Справа № 642/2780/14-а
Суддя: Бородіна О. В.
Дата ухвалення: 2014-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа №642/2780/14-а
№ 2-а/642/37/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2014 р. м. Харків

Суддя Ленінського районного суду м. Харкова Бородіна О.В., розглянувши у порядку скороченого провадження адміністративну справу за адміністративним позовом

ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Харкова, Головного управління Державного казначейства України в Харківській області про визнання неправомірними дій та бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Ленінського районного суду м. Харкова звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Управління пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Харкова, Головного управління Державного казначейства України в Харківській області, у якому просить суд визнати неправомірною бездіяльність відповідача, повязану з нездійсненням ним перерахунку нового розміру та виплаті протягом другого півріччя 2013 року та у поточному 2014 році довічного утримання відповідно до чинного законодавства України, та зобовязати першого відповідача здійснити повний розрахунок по сплаті усіх сум довічного грошового утримання за друге півріччя 2013 року та з початку 2014 року, які належать до виплати йому, виходячи з заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді на підставі довідок Харківського апеляційного господарського суду, виплатити заборгованість у розмірі 36 951 грн. 70 коп., та просить зобов"язати другого відповідача забезпечити перерахування Управлінню пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Харкова відповідних грошових коштів для своєчасного виконання обов"язків по виплаті позивачу щомісячного довічного утримання судді у відставці та відповідних сум грошового боргу за минулий період та відповідного судового рішення.

01 квітня 2014 року було винесено ухвалу про відкриття скороченого провадження в адміністративній справі на підставі ст. 183-2 КАС України.

Управлінню пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Харкова та Головному управлінню Державного казначейства України в Харківській області була направлена ухвала про відкриття скороченого провадження.

Перший відповідач надіслав заперечення у відповідності до ст. 183-2 КАСУ, просили відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначивши, що чинним законодавством не передбачено проведення перерахунку довічного грошового утримання іншим суддям у відставці, крім суддів Конституційного Суду України.

Від другого відповідача у відповідності до ст.183-2 КАСУ жодних заперечень або заяв не надійшло.

Згідно з положеннями ч.6 ст .71 КАС України, якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Частиною 4 ст.183-2 КАС України встановлено, що за результатами розгляду справи у скороченому провадженні суддя, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини, за наявності достатніх підстав приймає законне та обґрунтоване судове рішення.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, проаналізувавши чинне законодавство, встановив наступне.

Позивач є суддею Харківського апеляційного господарського суду у відставці на підставі постанови Верховної Ради України № 2864-УІ від 23.12.2010р. та наказу від 25.01.2011 р. Харківського апеляційного господарського суду.

Згідно довідки № 179 від 21.02.2014 року Харківського апеляційного господарського суду про розмір суддівської грошової винагороди судді апеляційного суду із вислугою років з 01.01.2013 р. складала 20187,20 грн.( з них 12 617,00 грн. - оклад; 7570,20 грн. - надбавка за вислугу років у розмірі 60%).

Згідно довідки № 180 від 21.02.2014 року Харківського апеляційного господарського суду про розмір суддівської грошової винагороди судді апеляційного суду із вислугою років з 01.12.2013 р. складала 21436,80 грн.( з них 13398,00 грн. - оклад; 8038,80 грн. - надбавка за вислугу років у розмірі 60%).

Згідно довідки № 181 від 21.02.2014 року Харківського апеляційного господарського суду про розмір суддівської грошової винагороди судді апеляційного суду із вислугою років з 01.01.2014 р. складає 21436,80 грн.(з них 13398,00 грн. - оклад; 8038,80 грн. - надбавка за вислугу років у розмірі 60%).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

У частині першій статті 126 Конституції України закріплено положення, згідно з яким незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів, закріплених у частині першій статті 126 Конституції України, є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, до яких, зокрема, відноситься і щомісячне довічне грошове утримання.

Статтею 22 Конституції України встановлено, що при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ч. 4 ст. 43 Закону України "Про статус суддів" від 15.12.1992 р. № 2862-Х1І (в редакції, яка діяла на момент виходу позивача у відставку) судді, який пішов у відставку, за наявності відповідного віку і стажу роботи виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 3 Закону України "Про державну службу". Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Пунктом 1 постанови Верховної Ради України "Про порядок введення в дію Закону України "Про статус суддів" від 15.12.1992 р. N 2863-ХІІ (в редакції від 19.03.1996 р.) передбачалось, що в разі зміни заробітної плати суддів розмір щомісячного довічного грошового утримання суді у відставці обчислюється виходячи з нового розміру заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді.

З 01.01.2011 року виплата щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці визначається ст. 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 №2453-УІ.

З 01.01.2012 року змінився розмір заробітної плати суддів у відповідності з вимогами ст. 129 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Відповідно до ч. 4 ст. 47 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" незалежність суддів забезпечується окремим порядком фінансування, організаційного забезпечення діяльності судів, установленим законом, належним матеріальним і соціальним забезпеченням суддів.

Статтею 129 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за вислугу років, перебування на адміністративній посаді в суді, науковий ступінь, роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці. Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат.

