Справа № 814/1031/14
Суддя: Білуга С.В.
Дата ухвалення: 2015-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2015 року м. Київ К/800/63783/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Білуги С.В.

суддів Кобилянського М.Г.

Заїки М.М.

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 червня 2014 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції про визнання рішень протиправними та їх скасування,

встановила:

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції про визнання рішень протиправними та їх скасування.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 червня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 01.04.2014, визнано протиправною та скасовано постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 01.04.2014.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2014 року, постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 червня 2014 року скасовано. Прийнято нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2 Скасовано постанову державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції від 18.03.2013 по виконавчому провадженню ВП № 35613292 про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору та постанову державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції від 18.03.2013 по виконавчому провадженню ВП № 35613292 про арешт коштів боржника. Скасовано постанову державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції від 26.04.2013 про відкриття виконавчого провадження, постанову державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції від 01.04.2014 про стягнення з боржника виконавчого збору та постанову державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції від 01.04.2014 про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ленінський відділ державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 червня 2014 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2014 року скасувати та прийняти нове рішення.

Заслухавши доповідь судді -доповідача, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду апеляційної інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими і не дають підстав, які передбачені статтями 225 - 229 Кодексу адміністративного судочинства України для зміни чи скасування судового рішення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 має заборгованість перед Управлінням Пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Миколаєва зі сплати страхових внесків у сумі 1440 грн.

Управлінням Пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Миколаєва було винесено вимогу про сплату боргу від 12.11.2012 та направлено на адресу платника. У зв'язку з невиконанням у добровільному порядку вказаної вимоги у строк, передбачений чинним законодавством, Управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Миколаєва направило вказану вимогу для примусового виконання Ленінському відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції.

Постановою державного виконавця 12 грудня 2012 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання вимоги УПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва №Ф-2-56 від 12.11.2012 про стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь УПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва у розмірі 1440 грн.

Державним виконавцем 18 березня 2013 року винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у сумі 144 грн. та постанову про арешт коштів боржника.

18 квітня 2013 року до Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції надійшла заява від УПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва про повернення виконавчого документу без виконання на підставі пункту 1 частини 1 статті 47 Закону України "Про виконавче провадження".

Підставою для звернення Управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Миколаєва із заявою про повернення виконавчого документу без виконання стало те, що при направленні на примусове виконання до Ленінського ДВС вимоги про стягнення з ФОП ОСОБА_2 боргу, було допущено описку в номері вимоги, та замість її номеру Ф-2-5су було зазначено Ф-2-56.

Головним державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції 22 квітня 2013 року було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, копії якої направлено сторонам виконавчого провадження, виконавчий документ разом з постановою про повернення повернуто стягувачу.

Постанову №35613292 від 18.03.2013 про стягнення з боржника виконавчого збору було виділено в окреме виконавче провадження та 26.04.2013 за вказаною постановою було відкрито виконавче провадження про стягнення з позивача виконавчого збору в сумі 144 грн.

Разом з цим, необхідно зазначити, що постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 21.05.2013, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 11.11.2013, було задоволено позов ОСОБА_2 та визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва в частині направлення на примусове виконання вимоги № Ф-2-56 від 12.11.2012 до Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції. У вказаному рішенні суду першої інстанції встановлено, що вимога за номером Ф 2-56 від 12.11.2012 не приймалась Управлінням Пенсійного фонду, що не заперечувалось представником Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва. Враховуючи зазначене, дії щодо направлення вказаної вимоги - Ф 2-56 від 12.11.2012 на примусове виконання до Ленінського ВДВС судом визнані протиправними.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про необґрунтованість стягнення з боржника виконавчого збору у сумі 144 грн. та арешт коштів боржника у зв'язку із невиконанням вимоги № Ф-2-56 від 12.11.2012, яка, як встановлено рішенням суду, не приймалась Управлінням Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва та дії по направленню якої для виконання були визнані рішенням суду протиправними.

Таким чином постанови Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції від 18.03.2013 про стягнення з боржника виконавчого збору у сумі 144 грн. та про арешт коштів боржника від 18.03.2013, а також постанова про відкриття виконавчого провадження про стягнення з позивача виконавчого збору в сумі 144 грн. від 26.04.2013 були правомірно скасовані рішенням суду апеляційної інстанції.

