Справа № 2-а-580/2010
Суддя: Литвин М. М.
Дата ухвалення: 2010-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Лубенський міськрайонний суд Полтавської області
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2010 року

Лубенський міськрайонний суд Полтавської області в складі: головуючого судді Литвина М.М.; при секретарях Гусак А.О., Шрейтер С.О.,Очередько Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради Полтавської області, ОСОБА_2 районної ради Полтавської області та ОСОБА_2 районної державної адміністрації Полтавської області про порушення права на забезпечення благоустроєним житлом та надання житлового приміщення, третя особа територіальне управління Державної судової адміністрації в Полтавській області, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 міської ради Полтавської області, ОСОБА_2 районної ради Полтавської області та ОСОБА_2 районної державної адміністрації Полтавської області про порушення права на забезпечення благоустроєним житлом та надання житлового приміщення.

В позовній заяві вказував, що згідно Указу Президента України № 79/2006 від 31.01.2006 року він призначений на посаду судді Хорольського районного суду Полтавської області, на якій працює з 21 лютого 2006 року по даний час. Згідно рішення виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради Полтавської області № 428 від 21.11.2006 року його поставлено на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов в позачерговому порядку. В порушення вимог ч. 7 ст. 44 Закону України «Про статус суддів» відповідачі, на яких, на думку позивача, покладено обовязок по забезпеченню його житлом, своїх обовязків не виконують та до цього часу не забезпечили його окремим житлом. Позивач вказав, що зазначена бездіяльність місцевих органів влади відбувається в той час, коли на балансі ОСОБА_2 районної ради Полтавської області знаходиться двохповерховий будинок по вул. Леніна, 112 в м. Хорол, який за рахунок районного бюджету переобладнується під окремі житлові приміщення, з метою подальшої їх передачі громадянам, які потребують поліпшення житлових умов. У звязку з невиконанням відповідачами вимог ст. 44 Закону України «Про статус суддів», позивач змушений їздити до м. Хорол з іншого району за 37 км. Відсутність житла негативно позначається на його здоровї, так як він змушений постійно думати про те, як дістатися до роботи. У звязку з цим позивач зазнає душевних страждань та хвилювань. Крім того, він змушений витрачати кошти для проїзду. Вказані факти також впливають на якість та оперативність його роботи, та мають побічний негативний вплив на забезпечення його незалежності як судді.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та прохав їх задовольнити. В своїх поясненнях поклався на обставини викладені ним в позовній заяві. Одночасно пояснив, що подаючи до суду позов він виходив з того, що обовязок на відповідачів по забезпеченню його житлом як носія судової влади на території м. Хорол та Хорольського району Полтавської області, покладено на органи місцевої влади, які грубо порушують Конституцією України та положення Законів України «Про статус суддів» та «Про судоустрій України», якими закріплено державні гарантії незалежності суддів, в тому числі належне матеріальне та соціальне забезпечення суддів. На думку позивача, положеннями ст. 44 Закону України «Про статус суддів» регулюється лише порядок забезпечення суддів житлом, який відповідає нормам Житлового кодексу України, а тому заперечення частини відповідачів, які грунтуються на нормах даної статті є безпідставними.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради Полтавської ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що будинок , в якому позивач претендує на квартиру не експлуатується, в ньому проводяться реконструкції і на балансі у них не перебуває.

Представник відповідача ОСОБА_2 районної державної адміністрації Полтавської області в судове засідання не з"явився, звернувся до суду з заявою в якій прохав справу слухати без їх участі, вказуючи, що районна державна адміністрація не має будь-якого відношення до розподілу квартир у будинку №112 по вул.Леніна в м.Хорол конкретно визначеним особам.

Представник ОСОБА_2 районної ради Полтавської області ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що ОСОБА_2 районна рада не має повноважень щодо забезпечення суддів житлом, ніяких прав на будинок по вул.Леніна,№ 112 також не має.

Територіальне управління Державної судової адміністрації в Полтавській області та ОСОБА_2 ЦРЛ в судове засідання своїх представників не направили, подали заяви в яких прохали справу слухати у їх відсутність, при розгляді справи поклалися на розсуд суду.

Заслухавши пояснення позивача та представників відповідачів, врахувавши позицію осіб, які не були присутні в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи та належно оцінивши всі зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради Полтавської області, ОСОБА_2 районної ради Полтавської області та ОСОБА_2 районної державної адміністрації Полтавської області про порушення права на забезпечення благоустроєним житлом та надання житлового приміщення підлягає до задоволення на підставі наступного.

