Справа № 804/8962/15
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2015-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2015 р. Справа № 804/8962/15

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді при секретарі судового засідання за участю представників сторін: від позивача: від відповідача:ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Стройпрогрес» до Нікопольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування наказу №384 від 07.07.2015р., визнання протиправними та скасування вимог, припинення дії та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

17.07.2015р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Стройпрогрес» звернулося з позовом до Нікопольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області та, з урахуванням заяви про зміну (доповнення) позовних вимог від 19.10.2015р., просить:

- визнати протиправними дії відповідача по проведенню документальної позапланової виїзної перевірки позивача;

- визнати протиправним та скасувати наказ №384 від 07.07.2015р. виданий відповідачем по проведенню документальної позапланової виїзної перевірки позивача;

- визнати протиправними та скасувати вимоги №5863/10/04-07-22-01-51 від 10.07.2015р. та № 5617/10/04-07-22-01-51 від 08.07.2015р., що видані відповідачем, про надання інформації та її документального підтвердження позивачем;

- припинити дії відповідача по проведенню документальної позапланової виїзної перевірки позивача;

- зобовязати відповідача повернути документи позивачеві, які були вилучені з метою проведення документальної позапланової виїзної перевірки у позивача.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що наказ № 384 від 07.07.2015р. виданий відповідачем в порушення вимог Кримінального процесуального кодексу України, розпорядження ДФС України, яке передбачене в листі від 28.01.2015р. №2463/99-99-22-02-04-17 про заборону перевірок та здійснення перевірок лише з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявою субєкта господарювання, згідно з рішенням суду або вимогами Кримінального процесуального кодексу України. Крім того, оспорюваний наказ не надає право тимчасового доступу до речей та до документів і вилучати документи, які знаходяться у позивача для проведення документальної ревізії, при цьому, ніякої постанови слідчого судді в рамках ст.159 КПК України не надали та не надали саму постанову, винесену старшим лейтенантом податкової міліції Дніпропетровської області ОСОБА_5 З огляду на викладене позивач вважає, що в діях відповідача є порушення Податкового кодексу України, КПК України та розпорядження ДФС України, яке передбачено в листі від 28.01.2015р. про заборону перевірок. Також представник позивача посилається і на те, що постанова про проведення документальної перевірки КПК не передбачена, а, отже, наказ відповідача про проведення позапланової виїзної перевірки в рамках кримінального провадження без постанови слідчого судді є протиправним. Окрім того, у заяві про зміну позовних вимог від 19.10.2015р. позивач вказує на те, що представники відповідача з набранням чинності з 01.01.2015р. Закону України №71-УШ від 28.12.2014р. не мали права на перевірку позивача, вилучення і не повернення бухгалтерських документів, що належать позивачеві, які були вилучені та отримані інспектором Батрак О.В. 07.07.2015р.,14.07.2015р. та 15.07.2015р., які після перевірки не були повернуті у звязку з чим позивач просить зобовязати відповідача повернути документи позивачеві, які були вилучені з метою проведення документальної позапланової виїзної перевірки у позивача.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував, у письмових запереченнях на позов просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі посилаючись на те, що згідно п.п.78.1.11 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України, п.4 ч.2 ст.40, ч.2 ст.93 КПК України передбачено право слідчого у межах КПК України відповідною постановою призначати проведення перевірок субєктів господарювання, а отже, постанова слідчого є підставою для проведення податковим органом документальної позапланової виїзної перевірки платника податків. За викладених обставин оспорюваний наказ є правомірним та прийнятий у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, цей наказ разом з направленням на перевірку 09.07.2015р. був отриманий особисто директором позивача. Щодо позовних вимог про визнання протиправними та скасування вимог від 08.07.2015р. № 5617/10/04-07-22-01-51 та від 10.07.2015р. №5863/10/04-07-22-01-51 про надання інформації та документів, щодо припинення дій відповідача по проведенню документальної позапланової виїзної перевірки позивача, то представник відповідача вказує на те, що податковий орган має право запитувати первинні документи під час проведення перевірки, які повязані зі сплатою податків і зборів, обовязкових платежів, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Вказані запити були отримані позивачем та відповідач на вказані запити надав відповідні первинні бухгалтерські документи до перевірки, окрім того, листом 13.07.2015р. позивач просив надати додатковий час для підготовки документів у повному обсязі, у звязку з чим відповідачем строк проведення перевірки було продовжено до 16.07.2015р., за результатами перевірки був складений акт №690/2201 від 24.07.2015р. та винесені 20.08.2015р. податкові повідомлення-рішення. Також представник відповідача зазначає, що дії по проведенню перевірки позивача є такими, що відбулися, результати перевірки оформлені відповідним актом, а тому вимоги позивача у даному випадку вважає безпідставними, при цьому, вказує на те, що позивачем не надано доказів того, що відповідач при проведенні перевірки діяв не у спосіб та не у межах реалізації своїх владних повноважень.

