення дисципліни, що виразилося в перебуванні на службі в нетверезому стані, невиконанні функціональних обовязків працівника міліції, задіяного для охорони громадського порядку на виборчій дільниці та скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, а тому в органу внутрішніх справ було достатньо підстав для застосування до позивача звільнення з органів внутрішніх справ як крайнього заходу дисциплінарного впливу.

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Таким чином, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що заявлений позов не підлягає до задоволення з вищевикладених мотивів.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.94, ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 01.07.2010р. в адміністративній справі № 2а-1564/10/2470 залишити без задоволення, а згадану постанову суду без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя: Р.М.Шавель

Судді: А.М.Ліщинський

ОСОБА_11