Судом встановлено, що згідно із Указом Президента України № 79/2006 від 31.01.2006 року позивач призначений на посаду судді Хорольського районного суду Полтавської області, на якій працює з 21 лютого 2006 року по даний час. Згідно рішення виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради Полтавської області № 428 від 21.11.2006 року ОСОБА_1 поставлено на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов в позачерговому порядку. Зважаючи на викладене на позивача поширюються положення Конституції України, законів України «Про статус суддів» і «Про судоустрій України», іншого законодавства, як професійного суддю.

Статтею 126 Конституції України передбачено, що незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України.

Відповідно до ст. 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про судоустрій України» та ст. 11 Закону України «Про статус суддів» судді при здійсненні правосуддя незалежні від будь-якого впливу, нікому не підзвітні і підкоряються лише закону. Гарантії самостійності судів і незалежності суддів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами. Органи та посадові особи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, громадяни та їх об'єднання, а також юридичні особи зобов'язані поважати незалежність суддів і не посягати на неї. Гарантії самостійності судів і незалежності суддів забезпечуються: особливим порядком призначення, обрання, притягнення до відповідальності та звільнення суддів; незмінюваністю суддів та їх недоторканністю; порядком здійснення судочинства, встановленим процесуальним законом, таємницею постановлення судового рішення; забороною втручання у здійснення правосуддя; відповідальністю за неповагу до суду чи судді, встановленою законом; особливим порядком фінансування та організаційного забезпечення діяльності судів, встановленим законом; належним матеріальним та соціальним забезпеченням суддів; функціонуванням органів суддівського самоврядування; визначеними законом засобами забезпечення особистої безпеки суддів, їх сімей, майна, а також іншими засобами їх правового захисту.

Гарантії незалежності судді, включаючи заходи його правового захисту, матеріального і соціального забезпечення, передбачені цим Законом, поширюються на всіх суддів України і не можуть бути скасовані чи знижені іншими нормативними актами України і Автономної Республіки Крим.

Конституційний Суд України у п. 4 мотивувальної частини рішення від 01.12.2004 року № 19-рп/2004 року зазначив: « Незалежність суддів є невід'ємною складовою їхнього статусу, конституційним принципом організації та функціонування судів і професійної діяльності суддів. Незалежність суддів полягає передусім у їхній самостійності, не пов'язаності при здійсненні правосуддя будь-якими обставинами та іншою, крім закону, волею. Гарантована Конституцією України незалежність суддів насамперед забезпечується особливим порядком їх обрання або призначення на посаду та звільнення з посади; забороною впливу на них у будь-який спосіб; захистом професійних інтересів; підкоренням суддів при здійсненні правосуддя лише закону; особливим порядком притягнення їх до дисциплінарної відповідальності ; гарантуванням державою фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів; забороною суддям належати до політичних партій та профспілок, брати участь у будь-якій політичній діяльності, мати представницький мандат, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу, крім наукової, викладацької та творчої; притягненням до юридичної відповідальності винних осіб за неповагу до суду і судді; забезпеченням державою особистої безпеки суддів та їхніх сімей; здійсненням суддівського самоврядування. Відповідно до частини першої статті 126 Конституції України гарантії незалежності суддів можуть встановлюватися і законами. Такі гарантії закріплено, зокрема: у статтях 3, 11, 12, 13, 14, 15, 31, 42, 44, 45 Закону України «Про статус суддів»; статтях 14, 15, 16, 17, 118, 119, 120, 121, 122, 123 Закону України "Про судоустрій України"; статтях 376, 377, 378, 379 Кримінального кодексу України».

Конституційний Суд України у п. 8 мотивувальної частини рішення від 11.10.2005 року № 8-рп/2005 року зазначив «Конституція України з метою забезпечення права громадян на судовий захист, здійснення правосуддя неупередженим судом закріпила правило, що незалежність суддів гарантується Конституцією і законами України. Гарантії, встановлені у законах України "Про статус суддів", "Про судоустрій України", мають конституційний зміст і разом з визначеними Основним Законом України складають єдину систему гарантій незалежності суддів. Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є необхідними умови здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом, а тому мають бути реально забезпечені. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканності суддів у разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів».

Положення наведених вище норм закону і рішень суду, вказують на обовязок держави поважати незалежність судових органів та суддів і дотримуватися її, з метою забезпечення здійснення правосуддя в державі неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Одночасно зазначеними положеннями закріплено гарантії незалежності суддів, зокрема обовязок держави щодо забезпечення належного матеріального та соціального забезпечення суддів. Зважаючи на те, що держава забезпечує виконання своїх зобовязань через органи виконавчої і законодавчої влади, органи місцевого самоврядування, саме на зазначені органи Конституцією України покладено вказаний обовязок. Крім того, зміст даних положень, вказує на обовязковість забезпечення гарантій незалежності суддів, як необхідну умову здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

При застосуванні зазначених вище загальних положень норм чинного законодавства та розяснень Конституційного Суду України, при наданні оцінки обставинам викладеним в позовній заяві, встановлено що на ОСОБА_2 міську раду Полтавської області та ОСОБА_2 районну раду Полтавської області, як органи місцевого самоврядування, які представляють інтереси держави на території міста Хорол та Хорольського району Полтавської області, Конституцією України та Законами України «Про статус суддів» і «Про судоустрій України» фактично покладено обовязок забезпечити виконання державних гарантій незалежності суддів, зокрема щодо забезпечення належного матеріального та соціального забезпечення суддів Хорольського районного суду Полтавської області, одним з яких є позивач. Вказаний обовязок безпосередньо стосується також і ОСОБА_2 державної районної адміністрації Полтавської області, який є місцевим органом виконавчої влади.

Судом встановлено, що відповідачі по справі покладений на них Конституцією та законами України обовязок по забезпеченню належного матеріального та соціального забезпечення позивача, в частині надання останньому житла не виконали як після постановлення ОСОБА_1 на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов та не виконують на даний час, хоча мають на це можливість. Вказаний стан справ вказує на ігнорування відповідачами покладеними на них обовязками, що в свою чергу грубо порушує право позивача, як носія судової влади, незалежність якого гарантована державою, на забезпечення благоустроєним житлом.

Відповідно до ч.7 ст. 44 Закону України «Про статус суддів» не пізніше як через шість місяців після обрання суддя Конституційного Суду, Верховного Суду або вищого спеціалізованого суду, який потребує поліпшення житлових умов, забезпечується благоустроєним житлом у вигляді окремої квартири або будинку Кабінетом Міністрів України, а суддя іншого суду відповідними місцевими органами державної виконавчої влади за місцем знаходження суду.

Положеннями Постанови Кабінету Міністрів України №707 від 03.08.2005 року « Про затвердження Порядку забезпечення житлом суддів Апеляційного суду України, апеляційних і місцевих судів» передбачено, що суддям, які відповідно до житлового законодавства перебувають на обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов, надають окрему квартиру або будинок місцеві органи виконавчої влади не пізніше ніж через шість місяців після їх обрання на посаду. Розмір житла визначається відповідно до норм забезпечення житловою площею згідно із законодавством та з урахуванням права на додаткову житлову площу. Взяття, перебування та зняття з обліку судді здійснюється виконавчими комітетами рад за місцем роботи відповідно до житлового законодавства.

Зі змісту положень зазначених норм закону, судом встановлено, що ними фактично регулюється порядок надання житла суддям, який повністю відповідає положенням Житлового Кодексу України, при цьому під місцевими органами виконавчої влади розуміються виконавчі комітети міських та районих у містах рад, яким законом делеговані повноваження в сфері використання і забезпечення схороності житлового фонду, тобто покладено обовязки по виконанню функції органів виконавчої влади. Саме виконавчі комітети міських і районних у містах рад, відповідно до ст.ст.15, 31, 34, 36, 38-46, 47-51, 54-55, 60 Житлового кодексу України, наділені правом вирішення питань щодо взяття, перебування та зняття з обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов, а також щодо надання вказаним особам житла.

Зважаючи на викладене, на думку суду, доводи ОСОБА_2 районної ради Полтавської області щодо відсутності в положенням ч.7 ст. 44 Закону України «Про статус суддів» посилань про покладення на них обовязку по забезпеченню позивача житлом, зважаючи на те, що вони не є органом місцевої виконавчої влади, сформовані на підставі неправильного їх розуміння, а тому не заслуговують на увагу.