У судовому засіданні оголошувалася перерва до 19.10.2015р.

У ході судового розгляду справи судом встановлені наступні обставини у даній справі.

11.06.2015р. слідчим з ОВС ВКР СУ ФР ГУ ДФС у Дніпропетровській області ОСОБА_5 у межах досудового розслідування №0000156 від 28.11.2014р. про вчинення кримінального правопорушення за ч.3 ст.212, ч.1 ст.205 КК України була призначена документальна позапланова перевірка фінансово-господарської діяльності позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині повноти нарахування та сплати податку на прибуток та податку на додану вартість за період з 01.01.2013р. по 31.12.2014р., у тому числі по взаємовідносинах з ТОВ «ПДО-Дніпро» (а.с.31-34).

На підставі вищевказаної постанови слідчого, 07.07.2015р. податковою інспекцією було прийнято наказ №384 про проведення позапланової виїзної документальної перевірки ТОВ «Стройпрогрес» згідно до вимог п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.75.1 ст.75, п.п.78.1.11 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України (а.с.11,35,76).

Вказаний вище наказ та повідомлення на перевірку були отримані особисто генеральним директором ТОВ «Стройпрогрес» ОСОБА_6 09.07.2015р., що підтверджується відповідними відмітками у копії наказу №384 та копії направлення на перевірку (а.с.36,37).

Окрім того, 08.07.2015р. та 10.07.2015р. податковою інспекцією були складені відповідні запити за № 5617/10/04-07-22-01-51 та за №5863/10/04-07-22-01-51 про надання інформації та її документального підтвердження у звязку з проведенням перевірки у відповідності до наказу №384 від 07.07.2015р., які були отримані позивачем 09.07.2015р. та 10.07.2015р. відповідно (а.с.13-14,38,42).

Позивачем, на виконання вказаних вище запитів, 10.07.2015р. до перевірки були частково надані первинні бухгалтерські документи, що підтверджується копією відповідного переліку документів з відмітками про їх надання позивачем та отримання посадовою особою відповідача (а.с.39).

Окрім того, листом від 13.07.2015р. за вих.№95 позивач просив надати час для підготовки до надання документів до 15.07.2015р. у звязку з великим обсягом затребуваних документів (а.с.43).

14.07.2015р. наказом Нікопольської ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області №402 було продовжено термін проведення позапланової виїзної перевірки ТОВ «Стройпрогрес» з 16.07.2015р. на 2 робочі дні, який було вручено під розписку генеральному директору позивача ОСОБА_6 15.07.2015р. (а.с.44-45).

14 та 15.07.2015р. позивачем були додатково надані до перевірки первинні бухгалтерські документи, що підтверджується копіями переліку №1, №3 про надання до перевірки документів (а.с.40-41).

На підставі вищевказаного наказу №384 від 07.07.2015р., а також з урахуванням наданих на запити податкової інспекції позивачем первинних бухгалтерських документів, посадовими особами відповідача була проведена перевірка позивача за результатами якої був складений акт №690/2201 від 24.07.2015р. та 20.08.2015р. прийняті відповідні податкові повідомлення-рішення №, № про збільшення позивачеві грошових зобовязань з податку на додану вартість та з податку на прибуток (а.с.46-47, 50-51).

Позивач оспорює дії відповідача по проведенню документальної позапланової виїзної перевірки позивача, просить їх визнати протиправними, а також просить визнати протиправним і скасувати наказ №384 від 07.07.2015р. про призначення вказаної перевірки, визнати протиправними та скасувати вимоги відповідача про надання інформації та документів від 08.07.2015р. та від 10.07.2015р., припинити дії по проведенню документальної позапланової виїзної перевірки, а також просить зобовязати відповідача повернути документи позивачеві, які були вилучені посадовими особами відповідача з метою проведення перевірки у позивача посилаючись на те, що постанова слідчого про проведення документальної позапланової виїзної перевірки не передбачена КПК України, а отже, наказ №384 від 07.07.2015р. в рамках кримінального провадження без постанови слідчого судді є протиправним.

Заслухавши представників позивача та відповідача, які брали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відсутність обгрунтованих правових підстав для задоволення позову.

Щодо позовних вимог позивача про визнання протиправними дій відповідача по проведенню документальної позапланової виїзної перевірки позивача та визнання протиправним і скасування наказу відповідача №384 від 07.07.2015р. про проведення перевірки позивача слід зазначити наступне.

Контролюючі органи мають право, зокрема, проводити перевірки платників податків, у порядку, встановленому Податковим кодексом України згідно до вимог п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України.

Контроль за дотриманням вимог податкового законодавства у відповідності до вимог п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України здійснюється контролюючими органами шляхом проведення документальних (планових, позапланових) перевірок.

У відповідності до вимог п.п.78.1.11 п.78.1 ст.78 ПК України документальна позапланова виїзна перевірка здійснюється, зокрема, у випадку, коли отримано рішення суду (слідчого судді) про призначення перевірки або постанову органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчого, прокурора, винесену ними відповідно до закону.

За приписами ч.2 ст.93 КПК України передбачено, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.3, ч.7 ст. 110 КПК України рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне. Постанова слідчого, прокурора, прийнята в межах компетенції згідно із законом, є обовязковою для виконання фізичними та юридичними особами, прав, свобод чи інтересів яких вона стосується.

Також, з 01.01.2015р. набрав чинності Закон України №71-УШ від 28.12.2014р. та згідно до п.3 розділу «Прикінцеві положення» цього Закону, установлено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб-підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявою субєкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України.

Із системного аналізу вищенаведеного чинного податкового законодавства можна дійти висновку, що контролюючий орган наділений повноваженнями на проведення документальної позапланової виїзної перевірки за умови отримання контролюючим органом постанови слідчого, винесеної згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України, при цьому, і п. 3 розділу «Прикінцеві положення» Закону України №71-УШ встановлено можливість проведення перевірок підприємств контролюючим органом згідно з вимогами КПК України.

Як встановлено в судовому засіданні із наявних в матеріалах справи документів та не спростовано представником позивача, документальна позапланова виїзна перевірка позивача згідно з оспорюваним наказом №384 від 07.07.2015р. була проведена контролюючим органом на підставі постанови слідчого у межах кримінального провадження №0000156 про вчинення кримінальних правопорушень за ч.3 ст.212, ч.1 ст.205 КК України від 11.06.2015р., що підтверджується як змістом оспорюваного наказу, так і копією постанови слідчого наявних у матеріалах справи (а.с.31-36, 76).

Таким чином, з аналізу вищенаведених норм чинного законодавства та обставин у справі, встановлених у ході судового розгляду справи, суд приходить до висновку, що дії посадових осіб контролюючого органу щодо проведення документальної позапланової виїзної перевірки позивача згідно наказу №384 від 07.07.2015р., який було прийнято відповідачем у звязку з отриманням постанови слідчого про проведення перевірки позивача від 11.06.2015р., прийнятої у кримінальному провадженні, яка є обовязковою для виконання посадовими особами контролюючого органу з урахуванням ч.7 ст.110 КПК України, а також прийняття відповідачем оспорюваного наказу, є такими, що відповідають вимогам чинного законодавства та дії з проведення виїзної позапланової перевірки позивача вчинені контролюючим органом у відповідності до п.п.78.1.11 п.78.1 ст.78 ПК України.

При цьому, при прийнятті рішення про відмову у цій частині позову, судом приймається до уваги і те, що постанова слідчого про проведення перевірки позивача у рамках розслідування кримінального провадження від 11.06.2015р. не була оскаржена позивачем у встановленому законодавством порядку згідно з нормами КПК України, що підтвердив представник позивача у ході судового розгляду справи, а отже, посилання представника позивача на незаконність даної постанови слідчого є необґрунтованими та не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Частиною 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В той же час, і частина 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України покладає обовязок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

Відповідно до ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Так, представником відповідача у ході судового засідання було надано достатньо належних і допустимих доказів, які свідчать про законність та обґрунтованість проведення документальної позапланової виїзної перевірки позивача згідно з наказом №384 від 07.07.2015р., прийнятим на підставі постанови слідчого від 11.06.2015р.

