Справа № 825/2476/15-а
Суддя: Лобан Д.В.
Дата ухвалення: 2015-10-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2015 року Чернігів Справа № 825/2476/15-а

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лобана Д.В.,

за участю секретаря Новик Н.С.,

позивача ОСОБА_1,

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держземагенства у Чернігівській області про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням заяви про зміну підстав адміністративного позову, просить:

- визнати дії Головного управління Держземагенства у Чернігівській області протиправними;

- скасувати наказ Головного управління Держземагенства у Чернігівській області від 06.08.2015 № 33-к про звільнення 18.06.2015 ОСОБА_1 з посади заступника начальника відділу ринку та оцінки земель Головного управління Держземагенства у Чернігівській області у звязку з прогулом без поважних причин, відповідно до пункту 4 статті 40 Кодексу законів про працю України;

- скасувати запис № 15 у трудовій книжці ОСОБА_1, який здійснений на підставі наказу Головного управління Держземагентства у Чернігівській області від 06 серпня 2015 року № 33-к;

- зобов'язати Головне управління Держземагентства у Чернігівській області прийняти наказ про припинення трудових відносин з ОСОБА_1 18.06.2015 згідно його заяви від 16.06.2015 на підставі п. 6 ст. 36 Кодексу законів про працю України.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 16.06.2015 він надіслав до відповідача заяву про припинення з 18.06.2015 трудових відносин (заява отримана відповідачем 16.06.2015) з підстав не погодження на переведення до новоствореної юридичної особи, яка утворена шляхом перетворення Головного управління Держземагентства у Чернігівській області у Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, що підтверджується підписом у попередженні про майбутнє звільнення від 08.05.2015. Додатково, у заяві згідно ст. 3 Закону України «Про відпустки» позивач виявив бажання використати частину не використаної відпустки. Вважає, що з 18.06.2015 він законно перебував у відпустці, що в свою чергу спростовує прогул, як підставу для прийняття наказу про його звільнення.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представники відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначили, що 08.05.2015 ОСОБА_1 персонально та письмово було попереджено про вивільнення, про що в попередженні міститься його підпис. Вказане вище попередження містить чітко визначені умови та строки вивільнення, запропоновані Головним управлінням Держземагентства у Чернігівській області в особі голови комісії з реорганізації Головного управління Держземагентства у Чернігівській області ОСОБА_4 16.06.2015 до Головного управління Держземагентства у Чернігівській області надійшла поштою заява позивача за вх. №20/3-15-0.5. В цій заяві він просив спочатку припинити (не вказавши саме з яких підстав) трудові відносини, а потім надати йому відпустку. Дана заява надійшла у період його відсутності у звязку з непрацездатністю. 07.07.2015 позивача було повідомлено листом №31-25-0.12-10549/2-15 про те, що згідно попередження про вивільнення 08.05.2015, позивача може бути звільнено з посади заступника начальника відділу ринку та оцінки земель Головного управління Держземагентства у Чернігівській області на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України після 08.07.2015, а не з 25.06.2015. Також, у даному листі вказано, що заява позивача від 16.06.2015 вх. №20/3-15-0.5 не може бути задоволена із зазначенням причин. При цьому, вказаний лист та дії Головного управління не оскаржувались. Крім того, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.08.2015 по справі № 825/1838/15-а встановлено, що згідно попередження про вивільнення, позивача має бути звільнено із займаної посади через 2 місяці з дня ознайомлення (08.05.2015), тобто з 08.07.2015. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.09.2015 у справі № 825/2279/15-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держземагентства у Чернігівській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії відмовлено у задоволенні позовних вимог, зокрема, про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Держземагентства у Чернігівській області; визнання припиненими трудові відносини між позивачем та Головним управлінням Держземагентства у Чернігівській області 18.06.2015 згідно п. 6 ст. 36 Кодексу законів про працю України на підставі заяви позивача від 16.06.2015 та попередження про майбутнє звільнення від 08.05.2015; вважати 24.06.2015 датою звільнення з урахуванням бажання позивача використати частину невикористаної відпустки при звільненні за відпрацьований період з 23.01.2015 по 18.06.2015.

