Справа № 804/158/15
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2015-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"13" жовтня 2015 р. справа № 804/158/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко В.Є., Коршуна А.О.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗТВ"

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.02.2015 р. у справі №804/158/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗТВ"

до Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

про визнання протиправним та скасування рішення, -

встановив:

У січні 2015 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати недійсним результати позапланової виїзної перевірки, викладені у акті №3181/04-66-15-00/2025677 від 04.12.2014р. про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "ЗТВ" з питань дотримання вимог податкового законодавства з ПДВ по взаємовідносинам з ТОВ "ВЕЛАР-Д" за липень 2014 року.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.02.2015 р. в задоволенні позову відмовлено повністю. Постанова мотивована тим, відповідач діяв відповідно до чинного законодавства, висновки відповідача за результатом перевірки позивача є обґрунтованими, акт перевірки не є рішенням суб'єкта владних повноважень в розумінні ст.2 та ст.17 КАС України та не зумовлює будь-яких прав та обов'язків для суб'єкта господарювання.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач посилається порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Позивач, зокрема, зазначив, що ним було правомірно віднесено суму податку на додану вартість за договором №07/02 від 01.07.2014р. ТОВ "Велард-Д" в розмірі 128 234,00 грн. до складу податкового кредиту в лині 2014 року, а у відповідача не було жодних підстав для донарахування податкових зобов'язань з податку на додану вартість. Ані податковий орган в акті перевірки, ані суд першої інстанції не зазначив, що зміст договору №07/02 від 01.07.2014р. суперечить будь-якій нормі діючого законодавства.

Судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що в акті перевірки відповідачем було встановлено, що укладений позивачем договір з ТОВ "Велард-Д" сторонами було

виконано, послуги надані, первинні та бухгалтерські документи складені. Розбіжностей між податковими зобов'язаннями ТОВ "Велард-Д" та податковим кредитом позивача за липень 2014р. відповідачем не виявлено.

Судом було зроблено хибний висновок щодо невизнання первинних документів наданих позивачем під час проведення перевірки та при поданні позовної заяви до матеріалів справи первинними документами в розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України". В акті перевірки та в оскаржуваній постанові не розглядалося питання використання отриманих послуг, при цьому суд першої інстанції робить висновки про неможливість пов'язати надані ТОВ "Велард-Д" послуги з господарською діяльністю позивача.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову - про задоволення позову.

Представники сторін по справі, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що на підставі наказу від 04.12.2014р. та направлення від 04.12.2014р. №692 відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ "Велар-Д" за липень 2014р.

За результатом перевірки відповідачем складено акт від 04.12.2014 №3181/04-66-15-00/2025677 (далі - акт перевірки).

Відповідно до акту перевірки відповідачем було встановлено порушення п. 198.1, п. 198.3 ст. 198, п.201.1, п.201.4 ст.201 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість за липень 2014 року на суму 128 234 грн.

Зазначені висновки мотивовані тим, що проведені ТОВ "Велар-Д" роботи за договором №07/02 від 01.07.2014р. по пошуку об'єктів охорони для ТОВ "ЗТВ" не можливо пов'язати з господарською діяльністю ТОВ "ЗТВ", оскільки не виконано умови досліджень. Первинні документи не відповідають умовам договору №07/02 від 01.07.2014р. та вимогам щодо первинних документів. Тому, на думку відповідача, позивачем було неправомірно включено 128 234 грн. податку на додану вартість, сплаченого у складі вартості послуг за договором з ТОВ "Велар-Д", до податкового кредиту.

За висновком суду першої інстанції, позовні вимоги позивача є не обґрунтованими та задоволенню не підлягають, оскільки:

- роботи, що проведено ТОВ "Велар-Д" по пошуку об'єктів охорони для ТОВ "ЗТВ" не можливо пов'язати з господарською діяльністю підприємства ТОВ "ЗТВ", так як не виконано умови досліджень та первинні документи не відповідають умовам договору №07/02 від 01.07.2014р. і вимогам щодо первинних документів;

- підприємством не надано документів, що підтверджують зв'язок витрат, здійснених на отримання маркетингових послуг із власною господарською діяльністю;

- документи щодо маркетингових досліджень, які надані до перевірки, не мають підтвердження зв'язку з господарською діяльністю підприємства ТОВ "ЗТВ", тому підприємством ТОВ "ЗТВ" завищений податковий кредит в декларації за липень 2014 року на суму 128 234 грн.;

- акт перевірки не є рішенням суб'єкта владних повноважень та не зумовлює виникнення будь-яких прав та обов'язків для позивача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до п.п. 20.1.4. п. 20.1. ст. 20 Податкового кодексу України податковий орган має право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), в порядку встановленому цим кодексом, тобто таким чином податковий орган реалізує свої владні повноваження та функції щодо контролю за додержанням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків та зборів (обов'язкових платежів).

Відповідно до ст. 86.1 ст. 86 Податкового кодексу України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, то складається довідка.

Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, у строки визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов'язаний його підписати.

У разі незгоди платника податків з висновками акта такий платник зобов'язаний підписати такий акт перевірки із зауваженнями, які він має право надати разом з підписаним примірником акта або окремо у строки, передбачені цим Кодексом.

Отже, складання акта є обов'язком податкового органу, разом з тим акт є лише носієм інформації, необхідної для прийняття відповідного рішення посадовими особами податкового органу.

Платник податків, який вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені його права, свободи або інтереси, для їх захисту, у відповідності до ст. 6 КАС України, має право звернутися до адміністративного суду.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі, на виконання делегованих повноважень, якщо платник податків вважає, що цими рішеннями, дією чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші обмеження прав чи свобод (ст. 2, п.п. 1 п. 2 ст. 17 КАС України).

З наведених норм права вбачається, що платник податків на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дії чи бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки суб'єкта публічно-правових відносин.

Акт перевірки за своїм змістом не є рішенням суб'єкта владних повноважень, а також не є нормативно-правовим актом чи правовим актом індивідуальної дії, а відтак не створює і не припиняє права чи обов'язки, а лише фіксує певні обставини. Жодних управлінських висновків оскаржуваний акт не містить, вчинити обов'язкові дії позивачу він не приписує, та відповідно не порушує права свободи та інтереси осіб публічно-правових відносин.

Позивач не довів суду, що акт перевірки мав будь-які правові наслідки для підприємства, тому з колегія суддів погоджується висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог.

Проте, колегія суддів не погоджується з правовою оцінкою взаємовідносин позивача з ТОВ "Велар-Д" судом першої інстанції, оскільки це виходить за межі предмету дослідження в цій справі, тому такі висновки є передчасними.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗТВ" залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.02.2015 р. у справі №804/158/15 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, визначені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун