Справа № 2а-237/10
Суддя: Попко Я.С.
Дата ухвалення: 2010-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2010 р. Справа № 29658/10

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Онишкевича Т.В., Сапіги В.П.

при секретарі судового засідання Наконечній М.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційні скарги виконавчого комітету Львівської міської ради та міського голови м. Львова на постанову Галицького районного суду м. Львова від 18 травня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Львівської міської ради та міського голови м.Львова про визнання частково нечинними рішення виконавчого комітету Львівської міської ради та розпорядження міського голови м. Львова, про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, про визнання неправомірними дій міського голови щодо розподілу й невиплати преміальних, стягнення матеріальної (недоотриманих преміальних) та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2009 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Львівської міської ради та міського голови м. Львова, в якому, із врахуванням уточнення і доповнення позовних вимог, просить визнати нечинним рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 31.07.2009 р. № 572 в частині, що стосується ліквідації посади заступника голови Шевченківської районної адміністрації з соціально-економічних питань, визнати нечинним розпорядження міського голови м. Львова від 15.10.2009 року № 881-к про звільнення позивача з посади заступника голови Шевченківської районної адміністрації з соціально-економічних питань та поновити його на займаній посаді із стягненням середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, визнати дії міського голови щодо розподілу та невиплати преміальних неправомірними та стягнути матеріальну шкоду (недоотримані преміальні) в сумі 46 914,26 грн., стягнути моральну шкоду у розмірі 150 000 грн. та витрати за надання правової допомоги.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 31 липня 2009 року виконавчим комітетом Львівської міської ради, з перевищенням владних повноважень, ухвалено рішення № 572 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету від 15 серпня 2008 року за № 807», яким змінено структуру Шевченківської районної адміністрації, а саме скорочено чисельність заступників голови районної адміністрації без ухвалення рішення сесії Львівської міської ради.

15 жовтня 2009 року на підставі зазначеного рішення виконкому Львівської міської ради № 572 від 31 липня 2009 року міським головою м. Львова було видано незаконне

___________________________________________________________________________________________

Головуючий у 1-й інст. суддя Олексієнко М.Ю. ряд. ст.зв. № 3.3.6 суддя-доповідач ОСОБА_2 справа № 2а-237/10/1304 справа № 29658/10/9104.doc

розпорядження № 881-к про звільнення позивача з посади заступника голови з соціально-економічних питань Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України. Зазначене рішення виконавчого комітету Львівської міської ради та розпорядження міського голови є незаконними, у звязку з чим позивач вважає, що його слід поновити на посаді заступника голови Шевченківської районної адміністрації з соціально-економічних питань та виплатити середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу.

Крім того позивач зазначає, що у січні, травні, червні, липні та серпні 2007 року йому протиправно не було нараховано преміальні. Вважає, що міський голова вправі позбавити його премії виключно на підставі порушення термінів виконання ухвал міської ради, рішень виконкому, розпоряджень міського голови або притягнення його до дисциплінарної відповідальності. Однак міським головою Львова його було позбавлено премій за п'ять місяців у 2007 році, необґрунтовано зменшено преміальні протягом шести місяців у 2008 році (березень, квітень, травень, червень, липень та жовтень місяці) та протягом чотирьох місяців у 2009 році (лютий, березень, квітень, травень). Такі дії міського голови Львова вважає неправомірними, внаслідок чого йому, позивачу, було завдано матеріальної шкоди і з врахуванням розміру його посадового окладу сума недоотриманих ним преміальних становить 46 914 грн. 26 коп.

Неправомірні дії відповідачів під час звільнення його з роботи призвели до втрати нормальних життєвих зв'язків позивача, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя з огляду на нещодавно перенесений гіпертонічний кризис. Підтвердженням погіршення стану здоров'я і, як наслідок, моральних страждань, вважає листки непрацездатності та довідку 1-шої міської клінічної лікарні ім. Князя Лева про перебування його з 30 вересня 2009 року (після повідомлення про звільнення) по 14 жовтня 2009 року (день до звільнення) на лікуванні. Крім того, позивач є інвалідом третьої групи по причині загального захворювання. Враховуючи той факт, що йому не було запропоновано жодної можливості працевлаштування, як того вимагає трудове законодавство, суму моральної шкоди оцінює у 150 000 грн. та витрати за надання правової допомоги в сумі 4 000 грн.

