Справа № 817/1185/15
Суддя: Гломб Ю.О.
Дата ухвалення: 2015-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/1185/15

19 жовтня 2015 року м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Гломба Ю.О. за участю секретаря судового засідання Маринич В.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

третя особа позивача: представник ОСОБА_2,

відповідача: представник ОСОБА_3,

третя особа відповідача: ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_5

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_6 сільська рада

до Управління Держземагентства у Рівненському районі Рівненської області третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4
про визнання відмови протиправною,
ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до Управління Держземагентства у Рівненському районі Рівненської області про визнання протиправною відмову від 01.04.2015 №08-33-03/216 у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,16га, за рахунок земель житлової та громадської забудови, яка розташована на території ОСОБА_6 сільської ради Рівненського району Рівненської області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відмова Управління Держземагентства у Рівненському районі Рівненської області у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є протиправною, яка позбавляє можливості позивача реалізувати своє право в одержані у власність земельної ділянки.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та суду пояснив, що мотивуючи відмову у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_5 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,16га, відповідач посилається на відсутність документів, які обґрунтовують розмір земельної ділянки, так як частина такої ділянки 0,0088га належить до земель загального користування населених пунктів (вулиці, проїзди, тощо), що є безпідставним, оскільки розробником такого проекту землеустрою, ФОП ОСОБА_7, для його погодження було подано всі необхідні документи. Так, протоколом земельної комісії від 03.11.2014, затвердженого рішенням ОСОБА_6 сільської ради від 27.11.2014 №717, встановлено, що у Генеральному плані с.Обарів Рівненського р-ну Рівненської обл. по вул.Глибока дорога загального користування не нанесена, та згідно з формою 6-зем по ОСОБА_6 сільській раді дана земельна ділянка не відноситься до земель загального користування. Разом з тим, на підставі даного висновку відбулося погодження меж земельної ділянки із суміжними землевласниками. Крім того, з листа Відділу містобудування, архітектури та будівництва Рівненської районної державної адміністрації Рівненської області від 18.02.2015 №83 вбачається, що при погодженні даного проекту землеустрою відсутні будь-які зауваження. Таким чином, відмова Управління Держземагентства у Рівненському районі Рівненської області у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_5, не ґрунтується на нормах чинного законодавства та фактичних обставинах, а тому не може вважатися правомірною. Просив позов задовольнити повністю.

До початку розгляду справи по суті, судом залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_6 сільську раду Рівненського району Рівненської області (далі - ОСОБА_6 сільська рада).

У судовому засіданні представник третьої особи, ОСОБА_6 сільської ради, суду пояснила, що ніхто із суміжних землевласників позивача не користується згаданою частиною земельної ділянки крім ОСОБА_5, яка використовує її як під`їзд до свого домоволодіння. Крім того, у відомостях, які знаходяться в сільській раді, визначена загальна площа земель загального користування, а тому розміри частини земельної ділянки з площею 0,0088га не можливо визначити.

Відповідачем позов не визнано з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Представник відповідача у судовому засіданні надав пояснення, які повністю співпадають з позицією, що викладена в письмових запереченнях, та зокрема пояснив, що в ході перевірки документації наданої для погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_5 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,16га, було встановлено відсутність документів, які обґрунтовують розмір земельної ділянки, так як частина такої ділянки площею 0,0088га належить до земель загального користування населених пунктів (вулиці, проїзди, тощо), а тому даний проект землеустрою не підлягав погодженню, оскільки передача такої земельної ділянки у приватну власність суперечить вимогам ст.ст.38, 39, 83 Земельного кодексу України. Зазначив, що підставою для прийняття оспорюваного рішення слугувала довідка з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями (за даними форми №6-зем) від 29.12.2014 №04-17/2523, у якій зазначено, що частина земельної ділянки площею 0,0088га, відноситься до земель загального користування населених пунктів (вулиці, проїзди, тощо). Разом з тим, згідно з протоколом земельної комісії від 03.11.2014, затвердженого рішенням ОСОБА_6 сільської ради від 27.11.2014 №717, суміжний землевласник, ОСОБА_4, відмовився погоджувати акт перенесення в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки позивача, оскільки частина земельної ділянки площею 0,0088га відноситься до земель загального користування (дорога). Вказав, що наявність земельної ділянки площею 0,0088га віднесеної до земель загального користування (дорога), підтверджується технічною документацією із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на землю, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_4, яка розташована на території ОСОБА_6 сільської ради Рівненського району Рівненської області, та є суміжною із земельною ділянкою позивача. Вважає, що рішення відповідача від 01.04.2015 №08-33-03/216 є таким, що прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, з урахуванням усіх обставин, що мали значення для його прийняття. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В ході судового розгляду, за обґрунтованим клопотанням представника відповідача, судом залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_4.