З огляду на вищенаведене відповідач вважає, що діяв виключно в межах чинного законодавства і не вчиняв жодних порушень. Відповідно, відсутні обставини та підстави вважати, що вимоги позивачів є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Заслухавши пояснення позивача та представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, доводи позовної заяви, заперечення на неї, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що наказом Головного управління Держземагентства у Чернігівській області «Про звільнення ОСОБА_1М.» № 33-к від 06.08.2015 звільнено з 18.06.2015 ОСОБА_1 з посади заступника начальника відділу ринку та оцінки земель Головного управління Держземагентства у Чернігівській області у звязку з прогулом без поважних причин, відповідно до пункту 4 статті 40 Кодексу законів про працю України (а. с. 13).

Вважаючи даний наказ протиправним та таким, що підлягає скасуванню позивач звернувся до суду.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про державну службу» основними обовязками державних службовців визначено: забезпечення ефективної роботи та виконання завдань державних органів відповідно до їх компетенції; недопущення порушень прав і свобод людини та громадянина; безпосереднє виконання покладених на них службових обовязків, своєчасне і точне виконання рішень державних органів чи посадових осіб, розпоряджень і вказівок своїх керівників; постійне вдосконалення організації своєї роботи і підвищення професійної кваліфікації; сумлінне виконання своїх службових обовязків, ініціатива і творчість в роботі.

Крім того, статтею 14 вищевказаного закону передбачено дисциплінарну відповідальність державних службовців, а саме дисциплінарні стягнення застосовуються до державного службовця за невиконання чи неналежне виконання службових обовязків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, повязаних з проходженням державної служби, а також за вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює.

Пунктом 6 статті 36 Кодексу законів про працю України визначено, що підставою припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з положеннями статті 49-2 Кодексу законів про працю України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

14.01.2015 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 5 Про утворення територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру, якою передбачено реорганізацію Головного управління Держземагентства у Чернігівській області шляхом приєднання до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області.

У зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, а також скороченням чисельності та штату працівників ОСОБА_1 08.05.2015 було ознайомлено із попередженням про вивільнення із займаної посади (а. с. 11).

Відповідно до статті 44 Кодексу законів про працю України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Згідно з статтею 3 Закону України "Про відпустки" за бажанням працівника у разі його звільнення (крім звільнення за порушення трудової дисципліни) йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням. Датою звільнення в цьому разі є останній день відпустки.

Зі змісту викладених правових норм слідує, що при вивільненні працівника у зв'язку змінами в організації виробництва і праці, а також скороченням чисельності та штату працівників йому надається невикористана відпустка з наступним звільненням або виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки.

Відповідно до частини 4 статті 79 Кодексу законів про працю України черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості їх відпочинку.

Згідно з наказом Головного управління Держземагентства у Чернігівській області від 05.01.2015 №1-в затверджено графік відпусток працівників на 2015 рік, відповідно до додатку №1 якого позивачу визначено відпустку на серпень 2015 року, тобто на час коли позивача вже буде вивільнено, тому позивач мав право на отримання такої відпустки без дотримання графіку.

Як встановлено у ході судового розгляду справи, позивач перебував на стаціонарному лікуванні у період з 02.06.2015 по 17.06.2015 та повинен стати до роботи з 18.06.2015.

ОСОБА_1 подав до Головного управління Держземагентства у Чернігівській області заяву про припинення трудових відносин з 18.06.2015 та надання відпустки у період перебування на лікарняному - 16.06.2015, достеменно знаючи про день свого звільнення.

На переконання суду, з 08.05.2015 (з дня ознайомлення про наступне вивільнення) позивач мав достатньо часу для порушення питання про надання відпустки, однак своїм правом не скористався.

При цьому, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.08.2015 у справі № 825/1838/15-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держземагенства у Чернігівській області про зобов'язання вчинити певні дії встановлено, що згідно попередження про вивільнення позивача, його має бути звільнено із займаної посади через 2 місяці з дня ознайомлення (08.05.2015), тобто з 08.07.2015 (а. с. 11).

Отже, обставиною, що вже встановлена судом та не підлягає доказуванню є те, що ОСОБА_1, згідно попередження від 08.05.2015, має бути звільнений із займаної посади з 08.07.2015, що також підтверджує правомірність дій Головного управління та неможливість звільнити ОСОБА_1 згідно попередження ні 24.06.2015, ні 25.06.2015 як було вказано у заяві позивача від 16.06.2015 та зазначено у позовній заяві.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративним суду від 19.08.2015 у справі №825/1838/15-а встановлено, а отже не потребує доказуванню, що відповідно до ст. 2 Закону України «Про відпустки» право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи.

Право на відпустки забезпечується: гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом; забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених статтею 24 цього Закону.

Відповідно до ст. 10 вказаного Закону черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості для їх відпочинку.

Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов'язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.

При цьому, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.08.2015 у справі №825/1838/15-а встановлено, що згідно наказу Головного управління Держземагентства у Чернігівській області від 05.01.2015 № 1-в, затверджено графік відпусток працівників на 2015 рік, відповідно до додатку № 1 якого позивачу визначено відпустку на серпень 2015 року, тобто на час коли позивача вже буде звільнено, а тому позивач має право на отримання такої відпустки без дотримання графіку.

Тобто, позивач дійсно має право на отримання відпустки без дотримання графіку, але звільнений ОСОБА_1 за п. 6 ст. 36 КЗпП може бути лише з 07.08.2015. Наведене вище свідчить про те, що рішення про відпуску та звільнення позивача є двома різними діями за своїм змістом та правовою природою, оскільки питання надання відпустки може бути розглянуто до 08.07.2015, а питання звільнення за п. 6 ст. 36 КЗпП виключно з 08.07.2015. При цьому, позивач вимагав його звільнити до 08.07.2015, що є порушенням діючого законодавства.

Суд звертає увагу на те, що позивач безпідставно вважав себе звільненим чи то з 24.06.2015, потім з 25.06.2015, хоча трудові відносини просив розірвати з 18.06.2015.

Поряд з цим, листком тимчасової непрацездатності серія АГН №049195 чітко визначено, що ОСОБА_1 повинен стати до роботи з 18.06.2015.

З 18.06.2015 він не став до роботи, хоча згідно попередження про вивільнення від 08.05.2015 повинен виконувати свої обовязки в повному обсязі, додержуватись правил внутрішнього трудового розпорядку.

18.06.2015 відповідач не знав і не міг знати, що позивач не вийде на роботу, але був зобовязаний зясувати причини відсутності працівника на роботі.

Відповідно до пункту 3 та 4 статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення; прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Оскільки ОСОБА_1 не став до роботи 18.06.2015, то йому неодноразово Головним управлінням направлялись листи (від 18.06.2015 №31-25-0.7-10458/2-15, 23.06.2015 №31-25-0.7-10469/2-15, 24.06.2015 №31-25-0.7-10513/2-15, 26.06.2015 №31-25-0.7-10527/2-15) з проханнями зявитись на роботі та надати пояснення про причини відсутності на роботі з 18.06.2015. Однак, позивачем такі прохання було проігноровано, пояснень відсутності на робочому місці він не надав.

Отже, 26.06.2015 позивачу було відомо, що він не перебуває у відпустці та його буде звільнено з 08.07.2015. Вказане вище, також свідчить про правомірні дії відповідача та свідомі протиправні дії з боку позивача, зокрема свідчить про відсутність на роботі ОСОБА_1 без поважних причин, що є прогулом.

Також, пунктами 99, 102 Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 № 1242 визначено, що у наказі (розпорядженні) про призначення або звільнення працівника зазначається повна дата (число, місяць, рік) фактичного виходу працівника на роботу (припинення трудових відносин), розміри його посадового окладу відповідно до штатного розпису, надбавок та доплат. Під час ознайомлення з наказом (розпорядженням) згаданими у ньому особами на першому примірнику наказу чи на спеціальному бланку проставляються їх підписи із зазначенням дати ознайомлення.

Крім того, 02.12.2013 між Головним управлінням Держземагентства у Чернігівській області та ОСОБА_1 укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (а. с. 152), дія якого поширюється на весь час роботи з довіреними працівникові матеріальними цінностями організації.

