Справа № 2а-1576/11/0970
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2015-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2015 р. Справа № 50328/11/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Кудєрової О.В.,

представника відповідача Лаврука В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Калуської об'єднаної державної податкової інспекції Івано-Франківської області на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 червня 2011 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Рембудпостач» до Калуської об'єднаної державної податкової інспекції Івано-Франківської області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ТзОВ «Фірма «Рембудпостач» звернулось до суду з позовом до Калуської об'єднаної державної податкової інспекції Івано-Франківської області, яким просило скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 24.02.2011 року № /0, яким йому збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на 372519,00 грн., в тому числі 298015,00 грн. за основним платежем та 74504,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, і № /0, яким йому збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 301151,00 грн., в тому числі 240921,00 грн. за основним платежем та 60230,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 червня 2011 року позов задоволено.

Постанова мотивована тим, що позивач підтвердив факт здійснення господарських операцій з ПП «Партнер-Буд» належним чином оформленими документами, які відповідають вимогам, встановленим законодавством для первинних документів. Також суд зазначив, що податковий орган не довів наявності протиправного умислу та незаконної мети при укладенні позивачем угод з ПП «Партнер-Буд».

Постанову в апеляційному порядку оскаржив відповідач, вважає, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, суд порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить скасувати постанову та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що під час перевірки ПП «Партнер-Буд» було встановлено, що дане підприємство за період з 01.01.2009 року до 30.06.2010 року проводило операції на підставі нікчемних правочинів, зокрема, з ТзОВ «Фінпром Груп», ТзОВ «ВКП Трейд Центр» і ТзОВ «Будєвростандарт», оскільки згідно з матеріалами перевірок даних контрагентів встановлено їх відсутність за місцезнаходженням, а також відсутність у них майна, інших матеріальних і трудових ресурсів, основних фондів, складських приміщень, транспортних засобів тощо. Також в ході проведення перевірки та відповідно до наданого ТзОВ «Фірма «Рембудпостач» на ТОВ «Карпатнафтохім» списку працівників ПП «Партнер-Буд», яким видавались перепустки для входу на територію виробництва ТОВ «Карпатнафтохім»в 2009-2010 роках субпідрядних організацій та фактичних виконавців будівельно-монтажних робіт, перевіряючими зроблено висновок, що субпідрядні організації (ТзОВ «ВКП«Трейд-Центр», ТзОВ «Фінпром Груп», ТзОВ «Будєвростандарт») не виконували роботи на об'єктах будівництва ТзОВ «Карпатнафтохім». Наведене, на думку податкового органу, свідчить про відсутність у ПП «Партер-Буд» об'єктів оподаткування, які підпадають під визначення ст. ст. 3, 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в частині укладення договорів та проведених фінансово-господарський операцій ПП «Партер-Буд» з ТзОВ «Фінпром Груп», ТзОВ «ВКП Трейд Центр» та ТзОВ «Будєвростандарт», що в свою чергу свідчить про відсутність реального виконання господарських операцій ТзОВ «Фірма «Рембудпостач» з ПП «Партнер-Буд».

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Як встановив суд, в період з 24.01.2011 року до 04.02.2011 року працівники Калуської об'єднаної державної податкової інспекції Івано-Франківської області провели документальну позапланову виїзну перевірку ТзОВ «Фірма «Рембудпостач» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні взаєморозрахунків з ПП «Партнер-Буд» за період з 01.01.2009 року до 30.06.2010 року, за результатами якої складено акт від 08.02.2011 року № 115/2303/22191495.

В акті перевірки зазначено про встановлення фактів порушення позивачем п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємства», в результаті чого підприємством занижено податок на прибуток за період перевірки на загальну суму 298015,00 грн., та пп. пп. 7.2.1, 7.2.4, 7.2.6 п.7.2, пп. пп. 7.4.1, 7.4.5 п. 7.4, пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого підприємством занижено податок на додану вартість за період перевірки на загальну суму 272794,00 грн.