Згідно пункту 14 частини першої статті 92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України. Матеріальне та соціально-побутове забезпечення, в тому числі і заробітна плата суддів, є елементами статусу судді (статті 42 - 45 Закону України "Про статус суддів"). Збереження існуючого статусу судді, недопущення його скасування або звуження його змісту та обсягу є однією з основоположних гарантій незалежності судді (пункт 7.2 Рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року N 10-рп/2008).

Відповідно до п. 2.2 Рішення Конституційного Суду України № 3-рп/2013 від 03.06.2013 року у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 2, абзацу другого пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", статті 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці), визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Таким чином, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих судців і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

У п. 7 Рішення Конституційного Суду України № 3-рп/2013 від 03.06.2013 року зазначено що суб'єкт права на конституційне подання порушує перед Конституційним Судом України питання щодо відповідності Конституції України (конституційності) абзацу другого пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону N 3668 ("Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи"), зі змісту якого вбачається, що виплата пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) здійснюється суддям без індексації, без застосування положень частин другої, третьої статті 42 Закону України "Про загальнообов'язкові державне пенсійне страхування" та без проведення інших перерахунків, передбачених законами України.

Конституційний Суд України вважає, що Закон N 3668, поширюючи дію положень абзацу другого пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення", як вбачається з їх змісту, на правовідносини щодо виплати суддям пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) залишив незмінним зміст права на пенсію та щомісячне довічне грошове утримання суддів, але звузив обсяг цього права та встановив обмеження в перерахунках, передбачених законами України пенсій та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, чим знизив досягнутий рівень гарантій незалежності суддів. Таким чином, зазначені положення Закону N 3668 в частині поширення їх дії на Закон N 2453 («Про судоустрій і статус суддів») стосовно виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) суддів у відставці суперечать вимогам частини першої статті 126 Конституції України.

У зв'язку з чим, дія абзацу другого пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону N 3668 не поширюється на правовідносини щодо виплати суддям пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (п. 8 Рішення).

Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013 року № З-рп/2013 встановлено, що частина третя статті 138 Закону № 2453 у редакції Закону № 3668, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дняухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Натомість підлягає застосуванню частина третя статті 138 Закону № 2453 в редакції до змін, внесених Законом № 3668, а саме: Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Отже, право позивача на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в залежності від заробітку працюючого на відповідній посаді судді визначено ч. 3 ст. 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", а розрахунок проводиться на підставі ст. 129 вказаного Закону.

Враховуючи, зазначене, а також те, що щомісячне довічне грошове утримання позивачу було призначено до набуття чинностіЗаконом України "Про судоустрій і статус суддів" та Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", діє закон часу виходу позивача у відставку, тобто позивач має право на перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 84% (починаючи з 03.06.2014 року) винагороди судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Зобов'язання здійснювати перерахунок та виплату до подальшої зміни суддівської винагороди працюючого судді слід розуміти, що перераховане щомісячне довічне грошове утримання має виплачуватись до зміни винагороди працюючого судді, у разі такої зміни - позивач вправі звернутись з відповідною заявою до органів Пенсійного фонду про проведення перерахунку з наданням відповідних підтверджуючих документів про зміну винагороди.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не доведено правомірності непроведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1

При цьому, слід зазначити, що Рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок положень законів України визнаних неконституційними. До того ж, рішення КСУ є обов'язковим до виконання на всій території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Таким чином, суд не погоджується з обґрунтуваннями заперечень Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Харкова, стосовно того, що наявність прямо передбаченого порядку перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці тільки для суддів Конституційного Суду України, вказує на неможливість здійснення перерахунку суддям інших рівнів.

Також, суд зазначає що першим відповідачем не наведено жодних обгрунтувань з приводу того, у зв"язку з чим позивачу виплачується щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 12690 грн.

Так, забезпечення суддів регулюється розділом IX Закону №2453.

Згідно ст.138 ч.5 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", довічне щомісячне грошове утримання суддям у відставці виплачується Пенсійним фондом України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 129 Закону України №2453, суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України "Про Конституційний Суд України" та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до ч.2 ст. 129 цього ж Закону №2453, суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці.

Таким чином, поняття суддівської винагороди, визначене ч.2 ст. 129 Закону №2453, є комплексним, а перелік зазначених її складових - є сталим та вичерпним.

Отже, враховуючи положення ч.1 ст. 129 Закону №2453, слід зробити висновок про те, що іншого визначення поняття грошового забезпечення суддів діюче законодавство не передбачає.

При цьому, ще необхідно звернути увагу й на те, що Закон №2453 не містить жодних обмежень щодо включення будь-якого з вищезазначених елементів суддівської винагороди до складу довічного грошового утримання судді у відставці.

Враховуючи вищевикладену позицію щодо співвідношення та залежності розміру місячного довічного грошового утримання судді у відставці від розміру грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, слід зробити висновок щодо необхідності проведення перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці виходячи з усіх складових суддівської винагороди, передбаченої ст. 129 Закону №2453.