У судовому засіданні третя особа, ОСОБА_4, заперечення відповідача підтримав та суду пояснив, що задоволення вимог позивача призведе до перенесення в натурі (на місцевість) меж земельної ділянки площею 0,0088га, яка проходить на плані зазначеному в державному акті, виданого на його ім`я, з позначкою «землі загального користування (дорога)».

Заслухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, повно і всебічно зясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд вважає, що у задоволені позову слід відмовити з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 20.03.2015 розробник документації із землеустрою ФОП ОСОБА_7 звернувся до Управління Держземагентства у Рівненському районі Рівненської області з клопотанням про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_5 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,16га, за рахунок земель житлової та громадської забудови (під одно- та двоповерховою житловою забудовою), яка розташована на території ОСОБА_6 сільської ради Рівненського району Рівненської області (а.с.31).

01.04.2015 відповідачем було прийнято рішення №08-33-03/216 про відмову у погодженні даного проекту землеустрою, оскільки у ньому відсутні документи, що обґрунтовують розмір земельної ділянки, так як частина такої ділянки належить до земель загального користування населених пунктів (вулиці, проїзди, тощо) (а.с.8).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Згідно зі ст.14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст.116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч.2 ст.116 ЗК України).

Згідно з ч.2 ст.120 Земельного кодексу України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до ч.1 ст.122 Земельного кодексу України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Так, 24.07.2014 позивач звернулася із заявою до ОСОБА_6 сільської ради про передачу у власність земельної ділянки площею 0,16га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.57), на який вона набула право власності на підставі договору дарування від 31.08.2005 зареєстрованого в реєстрі за №1-941 (а.с.65).

Розглянувши дану заяву, 25.08.2014 ОСОБА_6 сільською радою було прийнято рішення №671 про надання дозволу ОСОБА_5 на складання проекту відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,16га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у власність за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення (рілля) по вул.Глибока, 14 в с.Обарів Рівненського р-ну Рівненської обл. (а.с.58).

В результаті чого, 10.10.2014 ОСОБА_5 звернулася із заявою до ФОП ОСОБА_7 про виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,16га, за рахунок земель житлової та громадської забудови (під одно- та двоповерховою житловою забудовою), яка розташована на території ОСОБА_6 сільської ради Рівненського району Рівненської області (а.с.7).

Відповідно до ч.6 ст.186 Земельного кодексу України, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, і затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Частиною 4 статті 186-1 Земельного кодексу України визначено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

Пунктом 1 Положення про Державне агентство земельних ресурсів України, затвердженого Указом Президента України від 08.04.2011 №445/2011 (далі Положення №445/2011) визначено, що центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів та топографо-геодезичної і картографічної діяльності є Державне агентство земельних ресурсів України (Держземагентство України), яке входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері земельних відносин та топографо-геодезичної і картографічної діяльності.

Держземагентство України здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, а також через міськрайонні, міжміські, міжрайонні територіальні органи (п.7 Положення №445/2011).

Пунктом 1 Положення про Управління (Відділ) Держземагентства у районі, затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 10.05.2012 №258, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.05.2012 за №852/21164 (далі Положення №258), який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що Управління (Відділ) Держземагентства у районі (далі - Управління (Відділ)) є територіальним органом Державного агентства земельних ресурсів України та підпорядковане Держземагентству України та відповідно Республіканському комітету по земельних ресурсах Автономної Республіки Крим, Головному управлінню Держземагентства в області.

Згідно з п.4.21. Положення №258 (яке діяло на момент виникнення спірних правовідносин), Управління (Відділ) відповідно до покладених на нього завдань у межах, визначених законодавством, бере участь у погодженні документації із землеустрою.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 17.08.2011 №974, територіальним органом, який бере участь у погодженні документації із землеустрою в межах Рівненського району Рівненської області - є Управління Держземагентства у Рівненському районі Рівненської області.

Згідно з ч.4 ст.186-1 Земельного кодексу України, розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту.

Частиною 5 статті 186-1 Земельного кодексу України визначено, що органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобовязані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обовязковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації (абз.1 ч.6 ст. 186-1 Земельного кодексу України).

Як вбачається з відмови відповідача від 01.04.2015 №08-33-03/216, підставою для прийняття такого рішення слугувала довідка з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями (за даними форми №6-зем) від 29.12.2014 №04-17/2523, у якій зокрема зазначено, що частина земельної ділянки площею 0,0088га, відноситься до земель загального користування: забудовані землі в тому числі і землі, які використовуються для відпочинку та інші відкриті землі 0,0088га, у тому числі вулиці, набережні площі 0,0088га (а.с.32).

З протоколу земельної комісії від 03.11.2014 (а.с.9), затвердженого рішенням ОСОБА_6 сільської ради від 27.11.2014 №717 (а.с.10), вбачається, що суміжний землевласник, ОСОБА_4, відмовився погоджувати акт перенесення в натурі (на місцевість) меж земельної ділянки позивача (а.с.11), обґрунтовуючи це тим, що межа земельної ділянки, яка проходить на плані від А до Б довжиною 23,66м., зазначеному в державному акті серії ЯЖ №338438, зареєстрованого 06.06.2008 в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності за №40 (а.с.35), позначена як землі загального користування (дорога).

Такий протокол не підписаний також й членами комісії, зокрема, заступником начальника Держземагенства у Рівненському районі ОСОБА_3, представником земельної інспекції ОСОБА_8, представником відділу архітектури та містобудування ОСОБА_9

Із протоколу обстеження і погодження меж земельної ділянки від 09.09.2007 (а.с.34), що надавалася у власність ОСОБА_4, встановлено визначені на місцевості межі земельної ділянки, які проходять від точок А до Б по суміжності із землями загального користування (дорога), та зазначено: спорів, претензій, зауважень від суміжних землекористувачів і землевласників не встановлено.

Даний протокол підписаний землевпорядником ОСОБА_6 сільської ради та суміжними землевласниками (користувачами), зокрема і ОСОБА_5

На вимогу суду відповідачем надано Експлікацію земель по вгіддях і контурах до плану землекористування ОСОБА_6 сільської ради, відомості якої слугували підставою для висновків про віднесення земельної ділянки площею 0,0088 га до земель загального корисутування (а.с.136-138). Згідно вказаної Експлікації, контур за №268 площею 8,3, в який входить, в тому числі, й спірна земельна ділянка, віднесений до присадибних ділянок.

Факт віднесення земельної ділянки площею 0,0088га до земель загального користування (дорога) підтверджується також відомостями, що містяться в технічній документації із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на землю, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_4, яка розташована на території ОСОБА_6 сільської ради Рівненського району Рівненської області (а.а.с.87-113) та державним актом на право власності на земельну ділянку, виданий ОСОБА_10 (а.с.35).

Крім того, 16.03.2015 Державною інспекцією сільського господарства в Рівненській області було винесено припис, яким зафіксовано порушення вимог земельного законодавства з боку ОСОБА_5, а саме: використання земельної ділянки площею 0,0088га, що віднесена до земель загального користування, шляхом під`їзду до свого домоволодіння, на початку якої встановлено металевий паркан, що кваліфікується як самовільне зайняття даної земельної ділянки. Разом з тим, зобов`язано у 30-ти денний термін усунути порушення шляхом приведення земельної ділянки до використання, відповідно до містобудівної документації (а.с.121).

Згідно зі ст.ст.38, 39 Земельного кодексу України, до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування. Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Відповідно до п. «а» ч.4 ст.83 Земельного кодексу України, до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

Твердження позивача про те, що спірна земельна ділянка не відноситься до земель загального користування спростовано зібраними судом доказами.

Відтак, суд приходить до висновку про правомірність відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки ОСОБА_5, як такого, що суперечить вимогам ст.ст.38, 39 Земельного кодексу України.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

За наведених обставин, рішення Управління Держземагентства у Рівненському районі Рівненської області від 01.04.2015 №08-33-03/216 про відмову у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_5, прийняте ним на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з урахуванням усіх обставин, що мали значення для його прийняття.

Відповідно до ч.1 ст.11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні (ст.86 КАС України).

За таких обставин позов до задоволення не підлягає.

Відповідно до вимог ст.94 КАС України, понесені позивачем судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову, - відмовити повністю.

Повернути позивачу ОСОБА_5 надмірно сплачений судовий збір в розмірі 0,92 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Гломб Ю.О.