Справа № 1522/23437/12
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2015-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2015 р. Справа № 1522/23437/12

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Шенцева О.П.
Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Шеметенко Л.П.
судді Домусчі С.Д.
судді Запорожана Д.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2012 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі Одеський ОВК) про (з урахуванням уточнень):

- визнання протиправними дій;

- зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 перерахувати пенсію з урахуванням підвищення до пенсії як учаснику бойових дій, яке визначити, виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого відповідними законами України про затвердження прожиткового мінімуму на 2000 - 2004 роки та Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік», в розмірах: з 01 січня 2000 року 324,84 грн., з 01 січня 2001 року 373,15 грн., з 01 січня 2002 року 402 грн., з 01 січня 2003 року 402 грн., з 01 січня 2004 року 427,03 грн., з 01 січня 2005 року 498 грн.;

- стягнення недоотриманої суми пенсії за вказаний період.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що він є військовим пенсіонером, має статус учасника бойових дій, тому відповідно до пункту «г» статті 25 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» та частини 4 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на отримання підвищення до пенсії за вислугу років у розмірі 150% мінімальної пенсії за віком, однак, відповідач виплачував йому пенсію в меншому розмірі.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 20.07.2006 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 03.10.2006 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.07.2010 року вказані судові рішення скасовані, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2012 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано неправомірними дії Одеського ОВК щодо виплати не в повному обсязі ОСОБА_1 підвищення до пенсії як учаснику бойових дій в період з 01.01.2000 р. по 31.12.2005 р.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняття нової постанови про задоволення позову.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п.1 ч.1 ст.197 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач є пенсіонером Міністерства оборони України та має статус учасника бойових дій і йому призначено пенсію на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» з урахуванням надбавки за участь у бойових діях, розмір якої з 01.01.2000 р. був призначений згідно відповідних постанов Кабінету Міністрів України, а з 01.07.2006 р. підвищення до пенсії нараховується і виплачується в розмірі 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з п.22 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в редакції, яка діяла у період з 01.01.2000 року по 30.06.2006 року), учасники бойових дій мали право на підвищення пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, що виплачується замість пенсії в розмірі 150% мінімальної пенсії за віком, тому, ІНФОРМАЦІЯ_3 неправомірно не виплачував позивачу підвищення до пенсії у розмірі, передбаченому Законом, відповідно, позовні вимоги про визнання неправомірними дій Одеського ОВК підлягають задоволенню за період з 01.01.2000 року по 31.12.2005 року.

Також, суд першої інстанції виходив з того, що з 01.01.2007 року функції з призначення, виплати та перерахунку військових пенсій, що виконувались військовими комісаріатами були передані територіальним органам Пенсійного фонду України. Враховуючи, що ГУПФ України в Одеській області було залучено до участі у справі як відповідача лише 18.10.2012 року, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні іншій частині позову на підставі ст.ст. 99, 100 КАС України (в редакції, яка діяла на час подання позову).

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

В ухвалі Вищого адміністративного суду України від 16.07.2010 року (а.с.65-67), вказано на необхідність з`ясування при новому розгляді справи правової позиції відповідачів щодо можливості застосування до спірних правовідносин ст. 99 КАС України.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2012 року було залучено до участі у справі ГУПФ України в Одеській області як співвідповідача (а.с.85).

Разом з тим, в справі не міститься жодного доказу того, що вказана ухвала направлялась на адресу ГУПФ України в Одеській області, а також не має доказів повідомлення відповідачів: Одеського ОВК та ГУПФ України в Одеській області про дату, час і місце розгляду справи.

Таким чином, судом першої інстанції справу розглянуто без належного повідомлення відповідачів про дату, час і місце судового розгляду.

У зв`язку з цим, зобов`язала Одеський обласний військовий комісаріат та Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області надати до Одеського апеляційного адміністративного суду інформацію щодо правової позиції про можливість застосування до спірних правовідносин ст. 99 КАС України та повідомила Одеський ОВК і ГУПФ України в Одеській області про дату, час та місце розгляду даної справи апеляційним судом.

Представник Одеського ОВК в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, правову позицію по суті спору не висловив.

Разом з тим, ГУПФ України в Одеській області, як правонаступник з 2007 року усіх прав та обов`язків Одеського ОВК у питанні перерахунку і виплати військових пенсій, зазначило, що воно наполягає на застосуванні до спірних правовідносин ст. 99 КАС України.