Між тим, представником позивача не було надано суду жодних належних і допустимих доказів на підтвердження протиправності дій відповідача з проведення документальної позапланової виїзної перевірки позивача та протиправності оспорюваного наказу з урахуванням обставин встановлених у судовому засіданні та наданих доказів.

При цьому, представником позивача не підтверджено жодними доказами незаконність постанови слідчого про проведення перевірки позивача від 11.06.2015р., відповідних доказів суду не надано.

Судом не приймаються до уваги доводи представника позивача про те, що позивачеві постанова слідчого надана під час перевірки не була з огляду на те, що жодними нормами податкового законодавства не передбачено надання контролюючим органом до початку проведення перевірки саме постанови слідчого про призначення такої перевірки.

Є неспроможними посилання представника позивача на те, що розпорядженням ДФС України, яке передбачене в листі від 28.01.2015р. №2463/99-99-22-02-04-17 та Законом України №71-УШ заборонено здійснення перевірок та перевірки дозволені лише з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявою субєкта господарювання, згідно з рішенням суду або вимогами Кримінального процесуального кодексу України з огляду на те, що лист від 28.01.2015р. не має юридичної сили, не є нормативно-правовим актом та не є обовязковим до виконання, а носить лише розяснювальний характер, окрім того, дана перевірка була проведена згідно з вимогами КПК України за постановою слідчого, а отже, проведення такої перевірки позивача відповідає вимогам п.3 Прикінцевих положень згаданого Закону.

Щодо посилань представника позивача на протиправність вилучення інспектором документів у позивача, то слід зазначити, що такі доводи представника позивача є безпідставними, оскільки як встановлено у судовому засіданні посадові особи відповідача не вилучали у позивача первинних бухгалтерських документів, відповідного документу - акту саме про вилучення у позивача документів не складалося, а позивачем добровільно були надані посадовим особам контролюючого органу первинні бухгалтерські документи для проведення перевірки, яка була виїзна та проводилася у приміщенні позивача, і вказані первинні документи були залишені на підприємстві позивача після того, як посадові особи відповідача були змушені на вимогу працівника служби безпеки позивача покинути приміщення підприємства позивача без будь-яких документів та відмовою посадових осіб позивача від підпису щодо повернення документів, які надавалися перевіряючим, що підтверджено відповідним актом та доповідною запискою, наявними у справі (а.с.77-78).

Представником позивача вищевказані факти допущення посадових осіб відповідача до перевірки і надання посадовими особами позивача первинних бухгалтерських документів не спростовані жодними належними та допустимими доказами згідно до вимог ст.ст.69-70 Кодексу адміністративного судочинства України, навпаки, представник позивача підтвердив, що посадові особи відповідача були допущені до проведення перевірки та підтвердив надання їм посадовою особою позивача до перевірки первинних бухгалтерських документів.

Отже, за умови допущення позивачем посадових осіб відповідача до перевірки, після вручення наказу та повідомлення на перевірку, фактично свідчить про законність та обґрунтованість оспорюваного наказу, з чим погодився і позивач, допускаючи відповідача до перевірки, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання протиправним та скасування оспорюваного наказу після допуску посадових осіб до перевірки є необґрунтованими та безпідставними, оскільки позивач фактично погодився з оспорюваним наказом та надав для перевірки первинні бухгалтерські документи.

Згідно зі ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приймаючи до уваги викладене та з урахуванням ч.3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що відповідач при прийнятті оспорюваного наказу №384 від 07.07.2015р. та вчиняючи дії по проведенню перевірки діяв у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України, обґрунтовано, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), а тому у адміністративного суду відсутні правові підстави для задоволення даного адміністративного позову в частині позовних вимог про визнання дій відповідача щодо проведення документальної позапланової виїзної перевірки позивача та визнання протиправним і скасування вищевказаного оспорюваного наказу.