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 18 травня 2010 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано нечинним рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 31 липня 2009 року за № 572 в частині, що стосується ліквідації посади заступника голови Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради з соціально-економічних питань.

Визнано нечинним розпорядження міського голови м. Львова від 15 жовтня 2009 року за № 881-к та поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника голови Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради з соціально-економічних питань.

Постановлено стягнути з виконавчого комітету Львівської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 27667 грн. 84 коп.

Визнано неправомірними дії міського голови щодо позбавлення ОСОБА_1 преміальних і постановлено стягнути з виконавчого комітету Львівської міської ради на користь ОСОБА_1 неотримані преміальні у сумі 16 779 грн. 40 коп. та 2000 грн. моральної (немайнової) шкоди, судові витрати за надання правової допомоги у розмірі 4 000 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 31 липня 2009 року за № 572 в частині, що стосується ліквідації посади заступника голови Шевченківської районної адміністрації з соціально-економічних питань, ухвалено з перевищенням владних повноважень, так як згідно п.5 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування» до виключної компетенції міської ради належить питання про затвердження за пропозицією міського голови структури виконавчих органів ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів, витрат на їх утримання. Розпорядження міського голови м. Львова від 15.10.2009 року № 881-к про звільнення позивача з посади заступника голови Шевченківської районної адміністрації з соціально-економічних питань базувалось на неправомірному рішенні виконавчого комітету, в звязку з чим позивач підлягає поновленню на роботі із стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу. Міський голова вправі був позбавити премії позивача виключно на підставі порушення термінів виконання ухвал міської ради, рішень виконкому, розпоряджень міського голови або притягнення його до дисциплінарної відповідальності, в звязку з чим невиплата чи ненарахування премії працівникові, який не вчинив зазначені вище порушення, є прямим порушенням його права на оплату праці. А тому слід стягнути з виконавчого комітету Львівської міської ради на користь позивача неотримані преміальні за січень, травень, червень, липень та серпень 2007 року. Що стосується нарахування та виплати преміальних за шість місяців у 2008 році (березень, квітень, травень, червень, липень та жовтень) та протягом чотирьох місяців у 2009 році (лютий, березень, квітень, травень), суд прийшов до висновку, що позивачу за вказані періоди правомірно нараховано та виплачено преміальні, в звязку з чим не були порушені його законні права та інтереси.

Крім того, неправомірні дії відповідача під час звільнення позивача з роботи призвели до втрати його нормальних життєвих зв'язків, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, у звязку з чим позивачу спричинено моральну шкоду. Беручи до уваги зібрані докази про хворобу позивача, повязану з його незаконним звільненням з посади, пережиті у звязку з тим психологічні стреси суд задовольнив позовні вимоги позивача в зазначеній частині в розмірі 2000 грн.

Враховуючи наявність договору про правову допомогу та підтвердження його оплати у сумі 40 00 грн., суд прийшов до висновку про те, що зазначену суму необхідно стягнути з виконавчого комітету Львівської міської ради на користь позивача.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, вважаючи її незаконною та необґрунтованою відповідачі оскаржили її, подавши апеляційні скарги.