Пунктами 14, 15, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13.06.2007 року «Про незалежність судової влади» передбачено, що при розгляді справ про надання судді житла на підставі частини сьомої статті 44 Закону України "Про статус суддів" слід мати на увазі, що судді, які потребують поліпшення житлових умов, забезпечуються благоустроєним житлом протягом шести місяців не тільки безпосередньо після обрання чи призначення на посаду, а й у разі виникнення необхідності поліпшення житлових умов під час виконання обов'язків судді. Відповідно до чинного процесуального законодавства України судді вправі оскаржити в судовому порядку рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, якщо з їх вини не забезпечується виконання вимог статей 44, 45 Закону України "Про статус суддів" та інших нормативно-правових актів України, якими передбачено гарантії незалежності суддів.

При розгляді судових справ, у тому числі справ за спорами з приводу судового захисту гарантій самостійності судів, незалежності та недоторканності суддів, слід виходити з того, що в разі невідповідності положень правового акта Конституції чи закону України належить застосовувати положення Конституції або закону України.

Відповідно до вказаних вище розяснень Пленуму Верховного Суду України, не зважаючи на те, що з моменту обрання позивача на посаду судді Хорольського районного суду Полтавської області до моменту звернення до суду пройшло більше 3 років, беручи до уваги, що ОСОБА_1 залишається перебувати на обліку, як особа, яка потребує поліпшення житлових умов і у відповідачів на даний час є реальна можливість для виконання своїх зобовязань, на думку суду, останній правомірно звернувся за захистом своїх прав.

Наявність реальної можливості у відповідачів виконати обовязок по забезпеченню позивача благоустроєним житлом, у вигляді окремої квартири, підтверджується зібраним по справі доказами, відповідно до яких на даний час у віданні ОСОБА_2 районної ради Полтавської області знаходиться житловий будинок комунальній власності територіальної громади району, який розташований у м. Хорол по вул. Леніна, 112. На момент розгляду справи зазначений будинок переобладнується в окремі житлові приміщення, з метою подальшої їх передачі громадянам, які потребують поліпшення житлових умов.

При вирішенні питання про конкретизацію обовязків відповідачів при забезпеченні ОСОБА_1 житлом, на думку суду необхідно виходити з наступного.

Зважаючи на обставини справи на норми чинного законодавства, обовязок по наданню ОСОБА_1 благоустроєного житла, житловою площею відповідно до встановлених норм з урахуванням права на додаткову житлову площу, з подальшим його зняттям з обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов слід покласти на виконавчий комітет ОСОБА_2 міської ради Полтавської області.

Для забезпечення можливості виконання виконкомом міської ради вказаних дій, необхідно зобовязати ОСОБА_2 районну раду Полтавської області, в межах виконання покладеного на них обовязку по забезпеченню гарантій незалежностті суддів, передати у комунальну власність міста Хорол благоустроєне житло, у вигляді окремої квартири в будинку по вул. Леніна, 112, житловою площею відповідно до встановлених норм з урахуванням права на додаткову житлову площу.

При визначенні квартири, яку буде передано міській раді на виконання рішення суду, суд вважає за необхідне, зважаючи: на технічний план житлового будинку по вул. Леніна, 112; житлові площі переобладнаних квартир; склад сімї позивача та наявність у останнього права на додаткову житлов площу, рекомендувати ОСОБА_2 районній раді врахувати побажання ОСОБА_1 щодо отримання квартири, про яку він вказує в позові.

Керуючись положеннями Конституції України, Законами України «Про судоустрій України» і «Про сатус суддів», Житловим кодексом України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» № 8 від 13.06.2007 року, Рішеннями Конституційного суду України №.№ 19-рп/2004 від 01.12.2004 року та 8-рп/2005 від 11.10.2005 року, ст.ст. 8-11, 71, 86 , 160 -163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 Леонідовича до ОСОБА_2 міської ради Полтавської області про захист права власності задовольнити повністю.

Зобовязати ОСОБА_2 районну раду Полтавської області, в межах виконання покладеного на них обов"язку по забезпеченню гарантій незалежності суддів, після введення в експлуатацію передати у комунальну власність міста Хорол благоустроєне житло, у вигляді окремої квартири в будинку по вул. Леніна, 112, житловою площею відповідно до встановлених норм з урахуванням права на додаткову житлову площу, а ОСОБА_2 міську раду зобов"язати забезпечити ОСОБА_1 благоустроєним житлом, житловою площею відповідно до встановлених норм з урахуванням права на додаткову житлову площу, у вигляді окремої квартири в будинку №112 по вул.Леніна в м.Хорол Полтавської області.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області протягом 20 днів з дня подачі заяви про апеляційне оскарження, яка подається на протязі 10 днів з дня проголошення рішення.