Справа № 240/12/2070
Суддя: Зоркіна Ю.В.
Дата ухвалення: 2012-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

20 березня 2012 р. № 2-а- 240/12/2070

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зоркіної Ю.В., при секретарі судового засідання Крайник Т.О.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду справу за адміністративним позовом Державного Науково-виробничого підприємства "Обєднання Комунар" до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Харкові, Управління державного казначейства в місті Харкові, третя особа ДПІ у Київському районі м. Харкова про визнання дій неправомірними, стягнення коштів

встановив:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суд з зазначеним позовом, у якому після уточнення позовних вимог, просить суд визнати незаконною бездіяльність СДПІ по роботі з ВПП у м. Харкові щодо обовязку подання висновку органу Державного казначейства України із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету; стягнути з Державного бюджету України на користь ДНВП Обєднання Комунар (, м.Харків, вул.. Григорія Рудика,8, індекс 61070, р/р 3555 в філії Відділення ПАТ Промінвестбанк в м.Харкові, МФО 351458) суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість у розмірі 3077755.00 (три мільйона сімдесят сім тисяч сімсот пятдесят пять гривень 00 копійок);стягнути з державного бюджету на користь ДНВП «Обєднання комунар»пеню нараховану на суму заборгованості бюджету по відшкодуванню ПДВ в сумі 126255,41 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що після завершення процедури судового оскарження відповідач в порушення порядку, визначеного ст..200 ПК України не надав до органів Державного казначейства відповідного висновку із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодування з бюджету.

Представник позивача у судовому засіданні адміністративний позов не визнав, просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, пославшись на те, що подання заяви до Верховного суду України про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 14.07.20111 року, винесеного у справі 2а- 22973/08, в силу приписів ч.2 п.200.15 ст.200 ПК України виключає подання до органів Державного казначейства висновку із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодування з бюджету, оскільки не завершено процедури адміністративного або судового оскарження.

Управління Державної казначейської служби України в судове засідання свого представника не направило, надавши через канцелярію суду письмові заперечення на адміністративний позов, у яких зазначило, що відповідно до приписів п.9 постанови КМУ від 17.01.2011 року № 39 «Про затвердження порядку взаємодії органів державної податкової служби та органів Державної казначейської служби в процесі відшкодування ПДВ»та наказу ДПА та ДКУ № 68/23 від 03.02.2011 року «Про затвердження Порядку формування та надсилання узагальненої інформації про обсяги сум бюджетного відшкодування ПДВ, визначених у висновках»обовязок казначейства здійснити списання коштів на відшкодування сум ПДВ опосередковано наявністю відповідного висновку податкового органу.

Представник третьої особи ДПІ у Київському районі м. Харкова у судове засідання свого представника не направив, про розгляд справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не пояснив.

Заслухавши думку учасників процесу, що прибули у судове засідання суд керуючись приписами ст..ст.35,128 КАСУ країни вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача - Управління Держаної казначейської служби України та третьої особи - ДПІ у Київському районі м. Харкова.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши долучені до матеріалів справи документи, суд встановив наступні обставини.

Судовим розглядом встановлено, що СДПІ по роботі з ВПП у м.Харкові в період з 16.09.2008 року по 06.10.2008 року проведено позапланову документальну виїзну перевірку позивача з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування ПДВ у сумі 3960000,00 грн. за липень 2008 року, яка виникла за рахунок відємного значення з ПДВ , що декларувалось в період вересень, грудень 2007 року та січень, березень - червень 2008 року.

За результатами перевірки на підставі акту від 13.10.2008 року 3 2098/41-018/14308730 винесено податкове повідомлення-рішення від 21.10.2008 року № /0 про зменшення суми бюджетного відшкодування з ПДВ на суму 3077755,00 грн.

Не погодившись із вказаним рішення відповідача позивач оскаржив його в судовому порядку та за результатами розгляду справи постановою Харківського окружного адміністративного суду від 13.04.2009 року № 2а-22973/08/2070 рішення податкового органу скасовано. Не погодившись із постановою суду відповідач оскаржив його та за результати апеляційного та касаційного оскарження рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с.12-27).

Листом від 03.08.2011 року за вих. № 748/1-04/026 позивач звернувся до податкового органу із заявою про надання до органів Державної казначейської служби висновку із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодування з бюджету за липень 2008 року у сумі 3077755,00 грн.

За результатами розгляду звернення позивачеві відмовлено у поданні вказаного висновку, з підстав того, що податковим органом не завершено порядку судового оскарження, що в силу присів ст..200 ПК України є передумовою подання означеного висновку (лист СДПІ по роботі з ВПП у м. Харкові від 17.08.2011 року 3 11396/10/41-037)- а.с.29.

Перевіряючи оскаржувані дії відповідача на відповідність приписам ч.3 ст.2 КАС України, суд зазначає наступне.

Діями субєкта владних повноважень вважається активна поведінка субєкта владних повноважень, яка може мати вплив на права, свободи та інтереси фізичних та юридичних осіб. Бездіяльністю вважається пасивна поведінка, яка може мати вплив на права, свободи та інтереси фізичних та юридичних осіб.

Відповідно до положень абз.2 п.п.7.7.8 п. 7.7. ст..7 Закону України «Про податок на додану вартість», які кореспондуються з абз.2 ч.200.15 ст.200 ПК України визначено, що після закінчення процедури адміністративного чи судового оскарження орган державної податкової служби протягом пяти робочих днів, що настали за днем отримання відповідного рішення зобовязаний подати органу Державного казначейства України висновок із зазначенням суми податку що підлягає відшкодуванню з бюджету. На підставі отриманого висновку відповідного податкового органу орган Держаного казначейства надає платнику податку зазначену у висновку суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунку на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом пяти операційних днів після отримання висновку податкового органу.

