Справа № 1304/10582/12
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2015-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2015 року м. Київ К/800/6045/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Калашнікової О.В.
Васильченко Н.В.
Леонтович К.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Департаменту містобудування Львівської міської ради, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради про скасування рішення суб'єкта владних повноважень, -
ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_4 звернулась в суд з позовом до Департаменту містобудування Львівської міської ради, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, в якому просила визнати незаконним та скасувати наказ департаменту землеустрою та планування забудови міста Львівської міської ради від 16 листопада 1999 року №309 «Про реконструкцію кв.2 з прибудовою до неї ОСОБА_5 житлового будинку АДРЕСА_1 у м.Львові».

Постановою Галицького районного суду м.Львова від 20 грудня 2013 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2015 року постанову Галицького районного суду м.Львова від 20 грудня 2013 скасовано та прийнято ухвалу, якою позов ОСОБА_4 до Департаменту містобудування Львівської міської ради, треті особи - ОСОБА_5, ОСОБА_6, Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради про скасування рішення суб'єкта владних повноважень залишено без розгляду.

Не погоджуючись із оскаржуваними судовими рішеннями, ОСОБА_4 звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2015 року про залишення позову без розгляду та направити справу на продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуальною права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, що Департаментом землеустрою та планування забудови міста Львівської міської ради 16 листопада 1999 р. прийнято наказ №309 «Про реконструкцію кв.2 з прибудовою до неї гр. ОСОБА_5 житлового будинку АДРЕСА_1 у м. Львові», відповідно до якого, розглянувши звернення гр.ОСОБА_5, проектні пропозиції реконструкції квартири АДРЕСА_1 прибудовою до неї, згоду власника квартири №1 на реконструкцію квартири №2 з прибудовою до будинку, враховуючи висновки СППЧ-2 Галицького району м.Львова від 13 жовтня 1999р. №2/844, санепідемстанції Галицького району м.Львова від 07 жовтня 1999р. № 22838/01 про можливість проведення реконструкції квартири 2 з прибудовою до неї будинку АДРЕСА_1 департамент землеустрою та планування забудови міста дозволив ОСОБА_5 проектування реконструкції квартири №2 з прибудовою до неї житлового будинку АДРЕСА_1 в м.Львові; у встановленому порядку одержати в головному управлінні архітектури і містобудування вихідні дані на проектування та реконструкцію; виготовити робочий проект на реконструкцію квартири з прибудовою до неї та погодити його в головному управлінні архітектури і містобудування; отримати в міській інспекції Держархбудконтролю дозвіл на ведення будівельних робіт (дозвіл на реконструкцію); після завершення реконструкції будинку оформити у встановленому порядку в міській інспекції Держархбудконтролю (пл.Ринок,1) документи для прийняття будинку в експлуатацію.

Судами також встановлено, що будівельні роботи ОСОБА_5 проводила приблизно у 2000 році, позивач проживала за вказаною адресою, однак за захистом свого порушеного права не зверталася. З позовом до суду звернулася лише 16 листопада 2012 року, коли отримала відповідь з Департаменту містобудування 09 серпня 2012 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що судом не встановлено доказів порушення норм права Департаментом землеустрою та планування забудови міста Львівської міської ради 16 листопада 1999 р. при прийнятті наказу №309 «Про реконструкцію кв.2 з прибудовою до неї гр. ОСОБА_5 житлового будинку АДРЕСА_1 у м. Львові».

Скасовуючи постанову суд першої інстанції та залишаючи позовну заяву без розгляду, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачем було пропущено строк звернення до суду з адміністративним позовом та не доведено суду поважності причин такого пропуску.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками суду апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч.1 ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно зі ст.71 ЦК України (1963 року), який діяв на час прийняття оскаржуваного наказу, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Отже, вказаною нормою визначено строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права.

Відповідно до ст.76 ЦК України (1963 року) перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Таким чином, як вірно зазначено судом апеляційної інстанції, перебіг позовної давності по даному позову повинен був початися з часу, коли позивачка ОСОБА_4 дізналася про прийняття спірного наказу Департаменту землеустрою та планування забудови міста Львівської міської ради від 16 листопада 1999р.

Крім того, судом попередньої інстанції правильно вказано, що для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачка є співвласником АДРЕСА_2 в м.Львові, там постійно проживає, про будівельні роботи, які проводились ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 у 2000 році їй було відомо. Крім того, позивачці було відомо, що її мама - ОСОБА_6- співвласник квартири АДРЕСА_2 в м.Львові реконструкцію квартири №2.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що позивачка не тільки безпосередньо була обізнана про порушення свого права, але й об'єктивно могла знати про обставини його порушення.

Разом з тим, як встановлено судами, ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом про скасування наказу Департаменту землеустрою та планування забудови міста Львівської міської ради від 16 листопада 1999року лише 16 листопада 2012 року, тобто з пропуском строку звернення до суду.

Щодо поважності причин пропуску строку на судове звернення колегія суддів вважає вірними висновки суду апеляційної інстанції, що до поважних необхідно відносити лише ті обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду з відповідним позовом.

Судом апеляційної інстанції вірно вказано, що позивачем не доведено поважності причин пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом, не наведено об'єктивних причин того, чому вона звернулась до відповідача з запитом лише в серпні 2012 року (після спливу більше 10 років).

Згідно зі ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановлюється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Зважаючи на вищезазначене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про відсутність поважних причин для продовження строку на звернення до суду з адміністративним позовом.

Відповідно до ст..224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 220, 222, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

У задоволенні касаційної скарги ОСОБА_4 відмовити.

Ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: