Справа № 15209/10/2070
Суддя: Самойлова В.В.
Дата ухвалення: 2011-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

16 лютого 2011 р. № 2-а- 15209/10/2070

Харківський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Самойлової В.В.

за участю секретаря судового засідання - Міхно А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Зміївському районі у Харківській області про скасування податкових повідомлень - рішень,

встановив:

ФОП ОСОБА_1 звернувся до належного суду з адміністративним позовом, в якому просить скасувати податкові повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Зміївському районі у Харківській області № /0 та № /0 від 24.06.2010 р., прийняті стосовно нього, а також стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 3,40 грн. та послуги адвоката в розмірі 50000 грн.

Позивач обґрунтовує свої вимоги наступним чином.

Так, він посилається на те, що при проведенні перевірки податковим органом та при оформленні її результатів мало місце не дотримання вимог податкового законодавства, висновки акту перевірки базуються на припущеннях і не підтверджуються об'єктивними даними, а оскаржувані податкові повідомлення - рішення прийняті з порушенням норм діючого законодавства України, що є підставою для їх скасування.

А також зазначив, що 29 червня 2010 року між ним та адвокатом ОСОБА_2 укладено договір про надання правової допомоги, за умовами якого адвокат за дорученням фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 здійснює надання йому оплатної правової допомоги по адміністративному спору з Державною податковою інспекцією у Зміївському районі у Харківської області про скасування податкових повідомлень - рішень № /0, /0 від 24.06.2010р. та відповідно до квитанції № 0260 від 29.06.2010 р. загальна сума гонорару складає 50000 грн., а тому зазначені кошти підлягають стягненню з відповідача.

В судовому засіданні представник позивача за довіреністю ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представники відповідача за довіреністю ОСОБА_3, ОСОБА_4 проти позову заперечували, посилаючись на те, що під час проведення вказаної перевірки та складанню акту перевірки фахівці відповідного податкового органу діяли згідно до вимог чинного податкового законодавства, а прийняті за результатами перевірки рішення є законними, у зв'язку з тим, що у складеному за результатами перевірки акті були зафіксовані порушення вимог Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб", Декрету України "Про прибутковий податок з громадян" Закону України "Про податок на додану вартість", Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", за що у відповідності до Закону України "Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" позивачу були визначені відповідні податкові зобов'язання на підставі оскаржуваних рішень.

Заслухавши сторони, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За матеріалами справи судом встановлено, що уповноваженими особами Державної податкової інспекції у Зміївському районі у Харківській області була проведена планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2008 року по 31.12.2009 року, за результатами якої 10.06.2010 року було складено акт перевірки № 933/17-0-25/НОМЕР_1, де були зафіксовані порушення вимог податкового законодавства, а саме:

- п. 1.2 ст. 1, пп. 4.2.1 п. 4.2 ст. 4 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб";

- абз. 1 ст. 13 Декрету КМУ "Про прибутковий податок з громадян";

- п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", що призвело на думку податкового органу до заниження позивачем податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 4 кв. 2009 року на суму 36865,32 грн.;

- пп. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3, пп. 7.3.1 п. 7.3, пп.7.4.1 п. 7.4, пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість", що призвело до заниження ФОП ОСОБА_1 ПДВ за перевіряємий період на суму 353988,79 грн.

За наслідками вказаного акту перевірки відповідачем були прийняті податкові повідомлення-рішення від 24.06.2010 р. № /0 та № /0, згідно з якими позивачу було визначено суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) за платежем: податок на додану вартість у розмірі 353988,79 грн. та податок з доходів фізичних осіб 36865,32 грн.

Із зазначеними рішеннями суб'єкта владних повноважень суд не погоджується, виходячи з наступного.

Так, відповідно до вимог статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, де передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку відповідач не надав належних доказів правомірності оскаржуваних рішень, оскільки, як вбачається з наявних письмових доказів факт вказаних порушень позивачем вимог податкового законодавства не знайшов свого підтвердження при судовому розгляді та спростовується наступним.

За матеріалами справи вбачається, що перевіркою, проведеною відповідним податковим органом, були встановлені вищезазначені порушення податкового законодавства з боку позивача, що не узгоджується з приписами останнього, з огляду на наступне.

Так, правовідносини, що виникають у зв'язку з формуванням платником податку на прибуток валових витрат та податкового кредиту, регулюються статтею 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств".

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" визначальною ознакою валових витрат є їх зв'язок з господарською діяльністю платника податку. При цьому неодмінною характерною рисою господарської діяльності в податкових правовідносинах є її направленість на отримання доходу в грошовій, матеріальній чи нематеріальній формах (пункт 1.32 статті 1 цього Закону).

Підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статі 5 цього ж Закону встановлено, що до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією і веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) та охороною праці з урахуванням обмежень, установлених підпунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Відповідно до Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" від оподаткування звільняються доходи від реалізації маслопереробного обладнання.

Суд звертає увагу, що ОСОБА_5, як платник податку на додану вартість, в IV кварталі 2009 р., також здійснював операції з продажу товарів (робіт, послуг), що оподатковуються податком на додану вартість, у зв'язку з чим податок на додану вартість, сплачений у складі витрат на придбання товарів (робіт, послуг), які відносяться до складу валових витрат, та основних фондів і нематеріальних активів, що підлягають амортизації, включається відповідно до валових витрат або балансова вартість відповідної групи основних фондів збільшується на суму, що не включена до складу податкового кредиту такого платника податку згідно Закону України "Про податок на додану вартість".

Також суд зазначає, що Інструкція про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, затверджена наказом Головної державної податкової інспекції України від 21.04.1993р. № 12 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 19.06.1993р. за № 64, не містить пп. 19.1.1 п. 19.1 ст. 19, на порушення чого послався контролюючий орган в ОСОБА_3 перевірки.

Також суд не погоджується з висновком податкового органу, що міститься в акті перевірки, щодо не включення до складу податкових зобов'язань по відвантаженій продукції ФОП ОСОБА_6 за вересень 2009 р. в загальній сумі 1050000 грн. (в т. ч. ПДВ 175000); по відвантаженій продукції ТОВ Агрофірма "Іванівський лан"; оплату за виконання підрядних робіт ТОВ "Агросвіт" за лютий, березень, квітень 2009 р., в загальній сумі 600761,0 грн. (в т. ч. ПДВ 100126,82 грн.); оплату по відвантаженій продукції за маслопереробне обладнання за жовтень, листопад, грудень 2009р., оскільки він зроблений без повного та всебічного з'ясування обставин справи.

Виходячи з приписів пункту 1.7 статті 1 Закону України "Про податок на додану вартість" податковий кредит це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначене згідно з цим Законом, а підпунктом 7.4.1. пункту 7.4 статті 7 цього ж Закону встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (робіт, послуг), але не вище рівня звичайних цін, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (робіт, послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Крім того, право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (роботи, послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

У відповідності до підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), які не підтверджені податковими накладними. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Підпунктом 7.2.3 пункту 7.2 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" встановлено, що податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг).

За змістом підпункту 7.2.4 пункту 7.2 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону.

Законом України "Про податок на додану вартість" передбачено, платник податку веде реєстр отриманих та виданих податкових накладних у документальному або електронному вигляді за його вибором, у якому зазначаються порядковий номер податкової накладної, дата її виписки (отримання), загальна сума та сума нарахованого податку, а також реєстраційний номер платника податку продавця, який надав податкову накладну такому платнику податку.

Відповідно п. 7.2.8. Закону України "Про податок на додану вартість" за наявності оригіналу податкової накладної не включення її до зазначеного реєстру не є підставою для відмови у зарахуванні суми податку, визначеної у такій податковій накладній, до складу податкового кредиту такого платника податку.

Виходячи з приписів ст. 19 ч. 2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 статті 9 КАСУ суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 ч. 1 КАСУ завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Таким чином, відповідна сторона - ДПІ у Зміївському районі м. Харкова не дотримала вимоги закону про захист охороняємих прав та інтересів юридичної особи у сфері публічно-правових відносин, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому її рішення як суб'єкта владних повноважень є неправомірними, що дає суду правові підстави для задоволення адміністративного позову в цій частині.

В частині, що стосується стягнення з відповідача, витрат понесених позивачем на правову допомогу в сумі 50000 грн., суд відмовляє в їх задоволенні, враховуючи положення ст. 90 КАСУ, де передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. В даному випадку позивач не підпадає під перелік останнього.

Відповідно до вимог ст. 94 КАСУ позивачеві підлягають відшкодуванню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі у сумі 3,40 грн. за рахунок Державного бюджету.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 11, 70, 71, 90, 94, 159, 160, 162 КАСУ, суд, -

постановив:

Позов задовольнити частково.

Скасувати податкові повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Зміївському районі у Харківській області № /0 та № /0 від 24.06.2010 р., прийняті стосовно фізичної особи - підприємця ОСОБА_1.

Відшкодувати ОСОБА_1 за рахунок Державного бюджету України судовий збір у розмірі 3,40 грн.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог щодо відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 50 000 грн.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд протягом 10 днів з дня її проголошення, а в разі складання постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАСУ- з дня отримання копії постанови, шляхом подачі апеляційної скарги, з направленням її копії до апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 18.02.2011 року.

Суддя Самойлова В.В.