Справа № 569/11576/15-а
Суддя: Музичук Н.Ю. Н. Ю.
Дата ухвалення: 2015-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2015 року Рiвненський мiський суд Рівненської області

в особi суддi - Музичук Н.Ю.

при секретарі - Довбенко Г.В.

за участю представника позивача - ОСОБА_2

розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в мiстi Рiвне справу адміністративного судочинства за позовом ОСОБА_3 до інспектора ВДАІ з обслуговування Костопільського району Рівненської області Скрашевського Віктора Вікторовича про визнання протиправними дій та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

13 Серпня 2015 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до інспектора ВДАІ з обслуговування Костопільського району Рівненської області Скрашевського Віктора Вікторовича про визнання протиправними дій та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення ПС2 №267744 від 07 серпня 2015 року за відсутністю події та складу правопорушення.

За змістом позовної заяви позивач вказав, що згідно оскарженої постанови про адміністративне правопорушення він 07 серпня 2015 року о 17 год. 30 хв., рухаючись по автодорозі Городище-Рівне-Старокостянтинів в сторону м. Костопіль, керуючи транспортним засобом автомобілем марки «Сітроен Берлінго», державний номерний знак НОМЕР_1, був зупинений працівником ДАІ, та складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 122 КУпАП (перетин суцільної лінії розмітки дороги під час обгону) та винесена відповідна постанова про накладення адміністративного стягнення в розмірі 255 грн. Таку постанову вважає незаконною і необґрунтованою, виходячи з того, що д ніяких обгонів на тій ділянці дороги він не здійснював, а доказів вчинення порушення правил дорожнього руху не було надано та в протоколі не зазначено. Патрульний автомобіль ДАІ стояв на такій відстані, з якої допущене ним при керування автомобілем в зазначеному протоколом місці порушення не могло бути зафіксованим, а свідок в особі водія зупиненого інспектором слідуючого за ним автомобіля писав пояснення на місці під диктовку інспектора. На усні та письмові заперечення відповідач не зважав. В матеріалах справи відсутні будь-які інші прямі беззаперечні докази, що вказували б на наявність в його діях складу наведеного адміністративного правопорушення. Крім того, при винесенні постанови відповідачем не прийняті до уваги положення ст. 280 КпАП України.

Згідно наданих письмових заперечень на позовну заяву відповідачем позовні вимоги не визнаються та заперечив проти його задоволення, так як працівник ВДАІ при винесенні постанови в справі про адміністративне правопорушення діяв в межах чинного законодавства та не порушував його. Підтвердив, що доведене правопорушення в діях позивача. В судовому засіданні підтверджене порушення вимог ПДР в діях позивача, його доводи суперечні. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав без зміни, повністю підтвердив обставини викладені в позові, та просить позов задовольнити. Вважає, що складу правопорушення та вини у вчиненні правопорушення в його діях немає. Пояснив, що доказів про вчинення ним адміністративного правопорушення фото чи відео зйомку надано при складанні протоколу не було і не могло бути, свідок, який записаний в протоколі писав свої пояснення зі слів працівника ДАІ, такі пояснення не підтримані безпосередніми показами свідка в суді через його неявку. На підтвердження своїх доводів просить врахувати свідчення допитаного в якості свідка ОСОБА_5, який був на місці події, пояснення якого не взяті до уваги інспектором.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

Постановою серії ПС2 №267744 від 07 серпня 2015 року в справі про адміністративне правопорушення було притягнуто до відповідальності позивача ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено штраф в розмірі 255 грн.

Згідно вищевказаної постанови та протоколу про адміністративне правопорушення серії АП1 № 252818 від 07 серпня 2015 року, ОСОБА_3 в цей день о 17.45 год. на 124 км. автодороги Городище-Рівне-Старокостянтинів, керуючи автомобілем «Сітроен Берлінго» д.н.з. НОМЕР_1, не виконав вимоги дорожнього знаку 1.1 "Суцільна лінія розмітки", чим порушив п.34.1 ПДР, та вчинив правопорушення, передбачене ст. 122 ч.1 КпАП України.

З наданих позивачем пояснень до протоколу про адміністративне правопорушення, вбачається, що ОСОБА_3 не визнав правопорушення в його діях, вказуючи з порушенням не згідний. В позовній заяві правопорушення в його діях вважає не доведеним, вказує на те, що на час зупинки автомобіль співробітників ДАІ знаходився на відстані 500 метрів від закінчення суцільної смуги та не міг добре бачити, що порушення він не здійснював. Проте інспектор не прийняв до уваги його доводи та доводи його свідків.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5, щодо якого наявні посилання порушника, якого інспектор ДАІ відмовився вносити в протокол про вчинення адміністративного правопорушення, суду підтвердив, що дійсно 07.08.2015 року їхав в якості пасажира в автомобілі під керуванням позивача, та були зупинені працівником ВДАІ на автодорозі Городище-Рівне-Старокостянтинів за ніби скоєне порушення водієм правил дорожнього руху, а саме перетин суцільної лінії розмітки дороги під час обгону, якого водій не скоював, оскільки він сидів в автомобілі на передньому сидінні пасажира, та ,будучи сам водієм із досвідом керування транспортними засобами, добре запам'ятав рух автомобіля під керуванням ОСОБА_3 на вказаній ділянці у вказаний час. Крім того, підтвердив факт перебування автомобіля працівників ДАІ на великій відстані від можливого на їхню думку та вказаного в поясненні ОСОБА_6, як кафе «Невже», місця вчинення порушення ПДР. Додав, що ніякого обгону водій не вчиняв, а протокол був складений, оскільки водій на місці вину не визнавав.

Відповідно до положень ст. 251 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган чи посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення , винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення та поясненням особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, показаннями технічних приладів технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Встановлено, що особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності не визнала подію та вину у вчиненні правопорушення, вказуючи на їх відсутність. Доказів правопорушення в діях порушника, які б спростували доводи порушника, протоколом про адміністративне правопорушення не наведено, відсутні письмові докази, докази відео чи фото фіксування технічними засобами. Посилання відповідача на пояснення свідків, в тому числі зазначеного в протоколі ОСОБА_6, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки пояснення свідка оспорюють ся позивачем, спростовуються показами допитаного судом свідка, а такі пояснення не перевірені показами цього свідка безпосередньо в суді через його неявку на виклики суду.

Посилання в запереченнях на положення ПДР у відсутність належних допустимих доказів події та складу правопорушення суд не вважає достатніми для підтвердження правопорушення в діях позивача. Таким чином, достовірних доказів, які б підтверджували правопорушення в діях позивача не зазначено в протоколі та не надано до заперечення відповідача.

Крім того, згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Із матеріалів справи не вбачається встановлення відповідачем даних обставин.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб'єкт владних повноважень не довів правомірності прийнятого ним спірного рішення (постанови) з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин та вимог законодавства. Достатніх належних допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача відповідач суду не надав. Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 17-19, 70, 71, 122, 143, 159-163,167,171-2,185,254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 267744 від 07 серпня 2015 року інспектора ВДАІ з обслуговування Костопільського району Рівненської області Скрашевського Віктора Вікторовича про накладення на ОСОБА_3 адміністративного стягнення за ст. 122 ч.1 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. скасувати.

Постанова місцевого загального суду як адміністративного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Cуддя Рівненського міського суду Н.Ю.Музичук