Апелянти виконавчий комітет Львівської міської ради та міський голова м. Львова в своїх апеляційних скаргах просять скасувати постанову Галицького районного суду м. Львова від 18 травня 2010 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційних скарг апелянти зазначають, що повноваження виконавчого комітету з приводу затвердження Положення про виконавчі органи ради делеговані Львівською міською радою та передбачені у п.4 ухвали ради від 19.10.2006 року № 219 «Про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради». Скорочення чисельності працівників виконавчих органів Львівської міської ради та внесення змін до структур виконавчих органів в 2009 році здійснювалося на підставі та на виконання Першочергових антикризових заходів у м. Львові, які були затверджені ухвалою ради від 04.12.2008 року № 2249. Крім того, премії працівникам виплачуються за бездоганне і своєчасне виконання посадових обовязків, у випадку відсутності порушень чинного законодавства. Згідно розпорядження міського голови № 454-к від 05.06.2009 року «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1» йому оголошено догану і дане розпорядження позивач не оскаржував. Представник виконавчого комітету 18 травня 2010 року був відсутній у судовому засідання з поважних причин.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Задовольняючи позовні вимоги позивача частково, суд першої інстанції виходив з того, що згідно до п.5 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування» до виключної компетенції міської ради належить питання про затвердження за пропозицією міського голови структури виконавчих органів ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів, витрат на їх утримання. Статтею 54 Закону встановлено, що Положення про відділи, управління та інші виконавчі органи ради затверджуються відповідною радою. У звязку з наведеним рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 31 липня 2009 року за № 572 в частині, що стосується ліквідації посади заступника голови Шевченківської районної адміністрації з соціально-економічних питань, ухвалено з перевищенням владних повноважень. 15 жовтня 2009 року на підставі незаконного рішення виконкому Львівської міської ради № 572 від 31 липня 2009 року, що стосувалося ліквідації посади заступника голови Шевченківської районної адміністрації з соціально-економічних питань, було видано незаконне розпорядження міського голови м. Львова № 881-к про звільнення позивача з посади, у звязку з чим позивач підлягає поновленню на роботі з виплатою середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу. Міський голова вправі був позбавити премії позивача виключно на підставі порушення термінів виконання ухвал міської ради, рішень виконкому, розпоряджень міського голови або притягнення його до дисциплінарної відповідальності, в звязку з чим невиплата чи ненарахування премії працівникові, який не вчинив зазначені вище порушення, є прямим порушенням його права на оплату праці, у звязку з чим позовні вимоги позивача про стягнення ненарахованих та неотриманих преміальних виплат за січень, травень, червень, липень та серпень 2007 року підлягають до задоволення. Що стосується нарахування та виплати преміальних за шість місяців у 2008 році (березень, квітень, травень, червень, липень та жовтень) та протягом чотирьох місяців у 2009 році (лютий, березень, квітень, травень), суд прийшов до висновку, що позивачу за вказані періоди правомірно нараховано та виплачено преміальні, в звязку з чим не були порушені його законні права та інтереси. Крім того, неправомірні дії відповідача під час звільнення позивача з роботи призвели до втрати його нормальних життєвих зв'язків, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, у звязку з чим позивачу спричинено моральну шкоду. Беручи до уваги зібрані докази про хворобу позивача, повязану з його незаконним звільненням з посади, пережиті у звязку з тим психологічні стреси суд задовольнив позовні вимоги позивача в зазначеній частині в розмірі 2000 грн. Враховуючи наявність договору про правову допомогу та підтвердження його оплати у сумі 4000 грн., суд прийшов до висновку про те, що зазначену суму необхідно стягнути з виконавчого комітету

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи.

Встановлено, що рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 31 липня 2009 року № 572 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету від 15 серпня 2008 року за № 807» змінено структуру виконавчого органу Шевченківської районної адміністрації м. Львова, а саме скорочено чисельність заступників голови районної адміністрації без ухвалення рішення сесії Львівської міської ради.

Відповідно до п. 5 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» до виключної компетенції міської ради належить питання про затвердження за пропозицією міського голови структури виконавчих органів ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів, витрат на їх утримання. Обсяг і межі повноважень районних у містах рад та їх виконавчих органів визначаються відповідними міськими радами за узгодженням з районними у містах радами з урахуванням загальноміських інтересів та колективних потреб територіальних громад районів у містах (ст. 41).

Згідно до п. 5 ст. 41 цього ж Закону, порядок формування, структура, форми діяльності районних у містах рад та їх органів визначаються відповідно до цього та інших законів. Згідно з п. б ст. 42 згаданого Закону, міський голова у межах власних повноважень вносить на розгляд ради пропозиції щодо структури виконавчих органів ради, апарату ради та її виконавчого комітету, їх штатів, встановлених відповідно до типових штатів, затверджених Кабінетом Міністрів України. Законом встановлено, що Положення про відділи, управління та інші виконавчі органи ради затверджуються відповідною радою (ст. 54).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 31 липня 2009 року за № 572 в частині, що стосується ліквідації посади заступника голови Шевченківської районної адміністрації з соціально-економічних питань, ухвалено з перевищенням владних повноважень.

15 жовтня 2009 року на підставі зазначеного незаконного рішення виконкому Львівської міської ради № 572 від 31 липня 2009 року було видано протиправне розпорядження міського голови м. Львова № 881-к про звільнення позивача з посади заступника голови з соціально-економічних питань Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України, у звязку чим суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги позивача та визнав нечинним вищезазначене розпорядження, поновивши позивача на посаді заступника голови Шевченківської районної адміністрації з соціально-економічних питань із стягненням середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Львівської міської ради № 558 від 13 лютого 2007 року затверджено Положення про преміювання працівників виконавчих органів.