На підставі акту перевірки Калуська об'єднана державна податкова інспекція Івано-Франківської області прийняла податкові повідомлення-рішення від 24.02.2011 року № /0, яким ТзОВ «Фірма «Рембудпостач» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на 372519,00 грн., в тому числі 298015,00 грн. за основним платежем та 74504,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, і № /0, яким ТзОВ «Фірма «Рембудпостач»збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 301151,00 грн., в тому числі 240921,00 грн. за основним платежем та 60230,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

ТзОВ «Фірма «Рембудпостач» оскаржило дані податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку, однак його скарги були залишені без задоволення, а рішення без змін.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень з таких підстав.

Питання визначення платників податку на додану вартість, об'єкти, базу та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету до 01.01.2011 року регулювались Законом України «Про податок на додану вартість», питання щодо податку на прибуток підприємств - Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Пунктом 1.32 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин) було визначено, що господарська діяльність - це будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи.

Відповідно до п. 5.1. ст. 5 цього Закону валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно з пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 цього Закону до складу валових витрат включаються: суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

А згідно з абз. 4 пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 даного Закону не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість» (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин) податковий кредит визначається як сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 цього Закону податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку із придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу).

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит згідно з пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 цього Закону є дата здійснення першої з наступних подій: дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг) або дата отримання податкової накладної.

Відповідно до пп. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 цього Закону податкова накладна має містити: порядковий номер податкової накладної, дату її виписування, назву юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, податковий номер платника податку (продавця та покупця), місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм), повну назву отримувача, ціну продажу без врахування податку, ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні, загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Згідно з пп. 7.2.3 п. 7.2 ст. 7 Закону податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг). Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом.

Згідно з пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 даного Закону не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Відповідно до пп. 7.2.4. п. 7.2 ст. 7 цього Закону право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону, а згідно з п. 9.6 ст. 9 цього Закону свідоцтво про реєстрацію особи як платника податку на додану вартість діє до дати його анулювання.

Відповідно до пп. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 цього Закону датою виникнення податкових зобов'язань з поставки товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці, а у разі поставки товарів (робіт, послуг) за готівкові грошові кошти - дата їх оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої - дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника податку; або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) платником податку.

На підставі аналізу наведених норм колегія суддів дійшла висновку, що формування підприємством валових витрат та податкового кредиту не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

При цьому, якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо декларування податкового зобов'язання чи сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо включення сум податку, сплачених ним в ціні придбаних товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту. Однак дані обставини не тягнуть за собою нікчемність всіх правочинів, які вчинялися підприємством з моменту державної реєстрації та самі по собі не можуть свідчити, що ці правочини укладені з метою, яка суперечить інтересам держави і суспільства.

Водночас колегія суддів зазначає, що необхідною умовою для віднесення вартості придбаних товарів (робіт, послуг) до складу валових витрат, а сум податку на додану вартість, сплачених в ціні цих товарів (робіт, послуг), до податкового кредиту, є факт реальності придбання таких товарів (робіт, послуг), для чого відповідні витрати платника податків мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції та є підставою для формування податкового обліку.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.

В контексті наведеного вище колегія суддів враховує наступне.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що господарські зобов'язання між ТзОВ «Фірма «Рембудпостач» та ПП «Партнер-Буд» фактично були виконані, що підтверджується наступними обставинами і належним чином оформленими первинними документами, які надані позивачем та досліджені судом.

Як встановив суд, в період, що перевіряється, ТзОВ «Фірма «Рембудпостач» (підрядник) укладало з ТзОВ «Карпатнафтохім» (замовник) договір підряду на виконання робіт з будівництва «Установки по виробництву ПВХ суспензійного потужністю 330 тис. тон в рік», що знаходиться в м. Калуші Івано-Франківської області.

