Справа № 820/3844/13-а
Суддя: Полях Н.А.
Дата ухвалення: 2015-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Харків

29 жовтня 2015 р. №820/3844/13-а

Харківський окружний адміністративний суд у колегіальному складі:

головуючого судді Полях Н.А.,

суддів Бездітка Д.В., Сагайдака В.В.,

при секретарі судового засідання Корнієнка А.Д.,

за участі:

представника 3-го відповідача Державної судової адміністрації України - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Апеляційного суду Харківської області, Міністерства фінансів України, Державної судової адміністрації України, Державного казначейства України про стягнення втраченої частини заробітної плати,

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_2, суддя Апеляційного суду Харківської області, звернувся до Червонозаводського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до Державної судової адміністрації України, Апеляційного суду Харківської області, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України, в якому просив суд: стягнути з Державної судової адміністрації України на його користь втрачену частину заробітної плати, пов'язаної з утриманням податку відповідно до Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" у розмірі 16340,51 грн. та стягнути з відповідачів моральну шкоду в розмірі 1000 грн.

Свій позов він обґрунтував тим, що особливий статус судді, гарантії його незалежності визначаються Конституцією України, Законом України "Про статус суддів" та іншими законами, які виключають обмеження гарантій статусу судді або зниження їх рівня. Статті 126, 130 Конституції України, ч.3 ст. 11 Закону України "Про статус суддів" забороняють при прийнятті нових законів та інших нормативних актів скасовувати чи звужувати існуючі гарантії незалежності суддів. Відповідно по п.1 Указу Президента України № 584/95 від 10.07.1995 року "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" заробітна плата суддів не обкладалася прибутковим податком за місцем основної роботи, а тому просив задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 30.07.2008 року по справі №2-а-5742/08, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Державної судової адміністрації України, Апеляційного суду Харківської області, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України про стягнення втраченої частини заробітної плати, пов'язаної з утриманням податку та моральної шкоди - відмовлено в повному обсязі (т.1 а.с.94-97).

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 01.06.2009 року, апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30.07.2008р. по справі №2-а-5742/08 - залишено без змін (т.1 а.с. 129-132).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17.04.2013 року, касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30 липня 2008 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 1 червня 2009 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення компенсації сум податку з доходів фізичних осіб за 2004 рік скасовано, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

В решті постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30 липня 2008 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 1 червня 2009 року залишено без змін (т. 1 а.с. 171, 172).

В судове засідання, призначене на 29.10.2015 року позивач не прибув, надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі.

Представник Державної судової адміністрації України у судовому засіданні проти позову заперечував, вказав на обґрунтованість та законність дій відповідача, а тому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У запереченнях на адміністративний позов зазначив, що жодна з наведених позивачем норм не визначає компенсацію від втрати заробітної плати, пов'язаної з справлянням податку за Законом України "Про податок з доходів фізичних осіб". Вказана компенсаційна виплата не включається до заробітної плати суддів, додатково кошти на зазначені цілі в Державному бюджеті України не передбачаються.

На підставі викладеного представник Державної судової адміністрації України просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Представник Апеляційного суду Харківської області у судове засідання не прибув, про дату, час, місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі.

Представник Міністерства фінансів України у судове засідання не прибув, про дату, час, місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином.

Представник Державного казначейства України у судове засідання не прибув, про дату, час, місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином.

Заслухавши пояснення представника 3-го відповідача - Державної судової адміністрації України, дослідивши подані сторонами документи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що заробітна плата суддів, відповідно до частини першої статті 44 Закону України "Про статус суддів" складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок. З 1 січня 2004 року набрав чинності Закон України "Про податок з доходів фізичних осіб" від 22 травня 2003 року №889-4, яким запроваджений податок з доходів фізичних осіб, який відповідно до пункту 4 частини 1 статті 14 Закону України "Про систему оподаткування" від 25 червня 1991 року №1251-12 належить до загальнодержавних податків і зборів (обов'язкових) платежів.

