Справа № 824/844/15-а
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2015-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" жовтня 2015 р. м. Київ К/800/40413/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддів:Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Управління Пенсійного фонду України в Хотинському районі Чернівецької області до Фермерського господарства «Жива Нива» про стягнення заборгованості за касаційною скаргою Фермерського господарства «Жива Нива» на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 25 травня 2015 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 25 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року Управління Пенсійного фонду України в Хотинському районі Чернівецької області звернулося до суду з позовом до Фермерського господарства «Жива Нива» про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що відповідачем не відшкодовано Пенсійному фонду фактичні витрати на виплату та доставку пільгової пенсії, призначеної на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII), у зв'язку з чим у останнього утворилася заборгованість по такому відшкодуванню в розмірі 883,79 грн.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 25 травня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 25 серпня 2015 року, адміністративний позов задоволено. Стягнуто з Фермерського господарства «Жива Нива» на користь Управління Пенсійного фонду України в Хотинському районі Чернівецької області заборгованість в сумі 883,79 грн.

У касаційній скарзі Фермерське господарство «Жива Нива», посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів касаційної скарги зазначає, що оскільки ОСОБА_4 пенсію на пільгових умовах до досягнення 55 років призначено з 28 листопада 2007 року, тому за правилами статті 26 Закону України від 09 серпня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) в редакції, що діяла на дату призначення ОСОБА_4 пенсії на пільгових умовах, відповідач зобов'язаний відшкодовувати фактичні витрати на виплату та доставку пільгової пенсії до досягнення нею 55 років. Вважає, що позивач не мав права продовжувати строк відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгової пенсії ОСОБА_4 до досягнення нею пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону № 1058-IV зі змінами та доповненнями, оскільки вона вийшла на пенсію до прийняття Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».

Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги та правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення вказаним вимогам не відповідають.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Управлінням Пенсійного фонду України в Хотинському районі Чернівецької області 22 лютого 2008 року ОСОБА_4, що працювала у відповідача, призначено пенсію на підставі пункту «ж» статті 13 Закону № 1788-XII як жінці, яка працювала у сільськогосподарському виробництві та виховала п'ятеро дітей.

Згідно розрахунку фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів «б» - «з» статті 13 Закону № 1788-XII, за фермерським господарством «Жива Нива» рахується заборгованість в сумі 883,79 грн. за квітень 2015 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з наявності у відповідача обов'язку відшкодовувати Пенсійному фонду фактичні витрати на виплату і доставку пільгової пенсії своїй колишній працівниці ОСОБА_4, пенсія за віком якій призначена відповідно до пункту «ж» статті 13 Закону № 1788-XII за квітень 2015 року.

Однак, колегія суддів Вищого адміністративного суду України такі висновки судів попередніх інстанцій вважає передчасними та такими, що зроблені з неповним з'ясуванням всіх обставин справи, виходячи з наступного.

За змістом пункту 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими й важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через такі фонди особам, зазначеним в абзаці 1 цього пункту, пенсії призначаються за нормами Закону № 1058-IV в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом № 1788-ХІІ. У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 Закону № 1058-IV. При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності зазначеним Законом.

За правилами абзацу 4 підпункту 1 пункту 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до ПФУ плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими й важкими умовами праці за списком № 1, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників, за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону.

В абзаці 5 цього ж підпункту зазначено, що виплата пенсій особам, які були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників, за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та особам, пенсії яким призначені відповідно до пунктів «в»-«е» та «ж» статті 13 Закону № 1788-XII, здійснюється до 1 січня 2005 року за рахунок коштів ПФУ, а з 1 січня 2005 року - за рахунок коштів Державного бюджету України до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону № 1058-IV.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку про те, що витрати на виплату та доставку пенсій особам, пенсії яким призначені відповідно до пунктів «в»-«е» та «ж» статті 13 Закону № 1788-XII, покриваються підприємствами та організаціями.

Винятком із цього правила є лише порядок покриття витрат на виплату та доставку пенсій особам, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, оскільки за змістом абзацу п'ятого підпункту 1 пункту 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV виплата пенсій таким особам здійснюється до 01 січня 2005 року за рахунок коштів ПФУ, а з 01 січня 2005 року - за рахунок коштів Державного бюджету України до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, а отже, і витрати на виплату та доставку пільгових пенсій покриваються за рахунок ПФУ та Державного бюджету України відповідно.

Як вбачається з касаційної скарги та доповнень до неї, відповідачем не заперечується його обов'язок відшкодовувати витрати на виплату та доставку пільгової пенсії ОСОБА_4, оспорюється лише період, протягом якого існує такий обов'язок. Фермерське господарство «Жива Нива» вважає, що цей період закінчився у лютому 2015 року із досягненням ОСОБА_4 55 років.

Як вірно було встановлено судами попередніх інстанцій, пільгові пенсії, призначені на підставі пункту «ж» статті 13 Закону № 1788-ХІІ, підлягають відшкодуванню підприємствами, на яких ці особи отримали відповідний стаж.

Кінцевою датою такого відшкодування є момент досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону № 1058-IV.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 1058-IV (у редакції станом на час призначення працівнику відповідача пенсії) жінки мають право на призначення пенсії за віком після досягнення ними 55 років та наявності страхового стажу не менше п'яти років. Аналогічна норма існувала і у Законі України «Про пенсійне забезпечення», відповідно до статті 12 якого право на пенсію за віком мають жінки після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

01 жовтня 2011 року набрав чинності Закон України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VI від 08 липня 2011 року, яким до наведеної статті було внесено зміни, та, зокрема, було здійснено підвищення пенсійного віку для жінок.

Разом з тим, вказаним Законом не передбачено зміни порядку відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій за віком на пільгових умовах.

Проте, вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій не звернули уваги на зміни в законодавстві щодо підвищення пенсійного віку для жінок та не з'ясували коли саме ОСОБА_4 досягла пенсійного віку, а відтак і до якого часу за відповідачем зберігається обов'язок з відшкодування витрат Пенсійного фонду, пов'язаних із виплатою та доставкою пільгової пенсії ОСОБА_4

Не встановлення в судовому процесі зазначених вище обставин як таких, що мають суттєве значення у справі, призвело до передчасних та необґрунтованих належним чином висновків щодо прав і обов'язків сторін у даному спорі, та відповідно до положень частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства Україниє підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень.

Згідно частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Частиною 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, оскільки судами першої та апеляційної інстанцій допущено порушення норм процесуального права, зокрема статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового судового розгляду справи судам необхідно врахувати викладене, повно та об'єктивно дослідити обставини справи, дати їм належну юридичну оцінку, в залежності від встановленого, правильно застосувати до спірних правовідносин норми матеріального права та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Фермерського господарства «Жива Нива» задовольнити частково.

Постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 25 травня 2015 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 25 серпня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Я.Л. Іваненко

Судді: М.І. Мойсюк

В.В. Тракало