Справа № 2а-1870/39/12
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2015-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2015 року м. Київ К/9991/65128/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Іваненко Я.Л.,

Кобилянського М.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою Кролевецького районного центру зайнятості Сумської області на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 22 березня 2012 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2012 року в справі за позовом Кролевецького районного центру зайнятості Сумської області до ОСОБА_4 про стягнення виплаченої допомоги по безробіттю,

в с т а н о в и л а:

У січні 2012 року Кролевецький районний центр зайнятості Сумської області звернувся в суд з вказаним позовом й просив стягнути з ОСОБА_4 виплачену допомогу по безробіттю за період з 25 листопада 2010 року по 15 вересня 2011 року в сумі 20 657,32 грн., посилався на порушення відповідачем вимог частини 2 статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», оскільки під час проведення перевірки було виявлено отримання доходу за ознакою «виплати відповідно до умов цивільно-правового договору», а саме на підставі укладеного з публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» договору про банківське обслуговування.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 22 березня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2012 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просив скасувати судові рішення та ухвалити нове про задоволення позову. У обґрунтування касаційної скарги посилався на те, що уклавши з банком договір про банківське обслуговування, відповідач втратив статус безробітного та, відповідно, право на отримання допомоги по безробіттю.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 25 листопада 2010 року ОСОБА_4 було надано статус безробітного та з цієї дати призначено допомогу по безробіттю.

За період з 25 листопада 2010 року по 15 вересня 2011 року позивачу було виплачено допомогу по безробіттю в сумі 20 657,32 грн.

На запит Кролевецького районного центру зайнятості від 15 листопада 2011 року Глухівська міжрайонна державна податкова інспекція надала довідку від 21 листопада 2011 року відповідно до якої ОСОБА_4 за 4 квартал 2010 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» виплатив 21 грн. (ознака доходу - інші доходи), за 1 квартал 2011 року - виплати відповідно до умов цивільно-правового договору в сумі 16 грн. та інші доходи у сумі 11,77 грн.

Кролевецьким районним центром зайнятості було проведено розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», за результатами якого складено акт № 5/2011 від 07 грудня 2011 року, в якому зазначено, що при проведені розслідування страхових випадків, зокрема при опрацюванні інформації, що надійшла з Глухівської МДПІ, був виявлений факт отримання безробітним ОСОБА_4 доходів від публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»; оскільки ОСОБА_4 уклав договір з банком до реєстрації в центрі зайнятості та отримав дохід за залучення клієнтів у 4 кварталі 2010 року, у 1 кварталі 2011 року, тобто в період перебування на обліку та отримання допомоги по безробіттю, поверненню підлягає уся сума виплати допомоги по безробіттю.

На підставі вказаного акту Кролевецьким районним центром зайнятості прийнято наказ № 149 від 07 грудня 2011 року про зобов'язання ОСОБА_4 повернути кошти, виплачені як допомога по безробіттю у сумі 20 657,32 грн., протягом 15 календарних днів після отримання наказу, з яким відповідач був ознайомлений 12 грудня 2011 року.

З 16 вересня 2011 року припинено ОСОБА_4 виплату допомоги по безробіттю у зв'язку з працевлаштуванням безробітного відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» не передбачено обов'язкових умов для стягнення з особи виплаченої допомоги по безробіттю.

Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги та правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню зважаючи на таке.

За правилами частин другої та третьої статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», яка визначає права, обов'язки та відповідальність застрахованих осіб, такі особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Одним із видів матеріального забезпечення на випадок безробіття згідно із частиною першою статті 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» є допомога по безробіттю.

Відповідно до підпункту 1 пункту 5.5 розділу 5 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20 листопада 2000 року № 307, виплата допомоги по безробіттю припиняється, зокрема, у разі працевлаштування безробітного, зайняття підприємницькою або іншою діяльністю, пов'язаною з одержанням доходу безпосередньо від цієї діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами (з дня працевлаштування, державної реєстрації як суб'єкта підприємницької або іншої діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами).

Абзацом другим підпункту 1 пункту 20 Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року № 219 (чинного на час виникнення спірних відносин), встановлено, що громадяни, зареєстровані як такі, що шукають роботу, та безробітні, знімаються з обліку з дня працевлаштування, в тому числі на сезонні або загальнодержавні оплачувані громадські роботи, державної реєстрації фізичної особи-підприємця, укладення цивільно-правового договору, предметом якого є діяльність, спрямована на виконання власними силами робіт, надання послуг. При цьому в картці робиться запис про прийняття на роботу, зазначаються дата і номер наказу, дата державної реєстрації фізичної особи-підприємця, дата укладення цивільно-правового договору.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Банк публічно запропонував усім агентам, у тому числі його клієнтам, виплати за залучення нових клієнтів згідно із затвердженими цією банківською установою Умовами та правилами надання банківських послуг. Між Банком та ОСОБА_4 укладено договір про банківське обслуговування. Як клієнт Банку, ОСОБА_4, виконавши визначені цією банківською установою спеціальні умови, за яких проводяться виплати агентам, що надали інформацію, необхідну для випуску банківського продукту/послуг та для залучення нового клієнта, отримала відповідну винагороду.

Звернена до невизначеного кола осіб обіцянка майнової винагороди за досягнення обумовленого результату тому, хто досягне цього результату, за змістом глави 78 підрозділу 2 «Недоговірні зобов'язання» Розділу ІІІ Цивільного кодексу України є публічною обіцянкою винагороди.

Згідно з положеннями юридичної науки публічна обіцянка винагороди є одностороннім правочином, особливістю якого є те, що він відбувається стосовно невизначеного кола осіб, а учасником правовідношення, яке виникає на його основі, може бути кожен, хто досягне зазначеного в правочині результату.

Надавши Банку послуги із залучення нових клієнтів, за що була отримана відповідна винагорода, ОСОБА_4 приєднався до публічної обіцянки винагороди, повідомленої при підписанні договору про банківське обслуговування, тобто фактично вчинив інший односторонній правочин - передав результат, обумовлений у вказаній обіцянці. Таким чином, між даними суб'єктами виникли зобов'язання з публічної обіцянки винагороди - різновиду недоговірних зобов'язань, а не з надання послуг за цивільно-правовою угодою.

Надання таких послуг не можна віднести і до інших ознак зайнятого населення, визначених у пункті 3 статті 1 Закону України «Про зайнятість населення».

Таким чином вчинення зареєстрованою у центрі зайнятості особою - клієнтом банківської установи за договором про банківське обслуговування - дій на досягнення результату за наданою такою установою публічною обіцянкою винагороди, не змінює статусу цієї особи як безробітної у розумінні Закону України «Про зайнятість населення» та не впливає на умови виплати їй матеріального забезпечення на випадок безробіття, тому стягнення такого забезпечення на підставі частини третьої статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» є неправомірним.

Висновки судів попередніх інстанцій ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та відповідають правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 30 вересня 2014 року (справа № 21-367а14).

Висновки судів попередніх інстанцій про безпідставність вимог щодо стягнення з ОСОБА_4 допомоги по безробіттю є правомірними.

Судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, передбачених статтею 229 Кодексу адміністративного судочинства України підстав для їх скасування та ухвалення нового судового рішення не вбачається.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Кролевецького районного центру зайнятості Сумської області залишити без задоволення, а постанову Сумського окружного адміністративного суду від 22 березня 2012 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін Я.Л. Іваненко М.Г. Кобилянський