Зазначений закон, серед іншого, визначає: платників податку (стаття 2), об'єкт оподаткування (стаття 3), загальний оподатковуваний дохід, у тому числі місячний (пункт 4.2 статті 4), доходи, які не включаються до складу загального оподатковуваного доходу (пункт 4.3 статті 4), податкові соціальні пільги (стаття 6), ставки податку (стаття 7), порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету (стаття 8), прикінцеві положення (стаття 22).

Відповідно до вимог зазначеного Закону, Апеляційним судом Харківської області, як податковим агентом, утриманий та перерахований до Державного бюджету України за період з 01.01.2004 року по 01.10.2006 року, а позивачем, як платником податку, сплачений податок з доходів фізичних осіб у розмірі 16340,51 грн.

Пунктом 22.2 статті 22 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" передбачено: у разі, якщо норми інших законів чи інших законодавчих актів, що містять правила оподаткування доходів (прибутків) фізичних осіб, суперечать нормам цього Закону, пріоритет мають норми цього Закону.

Закон України "Про податок з доходів фізичних осіб", так само як і норми інших законів з питань оподаткування не містять норм, які б звільняли суддів від сплати податку з доходів фізичних осіб або передбачали компенсацію втрат доходів від сплати прибуткового податку.

Пунктом 22.12.1 пункту 22.12 статті 22 зазначеного Закону, у зв'язку з набранням чинності цим Законом, рекомендовано Президенту України скасувати укази Президента України, які стосуються оподаткування доходів фізичних осіб (прибуткового податку з доходів громадян).

Указом Президента України від 25 грудня 2003 року №1497/2003 визнані такими, що втратили чинність з 1 січня 2004 року, у тому числі абзац четвертий статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року №584 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів", який встановлював, що заробітна плата суддів не обкладається прибутковим податком за місцем основної роботи.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позивачем правомірно сплачений податок з доходів фізичних осіб у відповідних звітних періодах 2004-2006 років як плата фізичної особи за послуги, які надаються їй територіальної громадою, на території якої така фізична особа має податкову адресу або розташовано особу, що утримує цей податок згідно з цим Законом (абзац 1.13 статті 1).

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 січня 2004 року №22-р "Деякі питання оплати праці суддів" дозволено головам судів загальної юрисдикції здійснювати у 2004 році компенсаційні виплати у розмірі до 100 відсотків посадового окладу в разі, коли сума нарахованої заробітної плати за місяць після сплати податку на доходи фізичних осіб буде нижчою ніж розмір середньомісячної заробітної плати, нарахованої судді за 4 квартал 2003 року. Компенсаційна виплата не повинна перевищувати втрати частини заробітку суддів, пов'язаної із справлянням податку відповідно до Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб". Пунктом 2 зазначеного розпорядження передбачено, що компенсаційна виплата, передбачена пунктом 1 цього розпорядження, здійснюється в межах видатків на оплату праці, передбачених у Державному бюджеті України на 2004 рік на утримання органів судової влади.

Суд першої інстанції в своєму рішенні від 30.07.2008 року дійшов до висновку, що обов'язку застосування даного розпорядження жодним із відповідачів не передбачено, зазначив, що висновок позивача про наявність у нього права на відшкодування втрати частини заробітку, пов'язаної із справлянням податку з доходів фізичних осіб відповідно до Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" є помилковим, що і стало підставою для відмови у задоволенні позову.

Враховуючи правову позицію Вищого адміністративного суду України щодо встановлення розміру середньомісячної заробітної плати, нарахованої позивачу за IV квартал 2003 року, розміру нарахованої заробітної плати позивача за кожен місяць 2004 року після сплати податку з доходів фізичних осіб, визначення різниці у втраті заробітку, якщо така мала місце, та вирішення питання про стягнення цієї суми на користь позивача, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Заробітна плата суддів, відповідно до частини першої статті 44 Закону України "Про статус суддів" складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок. Суд встановив, що вказана компенсаційна виплата не включається до заробітної плати суддів, додатково кошти на зазначені цілі в Державному бюджеті України не передбачаються.