При цьому, важливим аспектом при звільненні є зясування заборгованості, яка визначається на підставі обхідного листа і реєстрів обліку, в яких відображається заборгованість, матеріальні та нематеріальні цінності та грошові кошти. Обхідний лист дозволяє систематизувати всі можливі заборгованості як з боку працівника, так і з боку роботодавця стосовно нього. Обхідний лист має містити: формулювання, для чого заповнюється обхідний лист (наказ про звільнення); прізвища, імена та по батькові посадових осіб, яких повинен обійти працівник, що звільняється; місце для приміток посадових осіб, в якому вони можуть зазначити, що не мають претензій до працівника, або вказати, які саме претензії до нього вони мають; місце для дати і підпису посадових осіб. Зокрема, згідно інвентаризованого опису основних засобів станом на 17.11.2014 за ОСОБА_1 обліковується монітор та персональний компютер вартістю 12773,00 грн (а.с. 153-155).

Зі вказаного вище, слідує, що приймати рішення щодо відпустки працівника з подальшим його звільненням, можливо лише після фактичного виходу працівника на роботу, проте 18.06.2015 ОСОБА_1 на роботу не вийшов. Також, ОСОБА_1 повинен був ознайомитись з наказом як на відпустку, так і щодо припинення трудових відносин. Крім того, оскільки позивач є матеріально відповідальною особою перед Головним управлінням, а тому питання щодо повернення основних засобів, за які позивач несе повну індивідуальну матеріальну відповідальність, також мало бути узгоджене між ОСОБА_1 та Головним управлінням та відображено у обхідному листі. Проте, останнє позивачем також вчинено не було.

Таким чином, ОСОБА_1 на момент надходження заяви від 16.06.2015 і до моменту припинення трудових відносин був державним службовцем, а отже мав обовязок пересвідчитись в тому, що Головним управлінням винесено наказ про надання відпустки, що має окремий заявний характер. Також, до моменту винесення наказу про звільнення з посади за власним бажанням, згідно правил внутрішнього трудового розпорядку (ст. 142 КЗпП) ОСОБА_1 зобовязаний був сумлінно виконувати свої посадові обовязки та перебувати на робочому місці, відповідно до обовязків державних службовців, встановлених Законом України «Про державну службу». При цьому, позивач також повинен був, отримавши лист Головного управління від 18.06.2015 №31-25-0.7-10458/2-15, повідомити роботодавця про причини своєї відсутності на робочому місці з 18.06.2015 (вказане підтверджується постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.08.2015 року у справі №825/2279/15-а).

Крім того, факт не виходу позивача на роботу з 18.06.2015 підтверджується табелями обліку робочого часу за червень, липень та серпень 2015 року та актами про відсутність на роботі ОСОБА_1 з 18.06.2015 по 05.08.2015.

Більш того, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.09.2015 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держземагентства у Чернігівській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Держземагентства у Чернігівській області; визнання припиненими трудові відносини між позивачем та Головним управлінням Держземагентства у Чернігівській області 18.06.2015 згідно п. 6 ст. 36 Кодексу законів про працю України на підставі заяви позивача від 16.06.2015 та попередження про майбутнє звільнення від 08.05.2015; вважати 24.06.2015 датою звільнення з урахуванням бажання позивача використати частину невикористаної відпустки при звільненні за відпрацьований період з 23.01.2015 по 18.06.2015; зобов'язання Головного управління Держземагентства у Чернігівській області здійснити розрахунок з позивачем, в тому числі з виплатою вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку; тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 правомірно звільнено на підставі п. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України, а тому підстави для скасування оспорюваного наказу відсутні.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити повністю.

Керуючись ст. ст. 122, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Відповідно до ст. ст. 186, 254 КАС України апеляційна скарга подається через Чернігівський окружний адміністративний суд, а її копія надсилається апелянтом до суду апеляційної інстанції, протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, або її подано з пропуском строку, у поновленні якого було відмовлено, а у разі вчасного подання апеляційної скарги, з набранням законної сили рішенням апеляційної інстанції, якщо оскаржувану постанову не скасовано.

Суддя Д.В. Лобан