Щодо позовних вимог про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 13.01.2014, необхідно зазначити наступне.

Постановою державного виконавця 13.01.2014 було відкрито виконавче провадження з примусового виконання вимоги УПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва № Ф-2-5су від 12.11.2012 про стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь УПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва у розмірі 1440 грн. та встановлено строк для добровільного виконання - до 19.01.2014.

Копії зазначеної постанови за вих. № 348 від 13.01.2014 у було направлено сторонам виконавчого провадження для відома та виконання.

Судами встановлено та підтверджено матеріалами справи, що після відкриття виконавчого провадження, державним виконавцем з власної ініціативи було відкладено провадження виконавчих дій з примусового виконання до 09.04.2014 через відсутність у матеріалах виконавчого провадження доказів отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження та усного повідомлення боржника про неотримання постанови про відкриття виконавчого провадження.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про державну виконавчу службу» завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Частиною 1 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, а рішень про примусове виселення - п'ятнадцяти днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини 2 статті 25 зазначеного Закону встановлено, що у постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої та апеляційної інстанцій, що постанова Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції від 13.01.2014 про відкриття виконавчого провадження на підставі вимоги Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва № Ф-2-5су від 12.11.2012 «Про сплату боргу» відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження», а тому відсутні підстави для її скасування.

Що стосується постанов про стягнення з боржника виконавчого збору від 01.04.2014 та про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 01.04.2014, колегія суддів суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про їх протиправність, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» витрати органів державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Кошти виконавчого провадження складаються з: авансового внеску стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; стягнутих з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій; інших надходжень, що не суперечать законодавству. До витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, належать кошти, за рахунок яких здійснено оплату, зокрема, виготовлення та пересилання документів виконавчого провадження, ведення Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень; інших витрат, необхідних для забезпечення належної організації виконання рішень органами державної виконавчої служби. Про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного відділу державної виконавчої служби.

Згідно з актом державного виконавця про витрати на проведення виконавчих дій, затвердженого начальником Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції від 01.04.2014, Ленінським ВДВС ММУЮ були понесені такі витрати на проведення виконавчих дій, як витрати на відправлення кореспонденції, витрати за конверти, витрати за доставку відправлень, витрати на папір, витрати на користування ЄДРВП, інші витрати на забезпечення виконавчого провадження.

У зв'язку із понесеними витратами державним виконавцем Ленінського ВДВС ММУЮ було прийнято відповідну постанову про стягнення з ОСОБА_2 витрат на проведення виконавчих дій від 01.04.2014 та постанову про стягнення виконавчого збору в сумі 144 грн.

Разом з цим, судами попередніх інстанцій було встановлено, що постанову про відкриття виконавчого провадження від 13.01.2014, в якій встановлено строк для її добровільного виконання - до 19.01.2014, позивач отримав лише 02.04.2014 про, що свідчить власноручний підпис ОСОБА_2 на супровідному листі від 13.01.2014 за № 348.

Нормами статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. За умови авансування стягувачем у порядку, передбаченому цим Законом, витрат на організацію та проведення виконавчих дій документи виконавчого провадження можуть надсилатися його учасникам рекомендованими листами.

Відповідно до частини 1 статті 35 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі не своєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до 10 робочих днів. Про відкладення провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам.

Згідно зі статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Статтею 28 зазначеного Закону встановлено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

У зв'язку з відсутністю в матеріалах виконавчого провадження доказів отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження, постановою від 02.04.2014 державним виконавцем Ленінського ВДВС ММУЮ було відкладено провадження виконавчих дій з примусового виконання вимоги про сплату боргу № ф-2-5 су від 12.11.2012 до 09.04.2014.

Таким чином, суди попередніх інстанцій вірно встановили, що оскаржувані постанови Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції від 01.04.2014 про стягнення виконавчого збору та стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій є передчасними та протиправними, оскільки прийняті ще до отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження, що відповідно позбавило позивача можливості добровільного виконання постанови.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про обґрунтованість скасування постанов Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи допущені порушення норм матеріального та процесуального права. Оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, а тому підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції залишити без задоволення, а постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції про визнання рішень протиправними та їх скасування - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.В. Білуга

Судді М.М. Заїка

М.Г. Кобилянський