Відповідно до ч.2 ст. 5 КАС України, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч.2 ст. 99, ч.1 ст. 100 КАС України (в редакції, яка діяла на час подання позову), для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Даний адміністративний позов подано у червні 2006 року.

Як зазначалось вище, один з відповідачів - ГУПФ України в Одеській області наполягає на відмові в задоволенні позову з підстав пропущення позивачем строку звернення до суду.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає необхідним відмовити у задоволенні позовних вимог за період з 01 січня 2000 року по 01 червня 2005 року (дата подання позову за вирахування одного року).

Стосовно правовідносин, які склалися між сторонами після 01 червня 2005 року, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту «г» статті 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року №2262-ХІІ (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які є ветеранами війни, та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», пенсії за вислугу років учасникам бойових дій, членам сімей, зазначеним у пункті 1статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а також дружинам (чоловікам) померлих інвалідів Великої Вітчизняної війни, які не одружилися вдруге, підвищуються на 150 процентів мінімальної пенсії за віком.

Таким чином, вихідним критерієм розрахунку підвищення до пенсії за вислугу років виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно з частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-ІV встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Редакція пункту 22 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яка передбачала, що учасники бойових дій мають право на підвищення пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, що виплачується замість пенсії в розмірі 150% мінімальної пенсії за віком, діяла лише до 30 червня 2006 року.

Таким чином, з 01 липня 2006 року позивач вже не мав права на підвищення пенсії в розмірі 150% мінімальної пенсії за віком.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню за період з 01 червня 2005 року по 01 липня 2006 року.

Законом України «Про затвердження прожиткового мінімуму на 2005 рік» від 19 жовтня 2004 року №2089-IV, прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність був затверджений у розмірі 332 грн.

Разом з тим, ст. 61 Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рiк» вiд 23 грудня 2004 року №2285-IV прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність був затверджений у розмірі 300 грн.

Враховуючи, що Закон України «Про Державний бюджет України на 2005 рiк» був прийнятий пізніше Закону України «Про затвердження прожиткового мінімуму на 2005 рік», колегія суддів вважає, що у 2005 році належить застосовувати прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність у розмірі 300 грн.

Таким чином, 150% від 300 грн. дорівнює 450 грн.

Відповідно до ст. 65 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» від 20 грудня 2005 року №3235-IV, прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, складає 350 грн.

150% від 350 грн. дорівнює 525 грн.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог шляхом:

- визнання протиправними дій Одеського ОВК щодо виплати не в повному обсязі ОСОБА_1 підвищення до пенсії як учаснику бойових дій в період з 01 червня 2005 року по 01 липня 2006 року;

- зобов`язання ГУПФ України в Одеській області зробити перерахунок і виплату ОСОБА_1 щомісячне підвищення до пенсії: за період з 01 червня 2005 року по 01 січня 2006 року у розмірі 450 грн.; за період з 01 січня 2006 року по 01 липня 2006 року у розмірі 525 грн. за вирахуванням сум підвищень до пенсії, які були виплачені ОСОБА_1 за вказані періоди.

Враховуючи, що судом першої інстанції порушені норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також, що висновки суду не відповідають обставинам справи, колегія суддів, керуючись п.п.3, 4 ч.1 ст. 202 КАС України вважає необхідним, скасовуючи постанову суду першої інстанції, прийняти нову постанову, якою задовольнити частково позовні вимоги ОСОБА_1 до Одеського ОВК, ГУПФ України в Одеській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії.

Керуючись ст.ст. 195, 197; п.3 ч.1 ст. 198; п.3, п.4 ч.1 ст. 202; ч.2 ст. 205; ст. 207; ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2012 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо виплати не в повному обсязі ОСОБА_1 підвищення до пенсії як учаснику бойових дій в період з 01 червня 2005 року по 01 липня 2006 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зробити перерахунок і виплатити ОСОБА_1 підвищення до пенсії:

- за період з 01 червня 2005 року по 01 січня 2006 року у розмірі 450 грн. щомісячно;

- за період з 01 січня 2006 року по 01 липня 2006 року у розмірі 525 грн. щомісячно,

за вирахуванням сум підвищень до пенсії, які були виплачені ОСОБА_1 за вказані періоди.

Відмовити у задоволенні інших позовних вимог.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п`ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Л Л.П. Шеметенко

Суддя: С.Д. Домусчі

Суддя: Д.В. Запорожан