Окрім того, при цьому, ще слід вказати, що згідно із ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

При чому, у відповідності до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, представлені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про неправомірність дій Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Харкова та частковому задоволенню позовних вимог ОСОБА_1

У зв'язку з тим, що рішення Конституційного Суду України № 3-рп/2013 набрало сили 3 червня 2013 року , суд приходить до переконання про необхідність зобов'язання УПФУ в Ленінському районі м.Харкова провести ОСОБА_1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання на підставі ч.3 ст.138 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» і на підставі наданих довідок про заробітну плату працюючих суддів, починаючи з 3 червня 2013 року.

Разом з тим, на думку суду в частині позовних вимог щодо визначення конкретної суми перерахунку слід відмовити, оскільки, відповідно до діючого законодавства, суд не може підміняти державний орган, дії чи бездіяльність якого оскаржуються, здійснюючи замість неправомірних дій чи бездіяльності, які визнаються протиправними, інші дії, які б відповідали закону та належали до компетенції такого суб'єкта владних повноважень. Суд може лише визнати такі дії чи бездіяльність протиправними і зобов'язати відповідача провести нарахування та виплату належних сум допомоги відповідно до закону за конкретні періоди, а не визначати та стягувати якісь конкретні суми які підлягають до виплати.

Щодо позовних вимог стосовно зобов"язання Головного управління Державного казначейства України в Харківській області забезпечити перерахування Пенсійному фонду грошових коштів для здійснення виплат позивачу належних йому сум, то суд зазначає, що в цій частині позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Нормативно-правові акти, що регулюють питання виконання судових рішень:

- Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі - Закон);

- Закон України «Про виконавче провадження»;

- постанова Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників» (зі змінами).

01.01.2013 набрав чинності Закон, який встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобовязання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є:

- державний орган;

- державні підприємство, установа, організація;

- юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону Державна казначейська служба України (далі Казначейство України) здійснює виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду (бюджетна програма КПКВ 3504040 «Забезпечення виконання рішень суду, що гарантовані державою» (далі КПКВ 354040)).

Не підпадають під вимоги Закону та не виконуються за бюджетною програмою КПКВ 3504040 (взагалі Казначейством України):

1. Судові рішення, стягувачем за якими є державний орган, державне підприємство, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація, що належать до комунальної власності (відповідно до частини другої статті 2 Закону).

2. Судові рішення зобовязального характеру (наприклад, «зобовязати субєкта владних повноважень провести донарахування та виплату грошової допомоги (компенсації, заробітної плати); зобовязати субєкта владних повноважень вчинити дії щодо стягнення коштів; зобовязати провести видатки (виділити кошти, відкрити асигнування) відповідному субєкту владних повноважень; визнати дії протиправними та зобовязати субєкта владних повноважень здійснити перерахунок грошової допомоги (компенсації, заробітної плати)»).

Зазначена категорія судових рішень відповідно до частини першої статті 7 Закону виконується органами державної виконавчої служби.

3. Судові рішення, боржниками за якими є органи Пенсійного фонду України.

В органах Казначейства відсутні рахунки органів Пенсійного фонду України, з яких можна здійснювати безспірне списання коштів для виконання судових рішень, боржниками за якими є зазначені органи.

Фінансування пенсійних виплат та видатків на утримання органів Пенсійного фонду України проводиться не через рахунки відкриті в органах Казначейства, а через рахунки, відкриті в банках.

Законодавством України не передбачено повноважень органу Казначейства на здійснення списання коштів з рахунків боржника відкритих в банківських установах, натомість такі права мають органи державної виконавчої служби відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження».

Керуючись ст.ст. 6-14, 71, 183-2 КАС України,Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 126 Конституції України, Законом України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI (із змінами, внесеними згідно із Законом України від 08.07.2011 №3668-VI), суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Харкова, Головного управління Державного казначейства України в Харківській області про визнання неправомірними дій та бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління Пенсійного Фонду України в Ленінському районі міста Харкова щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання з 03 червня 2013 року у зв'язку зі збільшенням розміру заробітної плати працюючого судді відповідно до частини третьої статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» .

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Ленінськомц районі м. Харкова здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці за період з 03.06.2013 року по 30.11.2013 року у розмірі 84% грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді на підставі довідки Харківського апеляційного господарського суду про нарахування суддівської винагороди за відповідною посадою працюючого судді №179 від 21.02.2014 року, виходячи з розміру 20187,20 грн., без обмеження граничного розміру, та виплатити різницю між нарахованим та виплаченим грошовим утриманням за вказаний період.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Ленінськомц районі м. Харкова здійснити перерахунок та виплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці починаючи з 01.12.2013 року у розмірі 84% грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді на підставі довідок Харківського апеляційного господарського суду про нарахування суддівської винагороди за відповідною посадою працюючого судді №180 та № 181 від 21.02.2014 року, виходячи з розміру - 21436,80 грн., без обмеження граничного розміру, та виплатити різницю між нарахованим та виплаченим грошовим утриманням за вже сплачений період.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Харківського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя О.В. Бородіна