Відповідно до п.1 зазначеного Положення, премія це грошова виплата працівнику за особистий вклад у загальні результати, відсутність порушень чинного законодавства, бездоганне і вчасне виконання розпорядчих документів, протокольних доручень та завдань керівництва, своєчасний розгляд листів, звернень громадян, постійне вдосконалення організації своєї роботи і підвищення профкваліфікації. У пункті 11 зазначеного положення вказано, що при наявності порушення термінів виконання ухвал міської ради, рішень виконкому, розпоряджень міського голови, премії відповідальним за виконання цих документів за розрахунковий період, в якому здійснене порушення, не виплачується. Працівник, який допустив порушення і притягнутий до дисциплінарної відповідальності, позбавляється премії на строк дії дисциплінарного стягнення.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що у січні, травні, червні, липні та серпні 2007 року позивачу протиправно не було нараховано та невиплачено преміальні, що є прямим порушенням постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 року № 268 «Про упорядкування праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів», ухвали Львівської міської ради від 13 лютого 2007 року за № 558, рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 8 лютого 2007 року за № 30 про преміювання працівників виконавчих органів міської ради. Міський голова вправі був позбавити премії позивача виключно на підставі порушення термінів виконання ухвал міської ради, рішень виконкому, розпоряджень міського голови або притягнення його до дисциплінарної відповідальності, в звязку з чим невипалата чи ненарахування премії працівникові, який не вчинив зазначені вище порушення, є прямим порушенням його права на оплату праці, у звязку з чим суд правомірно задовольнив позовні вимоги позивача про стягнення ненарахованих та неотриманих преміальних виплат за січень, травень, червень, липень та серпень 2007 року.

Колегія суддів вважає, що оскільки позивачу нараховано та виплачено преміальні за шість місяців у 2008 році (березень, квітень, травень, червень, липень та жовтень) та протягом чотирьох місяців у 2009 році (лютий, березень, квітень, травень), суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що в задоволенні позовних вимог у зазначеній частині щодо нарахування та виплати преміальних необхідно відмовити, так як не були порушені його законні права та інтереси.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Згідно п.5 вищезгаданої Постанови Пленуму, відповідно до загальних підстав цивільно-правової, відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що неправомірні дії відповідачів під час звільнення з роботи позивача призвели до втрати ним нормальних життєвих зв'язків, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя з огляду на перенесений гіпертонічний криз. Підтвердженням погіршення стану здоров'я і, як наслідок, моральних страждань, є наявність в матеріалах справи листків непрацездатності та довідки 1-ої міської клінічної лікарні ім. Князя Лева про перебування позивача в період з 30 вересня 2009 року (після повідомлення про звільнення) до 14 жовтня 2009року (день до звільнення) на лікуванні. Позивач надав пенсійне посвідчення та довідку про наявність третьої групи інвалідності по причині загального захворювання. Враховуючи той факт, що йому не було запропоновано жодної можливості працевлаштування, як того вимагає трудове законодавство, суд першої інстанції правомірно стягнув на користь позивача моральну шкоду в сумі 2000 грн.

Враховуючи наявність договору про правову допомогу та підтвердження його оплати у сумі 4.000 грн., на думку колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що з врахуванням тривалості справи та її об'єм, вимога про стягнення витрат на правову допомогу підлягає до задоволення у розмірі 4.000 грн.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до виконавчого комітету Львівської міської ради та міського голови м. Львова про визнання частково нечинними рішення виконавчого комітету Львівської міської ради та розпорядження міського голови м. Львова, про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, про визнання неправомірними дій міського голови щодо розподілу й невиплати преміальних, стягнення матеріальної (недоотриманих преміальних) та моральної шкоди, а доводи апелянтів на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги виконавчого комітету Львівської міської ради та міського голови м. Львова залишити без задоволення, а постанову Галицького районного суду м. Львова від 18 травня 2010 року у справі № 2а-237/10 за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Львівської міської ради та міського голови м.Львова про визнання частково нечинними рішення виконавчого комітету Львівської міської ради та розпорядження міського голови м. Львова, про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, про визнання неправомірними дій міського голови щодо розподілу й невиплати преміальних, стягнення матеріальної (недоотриманих преміальних) та моральної шкоди без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Я.С. Попко

Судді Т.В. Онишкевич

ОСОБА_3

Повний текст ухвали складено та підписано 27.12.2010 року.