Згідно з Постановою КМ України № 39 від 17.01.2011 Про затвердження порядку взаємодії органів державної податкової служби та органів казначейської служби в процесі відшкодування податку на додану вартість відшкодування податку на додану вартість з бюджету здійснюється органами Державного казначейства України за висновками податкових органів або за рішенням суду.

У судовому засіданні представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що звернення до Верховного суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 14.07.20111 року, винесеного у справі 2а- 22973/08, в силу приписів ч.2 п.200.15 ст.200 ПК України, виключає подання до органів Державного казначейства висновку із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодування з бюджету, оскільки не завершено процедури судового оскарження.

Проте суд не погоджується з такою позицією відповідача з огляду на наступне. Відповідно до положень ст..255, чю5 ст.254 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили є обовязковою для осіб, які беруть участь у справі, для їх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідачем не вжито заходів щодо відшкодування позивачу сум податку на додану вартість, хоча таке зобовязання виникло з моменту набрання законної сили постанови Харківського окружного адміністративного суду від 13.04.2009 року.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання незаконною бездіяльність СДПІ по роботі з ВПП у м. Харкові щодо обовязку подання висновку органу Державного казначейства України із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Беручи до уваги той факт, що рішеннями судів підтверджено неправомірність винесення податкового повідомлення рішення від 21.10.2008 року № /0 про зменшення суми бюджетного відшкодування з ПДВ на суму 3077755,00 грн., суд також вважає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню вимогу позивача про стягнення за Державного бюджету суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість у розмірі 3077755,00 грн. Оскільки, у разі невідшкодування суми бюджетного відшкодування з ПДВ, право платника порушується внаслідок неодержання коштів з бюджету, тому саме вимога про стягнення зазначених коштів (відшкодування заборгованості) є належним способом захисту цього права.

Щодо позовної вимоги про нарахування позивачу пені в сумі 126255,41грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до п.14.1.18 ст.14 ПК України бюджетне відшкодування - відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Приписами п.200.13 ст.200 ПК України визначено, що на підставі отриманого висновку відповідного органу державної податкової служби орган Державного казначейства України видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п'яти операційних днів після отримання висновку органу державної податкової служби.

Суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення (п.200.23 ст.200 ПК України). Джерелом сплати бюджетного відшкодування (у тому числі заборгованості бюджету) є доходи Державного бюджету України підпункту 200.17 статті 200 ПК України.

Виходячи з аналізу зазначених норм, суд приходить до висновку, що сума бюджетного відшкодування набуває статусу заборгованості після того, як органом Державного казначейства не буде перераховано кошти на рахунок платника податку, після отримання від органу державної податкової служби висновку із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Крім того суд зауважує, що приписами п. п.14.1.18 ст.14 ПК України визначено, що пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахованих на суми грошових зобов'язань, не сплачених у встановлені законодавством строки.

Враховуючи приписи п.п. 4.1.18, 14.1.162 ст.14 ПК України, суд приходить до висновку, що пеня є видом відповідальності за несвоєчасне виконання державою взятих на себе грошових зобовязань перед платником податку на додану вартість, у вигляді бюджетного відшкодування.

Правовідносини щодо бюджетного відшкодування сум ПДВ на користь позивача виникли на момент дії Закону України «Про податок на додану вартість», який не містив норми щодо нарахування пені на суму бюджетної заборгованості.

Оскільки Податковим кодексом України регулюються лише ті правовідносини у сфері бюджетного відшкодування ПДВ, які мають місце після набрання ним чинності, а саме: з 01.01.2011 року, норми цього законодавчого акта не мають зворотної дії у часі, оскільки посилюють відповідальність, тому суд вважає, що вимоги п.200.23 ст.200 ПК України щодо нарахування пені не розповсюджуються на суму бюджетної заборгованості з ПДВ, яка виникла до набрання чинності цим Кодексом.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з Державного бюджету пені задоволенню не підлягають

Судові витрати підлягають розподілу в порядку, визначеному ст. 94 КАС України.

Керуючись ст.ст.160,167,185,256 КАС України суд

постановив:

Адміністративний позов Державного Науково-виробничого підприємства "Обєднання Комунар" до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Харкові, Управління державного казначейства в місті Харкові, третя особа ДПІ у Київському районі м. Харкова про визнання дій неправомірними, стягнення коштів задовольнити частково.

Визнати незаконною бездіяльність СДПІ по роботі з ВПП у м. Харкові щодо обовязку подання висновку органу Державного казначейства України із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ДНВП «Обєднання Комунар» (, м.Харків, вул.. Григорія Рудика,8, індекс 61070, р/р 3555 в філії «Відділення ПАТ Промінвестбанк в м.Харкові, МФО 351458) суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість у розмірі 3077755.00 (три мільйона сімдесят сім тисяч сімсот пятдесят пять гривень 00 копійок).

В іншій частині вимог позов залишити без задоволення.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ДНВП «Обєднання Комунар»(, м.Харків, вул.Григорія Рудика,8, індекс 61070) судовий збір у розмірі 1276.13 (одна тисяча двісті сімдесят шість гривень 13 копійок)

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

У повному обсязі постанова виготовлена та підписана 23.03.2012 року

Суддя Зоркіна Ю.В.