Для виконання своїх зобов'язань за цим договором ТзОВ «Фірма «Рембудпостач» уклало з ПП «Партнер-Буд» договір субпідряду від 23.07.2008 року № 2307/08.

В свою чергу ПП «Партнер-Буд» для виконання спеціальних робіт залучило спеціалізовані будівельні організації, які мають право на виконання спеціалізованих робіт, а саме ТзОВ «Фінпром Груп», ТзОВ «ВКП Трейд Центр» і ТзОВ «Будєвростандарт».

Фактичне виконання ТзОВ «Фірма «Рембудпостач» своїх зобов'язань перед замовником та виконання ПП «Партнер-Буд» своїх зобов'язань перед позивачем за зазначеними вище договорами підтверджується актами приймання виконаних підрядних робіт форми КБ-2в, робочими актами прийомки об'ємів виконаних субпідрядних робіт за відповідні періоди (місяці), протоколами виробничих нарад, списком працівників ПП «Партнер-Буд», яким видавались перепустки для входу на територію виробництва ТзОВ «Карпатнафтохім» в 2009-2010 роках.

Всього за вказані вище періоди ПП «Партнер-Буд» надало ТзОВ «Фірма «Рембудпостач» робіт на загальну суму 2592238,8 0 грн., в тому числі податок на додану вартість 301151,00 грн.

ТзОВ «Фірма «Рембудпостач» оплатило отримані субпідрядні роботи частково в сумі 2126291,84 грн. шляхом перерахування коштів на рахунок ПП «Партнер-Буд», що підтверджується виписками з банківських рахунків позивача, а також не заперечується відповідачем.

Також на підставі зазначених господарських операцій ПП «Партнер-Буд» виписало податкові накладні на вказані суми податку на додану вартість.

Зазначені суми позивач включив до складу валових витрат, а суми податку на додану вартість, сплачені в ціні послуг - до складу податкового кредиту у відповідних податкових періодах.

Крім того, відповідно до ст. 91 Цивільного кодексу України цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Цивільна правоздатність юридичної особи може бути обмежена лише за рішенням суду.

На момент здійснення господарських операцій з позивачем ПП «Партнер-Буд» було зареєстроване у встановленому порядку, не було виключене з ЄДРПОУ, перебувало на обліку в органах державної податкової служби, було зареєстроване платником податку на додану вартість, а також мало ліцензію Державного комітету України у справах містобудування та архітектури.

Крім того, колегія суддів враховує, що, як вбачається з акта перевірки, працівники відповідача досліджували виконання договорів між позивачем і його замовником, які приймали виконані роботи, чим додаткового підтверджується фактичне виконання ПП «Партнер-Буд» робіт (послуг), передбачених договорами субпідряду.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з ч. 2 ст. 3 цього Закону, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно з ч. 1 ст. 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Як вбачається з наведених вище документів, вони відповідають вимогам до первинних документів, встановленим Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», та надавались відповідачу при проведенні перевірки.

Також зазначені податкові накладні не мали недоліків, а порядок їх заповнення відповідає чинному на момент їх виписки законодавству.

Отже, з дня отримання податкових накладних у позивача виникло право формувати валові витрати та податковий кредит по взаєморозрахунках з ПП «Партнер-Буд».

Доводи апелянта про те, що за результатами перевірки ПП «Партнер-Буд» було встановлено відсутність факту отримання ним будівельно-монтажних робіт від ТзОВ «ВКП «Трейд-Центр», ТзОВ «Фінпром Груп» і ТзОВ «Будєвростандарт» згідно з укладеними між ними договорами субпідряду, на думку колегії суддів, також не спростовують факту реальності зазначених вище господарських операцій між ТзОВ «Фірма «Рембудпостач» і ПП «Партнер-Буд», оскільки позивач не мав жодних господарських відносин з ТзОВ «ВКП «Трейд-Центр», ТзОВ «Фінпром Груп» і ТзОВ «Будєвростандарт», а відносини безпосереднього контрагента позивача ПП «Партнер-Буд» з цими підприємствами не мають безпосереднього впливу на факт реальності господарських операцій, вчинених між ТзОВ «Фірма «Рембудпостач» і ПП «Партнер-Буд».

