Справа № 2а-497/10/0770
Суддя: Заверуха О.Б.
Дата ухвалення: 2010-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2010 р. Справа № 25455/< Текст >

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Багрія В.М, ОСОБА_1,

при секретарі судового засідання Грищишин Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 Арафан ОСОБА_3 Заман на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 березня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 Арафан ОСОБА_3 Заман до Управління міграційної служби у Закарпатській області про визнання рішення недійсним та зобовязання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2010 року ОСОБА_2 Арафан ОСОБА_3 Заман звернувся до суду з позовом до Управління міграційної служби у Закарпатській області про визнання недійсним рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця в Україні та зобовязання прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання про надання статусу біженця.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що з рішенням відповідача не погоджується, оскільки при співбесіді з працівником Управління міграційної служби у Закарпатській області ним наведено переконливі факти переслідувань з боку органів влади Ісламської республіки ОСОБА_4, громадянином якої він є.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 березня 2010 року в задоволенні позову відмовлено.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України, в тому числі Законом України «Про біженців». Підстави для скасування оскаржуваного рішення та зобовязання прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання про надання статусу біженця позивачу відсутні, оскільки позивачем не наведено достатньої аргументації своїм побоюванням, або інших доказів того, що ці побоювання є обґрунтованими. У зв'язку з тим, що жодного конкретного факту особистого переслідування за конвенційними ознаками позивач не навів, аналіз матеріалів справи громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3 Заман свідчить, що його побоювання стати жертвою переслідування у зв'язку з належністю до певної соціальної групи є необґрунтованими.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_2 ОСОБА_3 Заман подав апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, оскільки судом першої інстанції неповністю з»ясовані обставини, які мають значення для вирішення спору. Судом першої інстанції належним чином не досліджено доказів у справі, оскільки ним обґрунтовано підтверджено загрозу його життю і здоров»ю, що змусило його покинути свою країну. Просив розглянути апеляційну скаргу без його участі, постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову про задоволення його позовних вимог.

Особи, які беруть участь в справі в судове засідання не з»явилися, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, а тому, колегія суддів, у відповідності до ч.4 ст. 196 КАС України, вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач - особа, яка назвалась громадянином ОСОБА_4 ОСОБА_2 Арафан ОСОБА_3 Заман, ІНФОРМАЦІЯ_1, країна постійного проживання ОСОБА_4, 28 жовтня 2007 року нелегально прибув в Україну та 27 грудня 2009 року через посадову особу Чопського прикордонного загону у порядку ст.9 Закону України «Про біженців»звернувся з заявою про надання статусу біженця.

Управлінням міграційної служби у Закарпатській області було проведено перевірку на предмет повторного звернення з приводу набуття статусу біженця у порядку ст. 9 Закону України «Про біженців».

Перевіркою встановлено, що громадянин ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_3 Заман, ІНФОРМАЦІЯ_1, звертався до Управління міграційної служби в Одеській області 02.11.2007 року під установчими даними ОСОБА_6 Мохамадазім, ІНФОРМАЦІЯ_2. До України потрапив нелегально, наземним шляхом 28.10.2007 року. До Управління міграційної служби в Одеській області не надав жодного документу щодо своєї особистості чи причин переслідування. З ОСОБА_4 виїхав за національними притисненнями, зустрічався з дівчиною, яка за національністю шиїтка, а позивач відноситься до сунітів. Саме через взаємовідносини шиїтів з сунітами позивача почали переслідувати родичі дівчини. Рішенням Держкомнацрелігій № 542-08 від 19.06.2008 року іноземцю відмовлено у наданні статусу біженця. Дане рішення позивачем не оскаржувалось.

Вказані обставини не заперечуються позивачем.

З огляду на встановлені судом першої інстанції обставини та наявні у справі докази, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про біженців»біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає вернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Згідно ст.4 ОСОБА_7 Європейського Союзу «Щодо мінімальних стандартів для кваліфікації громадян третіх країн та осіб без громадянства як біженців або осіб, що потребують міжнародного захисту за іншими причинами, а також суті захисту, що надається»від 27.04.2004 року, заяви є обґрунтованими, якщо виконуються наступні умови: заявник зробив реальну спробу обґрунтувати свою заяву; усі важливі факти, що були в його розпорядженні, були надані, і було задовільне пояснення відносно будь-якої відсутності інших важливих фактів; підтвердження заявника є зрозумілими та правдоподібними і не протирічать конкретній та загальній інформації за його справою; заявник подав свою заяву про міжнародний захист як можливо раніше, якщо заявник не зможе довести відсутність поважної причини для подання такої заяви; встановлено, що в цілому заявник заслуговує довіри.

Оскільки позивач не надав аргументованих та обґрунтованих пояснень з урахуванням вищевикладених критеріїв про причини, з яких він не може повернутися в країну своєї громадянської належності, не підтверджується наявність умов, передбачених абз.2 ст.1 Закону України «Про біженців», колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості рішення відповідача.

Слід також зазначити, що згідно абз. 1 ст. 12 Закону України «Про біженців»N 2557 від 21 червня 2001 року орган міграційної служби, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про надання їй статусу біженця, видає заявникові довідку про подання такої заяви, яка є підставою для реєстрації в органі спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань громадянства та реєстрації фізичних осіб. Протягом п»ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви орган міграційної служби проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в анкеті, інші документи, вимагає додаткові відомості і приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання.

Відповідно до абз. 6 ст. 12 Закону України «Про біженців»N 2557 від 21 червня 2001 року рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо надання статусу біженця приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, передбачені абзацом другим статті 1 Закону, а також коли заяви носять характер зловживання, тобто якщо заявник з метою набуття статусу біженця видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у наданні статусу біженця у зв'язку з відсутністю умов, передбачених для набуття статусу біженця абзацом другим статті 1 Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

Із врахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. 195, ст. 196, п.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 Арафан ОСОБА_3 Заман залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 березня 2010 року у справі № 2а-497/10 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом одного місяця з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: О.Б. Заверуха

Судді: В.М. Багрій

ОСОБА_1

Повний текст ухвали виготовлений

та підписаний 02.07.2010 року