Згідно з Розподілом видатків Державного бюджету України на 2004 рік (додаток № 3 до Закону України "Про Державний бюджет України на 2004 рік") за КЕПКВ 0501030, здійснення правосуддя Апеляційним судом України та апеляційними судами була затверджена сума видатків відповідно у розмірі 164295,1 тис. грн., проте, видатки для здійснення суддям компенсації сум податку з доходів фізичних осіб Законами України про Державний бюджет України на 2004 рік не передбачалася (т. 2 а.с. 78-79).

Таким чином, вказані асигнування (кошти для виплати суддям компенсації сум податку з доходів фізичних осіб) оскільки не були передбачені в Державному бюджеті України на 2004 роки, не були передбачені і у кошторисах видатків відповідних бюджетних установ. Державна судова адміністрація України, як орган державної влади, у своїй діяльності керується в межах виключних повноважень, що закріплені у відповідних нормативно-правових актах, отже, не наділене правом самостійно, без правового регулювання та фінансової можливості, здійснювати перерахунок посадового окладу позивача. Зазначене підтверджується кошторисом на 2004 рік Апеляційного суду Харківської області (т.2 а.с.78-79).

Відповідно до довідки виданої фінансовим відділом Апеляційного суду Харківської області (довідка знаходиться в матеріалах справи), заробітна плата позивача за IV квартал 2003 року становила 5709,32 грн (п'ять тисяч сімсот дев'ять грн. 32 коп). Згідно із п.п. 4.1.2. Інструкції статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України № 5 від 13.01.2004 року, середня заробітна плата на одного працівника в еквіваленті повної зайнятості, що визначається діленням суми нарахованого фонду оплати праці найманих працівників (штатних та позаштатних) на їхню середню кількість в еквіваленті повної зайнятості за відповідний період. Отже середня заробітна плата позивача за IV квартал 2003 року становила 1903,10 грн. (одна тисяча дев'ятсот три грн. 10 коп.). На виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.01.2004 року № 22-р "Про деякі питання оплати праці суддів", заробітна плата позивача на 2004 рік з урахуванням сплати податку з доходів, нижча від розміру середньомісячної заробітної плати, нарахованої судді за IV квартал 2003 року лише у січні, лютому, квітні, травні та серпні місяці 2004 року відповідно нарахування заробітної плати в інші місяці було вищим ніж 1903,10 грн. тому компенсаційним виплатам не підлягають (т.1 а.с.45).

Частина 3 статті 11 Закону України "Про статус суддів" передбачає, що гарантії незалежності суддів включаючи заходи його правового захисту, матеріального забезпечення, передбачені чим Законом поширюється на всіх суддів України і не можуть бути скасовані чи зниженні іншими нормативними актами. Оскільки нормами зазначених законів як компенсація від втрати заробітку так і виплати заробітної плати без стягнення податку з доходів фізичних осіб не передбачена, підстави вважати порушеними в межах спірних відносин дані норми відсутні.

Враховуючи викладене вище, та керуючись ст.69, 70 КАС України, колегія суддів вважає, що субєктами владних повноважень викладені належні та допустимі доводи.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням вищевикладених обставин, суд вважає вимоги позивача такими, що не обґрунтовані належним чином та не підтверджені матеріалами справи, а тому не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до вимог ст.94 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 8-14, 24, 71, 94, 160-163, 167, 186, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Апеляційного суду Харківської області, Міністерства фінансів України, Державної судової адміністрації України, Державного казначейства України про стягнення втраченої частини заробітної плати відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови складено 03.11.2015 року.

Головуючий суддя Полях Н.А.

судді Бездітко Д.В.

ОСОБА_3