Крім того, податковий орган, роблячи висновки про відсутність між зазначеними підприємствами господарських відносин, вказує на нікчемність укладених між ними договорів, оскільки такі вчинено без мети настання реальних наслідків.

Щодо таких доводів апелянта колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Статтею 228 цього Кодексу передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею, як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (ст. 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за ст. 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту розірвання, визнання недійсними чи неукладення правочинів між позивачем та його контрагентом.

Крім того, відсутні докази порушення позивачем при укладанні (виконанні) правочину конституційних прав чи свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконного володіння ним внаслідок укладання та виконання договору (згідно зі ст. 228 Цивільного кодексу України), як і не доведено вини позивача та наявності умислу при укладенні угод.

Разом з тим слід зазначити, що одним з основних завдань органів державної податкової служби є здійснення контролю дотримання податкового законодавства і надання роз'яснень законодавства з питань оподаткування платникам податків. Жодним законом не передбачено право органу державної податкової служби самостійно, в позасудовому порядку визнавати нікчемними правочини і дані, вказані платником податків в податкових деклараціях.

Також колегія суддів враховує, що постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.05.2011 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2014 року, було відмовлено у задоволенні позову заступника прокурора Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську до ПП «Партнер-Буд" про стягнення на користь держави вартості послуг в розмірі 3518194,00 грн., отриманих за нікчемними правочинами, укладеними з ТзОВ «ВКП «Трейд-Центр», ТзОВ «Фінпром Груп», ПП «Західпромінвестбуд» і ТзОВ «Будєвростандарт».

В ході розгляду даної справи суд дійшов висновку, зокрема, що позивачем також не було обґрунтовано належним чином і доведено у встановленому законом порядку, що угоди порушують публічний порядок, суперечать моральним засадам суспільства та спрямовані на заволодіння майном держави. Позивачем лише зазначено без відповідних доказів про відсутність реальності поставок товарів (робіт, послуг), які економічно необхідні для виконання такого постачання або здійснення діяльності тощо, що може свідчити про відсутність необхідних умов для здійснення відповідної господарської, економічної діяльності як відповідачем, так і його контрагентом.

Також колегія суддів бере до уваги, що, як підтверджується листом т.в.о начальника Відділу податкової міліції Калуської об'єднаної державної податкової інспекції Івано-Франківської області від 11.03.2011 року № 1195/10/26-34/1004, в порушенні кримінальної справи щодо генерального директора та головного бухгалтера ТзОВ «Фірма «Рембудпостач» за вчинення ними злочинів, передбачених ч. 1 ст. 212, ст. 366, ст. 364 Кримінального кодексу України, відмовлено на підставі п. 2 ст. 6 Кримінально-процесуального кодексу України (за відсутністю в діянні складу злочину).

Крім того, оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням від 24.02.2011 року № /0 податковим органом з посиланням на висновки щодо нікчемності укладеного договору субпідряду позивачу також донараховано зобов'язання по податку на додану вартість в сумі 2510,00 грн. в зв'язку із порушенням ним «Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість».

Однак, як встановлено судом, вказане порушення жодним чином не відображене у висновках перевірки, а також відповідач не надав актів камеральної перевірки з приводу поданих декларацій з податку на додану вартість, які б слугували підставою для донарахування вказаного податкового зобов'язання.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Калуської об'єднаної державної податкової інспекції Івано-Франківської області залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 червня 2011 року у справі № 2а-1576/11/0970 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Рембудпостач» до Калуської об'єднаної державної податкової інспекції Івано-Франківської області про скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді Л.Я. Гудим

В.В. Святецький

Ухвала складена в повному обсязі 19.10.2015 року