Також слід зазначити, що дії з проведення перевірки позивача уже відбулися у період з 09.07.2015р. по 18.07.2015р., дію оспорюваного наказу №384 від 07.07.2015р. щодо проведення перевірки позивача станом на 19.10.2015р. вичерпано, позивачем було отримано оспорюваний наказ та направлення на перевірку, посадові особи відповідача були допущені позивачем до проведення перевірки, що підтверджено представником позивача, а тому суд приходить до висновку, що у даному випадку, допуск до перевірки позивачем посадових осіб відповідача нівелює правові наслідки процедурних порушень та у випадку коли на час вирішення спору виїзну перевірку вже проведено, правові наслідки наказу про призначення цієї перевірки є вичерпаними, а тому оскарження наказу на проведення перевірки не сприяє захисту прав та інтересів позивача з урахуванням того, що за результатами вказаної перевірки уже складено відповідний акт від 24.07.2015р. та відповідні податкові повідомлення-рішення від 20.08.2015р.

Аналогічної правової позиції дотримується також і Вищий адміністративний Суд України у своїй ухвалі від 15.10.2004р. у справі №К/800/41100/14.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було виявлено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, відповідати наявним обставинам.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем обраний неефективний спосіб захисту порушеного права, оскільки правові наслідки оспорюваних дій по проведенню перевірки позивача та оспорюваний наказ про призначення цієї перевірки є вичерпаними, а тому оскарження такий дій та наказу не сприятиме відновленню прав платника податків.

Не підлягають задоволенню і позовні вимоги позивача про визнання протиправними та скасування вимог №5617/10/04-07-22-01-51 від 08.07.2015р., № 5863/10/04-07-22-01-51 про надання інформації та її документального підтвердження з огляду на те, що у ході судового розгляду справи судом встановлено, що вказані вимоги є запитами контролюючого органу, складені у відповідності до вимог ст.ст. 20,73, 85 ПК України, не є рішеннями субєкта владних повноважень у відповідності до вимог ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України, так як позивач згідно податкового законодавства може як надати відповідні документи на такі запити, так і звільняється від обовязку надавати документи, якщо вважає, що запит складено з порушенням вимог ст.73 ПК України.

Проте, як встановлено матеріалами справи, не спростовано представником позивача у судовому засіданні, позивач на виконання вищевказаних запитів контролюючого органу надав посадовим особам відповідача на перевірку первинні бухгалтерські документи, що підтверджується копіями переліків наданих документів, а тому виконання вказаних запитів та оскарження їх у судовому порядку після їх виконання позивачем є безпідставним та не призводить до захисту прав і інтересів позивача у відповідності до вимог Кодексу адміністративного судочинства України.

Не можуть бути задоволені і позовні вимоги позивача про припинення дій відповідача по проведенню документальної позапланової виїзної перевірки позивача, оскільки судом встановлено, що дії з проведення вказаної перевірки уже відбулися з 09.07.2015р. по 18.07.2015р., отже, строк перевірки є вичерпаним, а тому позовні вимоги в цій частині є безпідставними та необґрунтованими, і також не призведуть до захисту прав і інтересів позивача у відповідності до вимог ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України.

Слід відмовити позивачеві і у задоволенні позовних вимог позивача щодо зобовязання відповідача повернути позивачеві документи, які надавались позивачем добровільно до перевірки згідно наявних в матеріалах справи переліків та залишилися у приміщенні підприємства позивача після того, як посадові особи контролюючого органу на вимогу працівника служби безпеки позивача вимушені були покинути приміщення позивача, оскільки вказані вимоги не обґрунтовані жодними доказами, позивачем не доведено фактів того, що первинні бухгалтерські документи були винесені посадовими особами відповідача з території підприємства позивача, тоді як відповідачем надана копія доповідної записки посадових осіб відповідача від 17.07.2015р. про те, що на вимогу працівника позивача вони вимушені були покинути приміщення позивача, при цьому, документи були залишені на підприємстві та посадові особи позивача прийняти їх відмовилися (а.с.77).

Статтями 7,8, 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що принципами здійснення правосуддя в адміністративній справі є: верховенство права, законність, рівність усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом. Суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та Законів України.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.2 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - субєкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, повязані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

За викладеного та з урахуванням вимог ч.2 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 71,86, 94, 122, 160, 161, 162, 163,167 Кодексу

адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Стройпрогрес» до Нікопольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування наказу №384 від 07.07.2015р., визнання протиправними та скасування вимог, припинення дії та зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції з одночасним направленням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня проголошення постанови або протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови відповідно до вимог ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду набирає законної сили у порядку та у строки, визначені ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 26.10.2015р.

Суддя ОСОБА_1