Справа № 161/1858/15-а, 2а-161/110/15
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2015-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2015 року Справа № 876/6033/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді: Хобор Р.Б.

суддів: Попка Я.С., Сеника Р.П.,

з участю секретаря судового засідання Мартинишина Р.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу управління освіти Луцької міської ради на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 квітня 2015 року по справі № 161/1858/15-а за позовом ОСОБА_1 до управління освіти Луцької міської ради, Луцького міського голови ОСОБА_2 про стягнення заробітку, -

В C Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася в суд з позовом до Луцького міського голови, управління освіти Луцької міської ради про стягнення заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

На підтвердження заявлених вимог покликається на те, що згідно із розпорядженням Луцького міського голови від 12 серпня 2013 року № 1386-рб її було звільнено із посади заступника начальника управління освіти Луцької міської ради. Вказане розпорядження було нею оскаржено до суду, а за постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2014 року позивачку було поновлено на вищевказаній посаді. Однак, рішення суду було виконано лише 30 січня 2015 року, після численних звернень до Луцького міського голови та заяв до управління державної виконавчої служби ГУЮ у Волинській області. Просить стягнути з управління освіти Луцької міської ради на її користь середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення працівника на посаді з 15 липня 2014 року по 30 січня 2015 року у сумі 19042,62 грн..

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 квітня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з управління освіти Луцької міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі за період з 15 липня 2014 року по 29 січня 2015 року в сумі 19042,62 грн.

В позові ОСОБА_1 до Луцького міського голови про стягнення заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі відмовлено..

Не погодившись із вказаною постановою, її оскаржив відповідач, управління освіти Луцької міської ради, який покликаючись на те, що постанова є незаконною та необґрунтованою, винесена із неповним зясуванням всіх обставин по справі, порушенням норм процесуального та матеріального права, просить постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 квітня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що на момент поновлення ОСОБА_1 в штатному розписі управління освіти Луцької міської ради була відсутня посада заступника начальника управління освіти. Міською радою затверджується структура виконавчих органів та загальна чисельність апарату ради на пленарних засіданнях міської ради. Рішення про призначення позивачки на роботу приймається міським головою. Таким чином, за відсутності розпорядження Луцького міського голови, управління освіти не вправі самостійно вирішувати питання поновлення на посаді заступника начальника управління освіти Луцької міської ради ОСОБА_1

Заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла до висновку про те, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено те, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2014 року визнано протиправним та скасовано розпорядження Луцького міського голови від 12 серпня 2013 року № 1368-рб Про звільнення ОСОБА_1Б., поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління освіти Луцької міської ради з 12 серпня 2013 року та стягнуто із управління освіти Луцької міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13 серпня 2013 року по 14 липня 2014 року.

30 січня 2015 року за розпорядженням Луцького міського голови № 111-рб Про ОСОБА_1Б. позивача ОСОБА_1 було поновлено з 12 серпня 2013 року на посаді заступника начальника управління освіти Луцької міської ради, здійснено виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 13 серпня 2013 року по 14 липня 2014 року, скасовано розпорядження міського голови від 12 серпня 2012 року № 1368-рб Про звільнення ОСОБА_1Б..

Таким чином, позивачку було поновлено на роботі через шість місяців та пятнадцять днів після виникнення у позивачки відповідного права.

Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції виходив з того, що постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2014 року підлягала до виконання з 15 липня 2014 року, а тому відповідачем безпідставно не було виконано рішення суду, у звязку з чим вимоги ОСОБА_1 про стягнення з управління освіти Луцької міської ради на її користь середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення працівника на посаді з 15 липня 2014 року по 29 січня 2015 року у сумі 19042,62 грн. є підставними та обґрунтованими. Одночасно, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що виплата заробітної плати належить до повноважень управління освіти Луцької міської ради, як виконавчого органу Луцької міської ради, а не до безпосередніх повноважень міського голови, що передбачені ст. 42 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, а тому у задоволенні позовних вимог до Луцького міського голови слід відмовити.

Апеляційний суд, враховуючи правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 23 червня 2015 року справа № 21-63а15 та Вищого адміністративного суду України, висловлену в ухвалах від 22 вересня 2015 року, справи № К/800/24393/15, К/800/59704/14, від 1 вересня 2015 року, справа № К/800/6612/15, вважає вірними вказані висновки суду першої інстанції, враховуючи наступні обставини.

Відповідно до статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Зазначена вище стаття КЗпП України не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, в цьому випадку предявлення рішення до примусового виконання, що вказують на його бажання поновитися на роботі.

Відповідно до частини першої статті 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обовязковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Частиною другою статті 257 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

При цьому пунктом 3 частини першої статті 256 КАС України передбачено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Частиною четвертою статті 257 КАС України законодавець обумовив питання примусового виконання судових рішень у порядку, встановленому Законом України Про виконавче провадження . Цим підкреслюється винятковість саме примусового виконання рішення адміністративного суду.

Відповідно до статті 2 цього Закону, примусове виконання рішень покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Отже, правова природа діяльності органів державної виконавчої служби та її основне призначення полягає саме в примусовому виконанні рішень суду, в тому числі постанов судів про поновлення на посадах у відносинах публічної служби, які набрали законної сили, що і є підставою для негайного їх виконання. Добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обовязок. Зокрема, зазначений обовязок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі. В таких випадках держава в особі органу державної виконавчої служби несе відповідальність за виконання остаточних судових рішень.

При цьому, як розяснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 Про практику розгляду судами трудових спорів, рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Разом з тим, на думку апеляційного суду висловлена позиція, яка є обовязковою для виконання має розцінюватись в поєднанні із наступним.

Згідно з ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання на всій території України.

Відповідно до частини 9 статті 267 КАС України особа позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених субєктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

У пунктах 46, 48, 51, 53, 54 рішення від 15.10.2009 року у справі «ОСОБА_3 проти України» (заява № 40450/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

З врахуванням зазначеного, враховуючи беззаперечне право особи на працю та її оплату, апеляційний суд приходить до висновку про те, що навіть за наявності порушеного позивачем (належно не вибраного) способу порядку звернення до адміністративного суду із позовом або заявою (у даній категорії справ) не може стати наслідком продовження зловживання її правом на судовий захист у правовідносинах, де вже право на працю визнане судом. Тому, визначена та вирахувана судом першої інстанції сума середнього заробітку за час затримки виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2014 року, в рамках позовного провадження відповідає вимогам КЗпП України.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і в повному обсязі встановив обставини справи, прийняв обґрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу управління освіти Луцької міської ради залишити без задоволення, а постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 квітня 2015 року по справі № 161/1858/15-а без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р.Б. Хобор

Судді Я.С. Попко

ОСОБА_4