Справа № 814/2183/15
Суддя: Лісовська Н. В.
Дата ухвалення: 2015-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

29 жовтня 2015 року Справа № 814/2183/15

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Лісовської Н.В. за участю секретаря судового засідання Ткач Г.С. у відкритому судовому засіданні розглянув адміністративну справу

за позовомОСОБА_1, АДРЕСА_1, 54003

доЗаводського відділу ДВС ММУЮ, вул. Робоча, 1, м. Миколаїв, 54000

треті особи1: приватний нотаріус ОСОБА_2, АДРЕСА_2, 54030 2: управління служби безпеки України у Миколаївській обл., вул. Спаська, 40, м. Миколаїв, 54001 3: Миколаївський міськвиконком, вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, 54001
прозобовязання вчинити певні дії,
За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3,

від відповідача: не прибув,

від третьої особи 1: не прибув,

від третьої особи 2: ОСОБА_4,

від третьої особи 3: не прибув,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1, звернувся до суду з адміністративним позовом до Заводського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції (далі відповідач), за участю третіх осіб приватного нотаріуса ОСОБА_2 (далі нотаріус), управління Служби безпеки України в Миколаївській області (далі СБУ) та Миколаївського міськвиконкому.

З урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просить суд зобов'язати відповідача зняти арешт з житлового приміщення АДРЕСА_3, а також зобов'язати нотаріуса внести відомості про скасування запису № 8491718 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що спірна квартира придбана Службою безпеки України у ОСОБА_5 у 2006 р. і передана в користування позивача. Відповідач у 2009 р. наклав арешт на майно ОСОБА_5, у тому числі й на квартиру АДРЕСА_4. У 2014 р. вказана квартира прийнята в комунальну власність міста. Наявність у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна запису про арешт квартири, внесеного нотаріусом, перешкоджає позивачу приватизувати квартиру, якою він користується на підставі ордеру.

Відповідач надав письмові заперечення проти позову, які зводяться до того, що позивач не має підстав для звернення до суду, оскільки не є власником квартири, на яку накладено арешт.

Нотаріус подала письмові заперечення, в яких зазначила, що арешт на квартиру АДРЕСА_4 накладено постановою відповідача. Миколаївською філією ДП "Інформаційний центр" арешт зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна. Нотаріусом лише перенесено (продубльовано) відомості до Державного реєстру речових прав. У звязку з тим, що вона не вчиняє нотаріальних дій із зазначеним вище нерухомим майном, відсутні підстави для проведення будь-яких реєстраційних дій.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представник СБУ проти позову заперечував та просив суд відмовити у задоволені позову.

У судовому засіданні 29.10.2015 р. в порядку ч. 3 ст. 160 КАС України судом проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Вислухавши пояснення представників позивача і третіх осіб, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд дійшов висновку, що позов не належить задоволенню, виходячи з наступного:

На підставі договору купівлі-продажу від 18.10.2006 р. Служба безпеки України придбала у ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_5, про що приватним нотаріусом ОСОБА_6 внесено запис до Державного реєстру правочинів. 27.10.2006 р. право власності на квартиру зареєстроване в органах БТІ.

24.11.2006 р. позивачу видано ордер на квартиру АДРЕСА_4.

Згідно письмових пояснень відповідача, в його провадженні перебував на примусовому виконанні наказ господарського суду Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_5 заборгованості на користь ВАТ "ОСОБА_7 Аваль". 20.02.2009 р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 11551054, якою накладено арешт на майно боржника: будинок по вул. Авангардна, 9 та квартиру АДРЕСА_5. 15.04.2009 р. виконавче провадження закінчене в звязку з направленням виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

24.09.2009 р. Миколаївською філією ДП "Інформаційний центр" арешт зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна.

Під час вчинення нотаріальних дій щодо майна ОСОБА_5 нотаріусом 16.09.2014 р. до спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно перенесено запис про арешт квартири.

17.09.2014 р. виконавчий комітет Миколаївської міської ради рішенням № 856 прийняв до комунальної власності міста квартиру АДРЕСА_5.

Вирішуючи спір між сторонами суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За визначенням п. 8 ст. 3 КАС України позивачем є особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

З матеріалів справи вбачається, що власником квартири АДРЕСА_5 є Служба безпеки України, яка не зверталася до суду за захистом своїх порушених прав щодо володіння квартирою. Акт прийому-передачі квартири від СБУ до виконавчого комітету не підписувався, а відтак квартира є власністю СБУ. Власник квартири не надавав згоди на її приватизацію позивачем, оскільки вона не має статусу службової. Таким чином, права позивача на приватизацію житла не порушені, як зазначено в адміністративному позові.

Крім того, ч. 1 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено можливість особи, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Таким чином, суд дійшов висновку, що права позивача не порушені відповідачем і не потребують судового захисту, що є підставою для відмов в задоволенні позовних вимог.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості (ч. 1 ст. 11 КАС України).

Керуючись ст. 2, 7, 17, 94, 158, ч.3 ст. 160, 161, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає чинності з моменту закінчення десятиденного строку на апеляційне оскарження.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Порядок та строки апеляційного оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Повний тест постанови

виготовлено та підписано суддею 02.11.2015 р.

Суддя Н. В. Лісовська