Справа № 10144/10/1070
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2011-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2011 року 10144/10/1070

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Лисенко В.І., при секретарі судового засідання Пономаренко Б.В., за участю представників: позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача: ОСОБА_3, ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фора»

до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Київської

області

про скасування податкових повідомлень - рішень

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фора» (надалі - позивач) звернулось до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Київської області (надалі - відповідач) про скасування податкового повідомлення - рішення від 29.11.2010 № /2, згідно з яким позивачу визначено податкове зобовязання з податку на прибуток (з урахуванням штрафних санкцій) у розмірі 3191590,50 грн., в частині визначення зобовязання за основним платежем у розмірі 1570076,00 грн. та за штрафними санкціями у розмірі

1570077,25 грн., а також про скасування податкового повідомлення-рішення від 29.11.2010 № /2, згідно з яким позивачу визначено суму зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 1884094,65 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення рішення є неправомірними, оскільки грунтуються на безпідставному висновку відповідача про нікчемність укладених між позивачем та ТОВ «Компані Стріт» угод на навантажувально-розвантажувальні роботи.

У судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити адміністративний позов.

Відповідач позову не визнав. Його представники у судовому засіданні зазначили, що позивачем віднесено до валових витрат та сформовано податковий кредит з податку на додану вартість суми коштів, сплачені ним за навантажувально-розвантажувальні роботи відповідно до договорів, укладених між ТОВ «Фора» та ТОВ «Компані Стріт».

В основу визначення податкових зобовязань податковим органом покладено висновок про те, що виконуючий обовязки директора ТОВ «Компані Стріт» ОСОБА_5, який підписав вказані угоди є не уповноваженою особою, оскільки на період їх укладання директором та засновником ТОВ «Компані Стріт» значився ОСОБА_6, який помер 13.02.2008.

Таким чином, враховуючи те, що документи фінансово-господарської діяльності укладені без волевиявлення уповноваженої особи ТОВ «Компані Стріт», відповідач дійшов висновку, що дані правочини є нікчемними, а тому вважає оскаржувані податкові повідомлення-рішення такими, що прийняті ним відповідно до вимог чинного законодавства.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фора» є юридичною особою ті зареєстроване Києво-Святошинською районною державною адміністрацією Київської області 02.12.2002 (номер запису frpo включення відомостей до Єдиного державного реєстр;, юридичних осіб те фізичних осіб - підприємців - 0001567), як платник податків перебуває на обліку в Державній податковій інспекції у Києво-Святошинському районі Київської області з 11.12.2002 за№ 1416.

Предметом діяльності позивача є здійснення торговельної, виробничої, будівельної інжинірингової, фінансової, інноваційної, транспортної, інвестиційної, консультаційної тг посередницької діяльності.

Товариство з обмеженою відповідальністю Овімекс (ТОВ «Компані Стріт») с юридичною особою та зареєстроване Дніпровською районною у м. Києві державно:-: адміністрацією 03.12.2007 за № 0030045, взяте на податковий облік з 04.12.20 1 за № 21189, а з 20.12.2007 є платником податку на додану вартість на підставі Свідоцтва реєстрацію платника податку на додану вартість № 100084606.

У липні та вересні 2008 року між ТОВ «Фора» та ТОВ «Компані Стріт» укладе договори від 01.07.2008 № 14/15 та від 30.09.2008 № ПР 30/09-08, згідно з як ТОВ «Компані Стріт» зобовязувалось виконати навантажувально-розвантажувальні робо в магазинах ТОВ «Фора».

За виконані роботи позивачем було перераховано на розрахунковий рахунок Т «Копані Стріт» кошти у розмірі 6280304,17 грн., що підтверджується банківськ виписками.

У III та IV кварталах 2008 року позивачем до валових витрат та податкового кре включено суми коштів, сплачені ним за навантажувально-розвантажувальні роботи взаємовідносинах із ТОВ «Компані Стріт» у розмірі 6280304,17 грн. та 1256060,83 відповідно.

У червні 2010 року Державною податковою інспекцією у Києво-Святошинськ районі Київської області проведено планову виїзну перевірку ТОВ «Фора» з пит дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2008 31.12.2009, за результатами якої складено акт від 29.06.2010 № 330/23-2/32294897.

Перевіркою встановлено порушення позивачем приписів:

- пункту 1.19 статті 1 та пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про податок з дохо: фізичних осіб», а саме - не утримано податок з доходів фізичних осіб з грошових с> виплачених приватному нотаріусу ОСОБА_7 у вересні 2008 року у розмірі 1676, 00 грн.:

- пункту 4.1 статті 4, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5, підпункту 8.1.1, 8.1.2 пунк 8.1, підпункту 8.6.1 пункту 8.6 статті 8 Закону України від 28.12.1994 № 334/94-ВР «П оподаткування прибутку підприємств», пункту 1 Перехідних положень Закону України : 01.07.2004 № 1957-IV «Про внесення змін до Закону України «Про оподаткування приб/ ;* підприємств», що призвело до заниження податкового зобовязання з податку на прибуток розмірі 4871149,00 грн.

- пункту 4.1 статті 4, підпунктів 7.2.3, 7.2.6 пункту 7.2, підпункту 7.4.5 пункту підпункту 7.8.1 пункту 7.8 статті 7 Закону України від 03.04.1997 № 168/97-ВР «Про пода на додану вартість», що призвело до заниження податкового зобовязання з податку додану вартість у розмірі 22690107, 00 грн.;

- підпункту 9.2 пункту 9 Порядку ведення реєстру отриманих та виданих податко накладних, затвердженого наказом ДПА України від 30.06.2005 № 244;

- вимог Закону України від 12.07.2001 № 2664-ІІІ «Про фінансові послуги державне регулювання ринків фінансових послуг», а саме здійснення господарсь діяльності без отримання відповідної ліцензії.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-ріше від 12.07.2010 № /0, № /0 та№ /0, згідно з якими пози визначено податкове зобовязання зі сплати податку на прибуток підприємства та податку додану вартість.

Вважаючи вищезазначені податкові повідомлення рішення неправомірними, пози оскаржив їх в адміністративному порядку.

За результатами розгляду скарги позивача, ДПА України у Київській області скасовано податкове повідомлення - рішення ДПІ у Києво-Святошинському районі ві.

12.07.2010 № /0,^ частині визначення позивачеві 1122831, 50 грн. основноп платежу та 1133326, 00 грн. фінансових санкцій, податкове повідомлення - рішення ві,

12.07.2010 № /0, в частині визначення позивачу 21262088, 90 грн. основноп платежу та 10631044, 45 грн. фінансових санкцій, а також скасовано повністю податкове повідомлення - рішення від 12.07.2010 № 00007023/0.

Керуючись статтею 12 Закону України від 04.12.1990 №509-ХІІ «Про державну податкову службу в Україні», підпунктами 2 та 3 пункту 9 Положення про порядок подання та розгляду скарг платників податків органами державної податкової служби, затвердженого Наказом ДПА України від 11.12.1996 № 29, Державною податковою адміністрацією України у Київській області прийнято податкові повідомлення - рішення від 29.11.2010 № /0, згідно з яким позивачу визначено зобовязання з податку на прибуток підприємства (з урахуванням штрафних санкцій) у розмірі 3191590,50 грн. та податкове повідомлення рішення від 29.11.2010 № /2, згідно з яким позивачу визначено зобовязання з податку на додану вартість (з урахуванням штрафних санкцій) у розмірі

1884094,65 грн.

Не погоджуючись із рішеннями податкового органу, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону України від 28.12.1994 №334/94-ВР «Про оприбуткування прибутку підприємств» (надалі - Закон України від 28.12.1994 №334/94-ВР) валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України від 28.12.1994 №334/94-ВР до складу валових витрат включаються: суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Водночас, абзацом четвертим підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України від

28.12.1994 №334/94-ВР визначено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до статті 7.1 Закону України від 03.04.1997 № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість» поставка товарів (робіт, послуг) здійснюється за договірними (контрактними) цінами з додатковим нарахуванням податк/ на додану вартість.

Податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надаються покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг). Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом (підпункт 7.2.3 пункту 7.2 статті 7 Закону України від 03.04.1997 № 168/97-ВР).

Відповідно до підпункту 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону України від 03.04.1997 №168/97-ВР «Про податок на додану вартість» (надалі - Закон України від 03.04.1997 № 168/97-ВР) податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту. Як виняток з цього правила, підставою для нарахування податкового кредиту при поставці товарів (послуг) за готівку чи з розрахунками картками платіжних систем, банківськими або персональними чеками у межах граничної суми, встановленої Національним банком України для готівкових розрахунків, є належним чином оформлений товарний чек, інший платіжний

За результатами розгляду скарги позивача, ДПА України у Київській області скасовано податкове повідомлення - рішення ДПІ у Києво-Святошинському районі від

12.07.2010 № /0, в частині визначення позивачеві 1122831, 50 грн. основного платежу та 1133326, 00 грн. фінансових санкцій, податкове повідомлення - рішення від

12.07.2010 № /0, в частині визначення позивачу 21262088, 90 грн. основного платежу та 10631044, 45 грн. фінансових санкцій, а також скасовано повністю податкове повідомлення - рішення від 12.07.2010 № 00007023/0.

Керуючись статтею 12 Закону України від 04.12.1990 №509-ХІІ «Про державну податкову службу в Україні», підпунктами 2 та 3 пункту 9 Положення про порядок подання та розгляду скарг платників податків органами державної податкової служби, затвердженого Наказом ДПА України від 11.12.1996 № 29, Державною податковою адміністрацією України у Київській області прийнято податкові повідомлення - рішення від 29.11.2010 № /0, згідно з яким позивачу визначено зобовязання з податку на прибуток підприємства (з урахуванням штрафних санкцій) у розмірі 3191590,50 грн. та податкове повідомлення рішення від 29.11.2010 № /2, згідно з яким позивачу визначено зобовязання з податку на додану вартість (з урахуванням штрафних санкцій) у розмірі 1884094,65 грн.

Не погоджуючись із рішеннями податкового органу, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону України від 28.12.1994 №334/94-ВР «Про оприбуткування прибутку підприємств» (надалі - Закон України від 28.12.1994 №334/94-ВР) валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України від 28.12.1994 №334/94-ВР до складу валових витрат включаються: суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Водночас, абзацом четвертим підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України від

28.12.1994 №334/94-ВР визначено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до статті 7.1 Закону України від 03.04.1997 № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість» поставка товарів (робіт, послуг) здійснюється за договірними (контрактними) цінами з додатковим нарахуванням податку на додану вартість.

Податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надаються покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг). Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом (підпункт 7.2.3 пункту 7.2 статті 7 Закону України від 03.04.1997 № 168/97-ВР).

Відповідно до підпункту 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону України від 03.04.1997 № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість» (надалі - Закон України від 03.04.1997 №168/97-ВР) податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту. Як виняток з цього правила, підставою для нарахування податкового кредиту при поставці товарів (послуг) за готівку чи з розрахунками картками платіжних систем, банківськими або персональними чеками у межах граничної суми, встановленої Національним банком України для готівкових розрахунків, є належним чином оформлений товарний чек, інший платіжний чи розрахунковий документ, що підтверджує прийняття платежу постачальником від отримувача таких товарів (послузі, з визначенням загальної суми такого платежу, суми податку та податкового номера постачальника.

Згідно з підпунктом 7.4.1 'пункту 7.4 статті 7 Закону України від 03.04.1997 № 168/97-ВР податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих

(сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України від 03.04.1997 №168/97-ВР не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Таким чином, право на включення до складу валових витрат та нарахування податкового кредиту виникає у платника податків у звязку із здійсненням ним господарських операцій, що підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами фінансової звітності.

Як убачається із укладених між ТОВ «Фора» та ТОВ «Компані Стріт» договорів на навантажувально-розвантажувальні роботи від 01.07.2008 №14/15 та від 30.09.2008 №ПР30/09-08, вони підписані виконуючим обовязки директора ТОВ «Компані Стріт» ОСОБА_8 та скріплені печаткою цього товариства.

Згідно з умовами вказаних договорів, ТОВ «Компані Стріт» зобовязалось виконати навантажувально-розвантажувальні роботи в магазинах ТОВ «Фора».

Факт виконання договорів підтверджується первинними документами, а саме - банківськими виписками про перерахування коштів, актами прийому - передачі робіт (надання послуг) та податковими накладними (а.с. 156-227, том І; а.с.5-142, том II).

Таким чином, наявність у позивача належно оформлених документів, які відповідно до вимог Закону України від 28.12.1994 №334/94-ВР «Про оприбуткування прибутку підприємств» та Закону України від 03.04.1997 №168/97 ВР «Про податок на додану вартість», необхідні для віднесення певних сум до складу валових витрат та податкового кредиту, є підставою для формування валових витрат та податкового кредиту, а нарахування позивачу ДПІ у Києво-Святошинському районі податкового зобовязання та застосування штрафних санкцій належним чином не доведено.

Щодо посилання відповідача на те, що угоди укладені між ТОВ «Фора» та ТОВ «Компані Стріт» є нікчемними, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до абзацу 1 частини другої статті 215 Цивільного кодексу України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Абзацом 1 частини першої статті 216 Цивільного кодексу України, визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

порушення конституційних прав усвобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної мади, незаконне заволодіння ний.

Таким чином, висновок податкового органу про нікчемність договорів, на підставі виконання яких позивачем визначено валові витати та податковий кредит є помилковим.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені відповідачем з порушенням норм чинного законодавства раїни, а отже є такими, що підлягають скасуванню.

Частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

За подання позовної заяви до суду позивачем сплачено судовий збір (державне мито) в сумі 3,40 грн., що в силу статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України відноситься до складу судових витрат. Про відшкодування інших судових витрат позивач ту клопотань не заявляв.

Керуючись статтями 9, 11, 14, 69-72, 86, 94, 158 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Київської області від 29.11.2010 № /2, згідно з яким позивачу визначено податкове зобовязання з податку на прибуток (з урахуванням штрафних санкцій) у розмірі 3191590, 50 грн. в частині визначення зобовязання за основним платежем у розмірі 1570076,00 грн. та за штрафними санкціями у розмірі 1570077,25 грн., а також податкове повідомлення-рішення від 29.11.2010 № /2, згідно з яким позивачу визначено суму зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 1884094,65 грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фора» понесені ним витрати по сплаті судового збору (державного мита) у розмірі 3 (три) грн. 40 коп.

Постанова може бути оскаржена в порядку та строки встановленими статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили в порядку встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Лисенко В.І.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 07 лютого 2011 р.