Справа № 816/4282/15
Суддя: Ф.Ф. Соколенко
Дата ухвалення: 2015-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2015 року м. ПолтаваСправа № 816/4282/15

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Соколенка Ф.Ф.,

за участю:

секретаря судового засідання Шулик Н.І.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, рішення про застосування штрафних санкцій, -

В С Т А Н О В И В:

25 вересня 2015 року фізична особа - підприємець ОСОБА_3 (надалі - позивач, ФОП ОСОБА_3М.) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області (надалі - відповідач, Кременчуцька ОДПІ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 04.12.2014 №/12805, №/12806, №/12807, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником самостійно не нарахованого єдиного внеску від 04.12.2014 №/12808.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що підставою для винесення оскаржуваних рішень є акт від 17.10.2014 № 2666/16-03-17-01-10/НОМЕР_1 про результати документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_3 з дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, законодавства про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2013. Вважає помилковими висновки акта перевірки про порушення позивачем п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, п. 2 ч. 1 ст. 7, п. 11 ст. 8, п. 2 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", п. 187.1 ст. 187, п. 198.1, п. 198.4 ст. 198 Податкового кодексу України, оскільки господарські операції з ТОВ "ТіДіСі Схід", ТОВ "INTER CARS UKRAINE" носили реальний характер та повністю відображені в бухгалтерському та податковому обліку на підставі первинних документів, оформлених у відповідності до чинного законодавства. Вказував на те, що ним за період, що перевірявся, вилася книга обліку доходів і витрат за №3/4240 з дотриманням норм чинного законодавства, а тому податкові повідомлення - рішення від 04.12.2014 №/12805, №/12807 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником самостійно не нарахованого єдиного внеску від 04.12.2014 №/12808 підлягають скасуванню.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги позовної заяви та просив її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на висновки акту перевірки.

Заслухавши представників позивача та відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно та всебічно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що фізична особа - підприємець ОСОБА_3 /ідентифікаційний номер / зареєстрований як фізична особа-підприємець 25.07.1996, взятий на податковий облік у контролюючому органі 25.07.1996 та станом на 17.11.2014 перебував на обліку в Кременчуцькій ОДПІ.

В період з 28.10.2014 по 10.11.2014 Кременчуцькою ОДПІ відповідно до плану-графіка проведення документальних планових перевірок суб'єктів господарювання на ІV квартал 2014 року та згідно наказу №3034 від 15.10.2014 проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_3 з дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, законодавства про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2013.

За результатами проведеної перевірки складений акт від 17.10.2014 № 2666/16-03-17-01-10/НОМЕР_1, яким зафіксовані порушення:

- п. 187.1 ст. 187 та п. 198.1, п. 198.4 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкові зобов'язання з ПДВ на суму 11 977 грн., в т.ч. по періодах: в жовтні 2011 року на суму 500 грн. ПДВ; в квітні 2012 року на суму 1429 грн. ПДВ; в липні 2012 року на суму 1397 грн. ПДВ; в серпні 2012 року на суму 3364 грн. ПДВ; в жовтні 2012 року на суму 226 грн. ПДВ; в січні 2013 року на суму 1248 грн. ПДВ; в липні 2013 року на суму 2073 грн. ПДВ; в жовтні 2013 року на суму 661 грн. ПДВ; в грудні 2013 року на суму 1079 грн. ПДВ;

- п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкові зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб на суму 38 670 грн., в т.ч. по періодах: за 2011 рік у сумі 13200 грн.; за 2012 рік у сумі 9960 грн. за 2013 рік у сумі 15510 грн.;

- п. 2 ст. 7, п. 11 ст. 8, п. 2 ст. 9 розділ III Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування" в результаті чого за перевіряємий період донараховано суму єдиного соціального внеску у розмірі 89 456,58 грн., в т.ч. по періодах: за 2011 рік у сумі 30 535,99 грн.; за 2012 рік у сумі 23 040,80 грн.; за 2013 рік у сумі 35 879,79 грн.

У зв'язку із встановленням в ході перевірки порушень вимог податкового законодавства, Кременчуцькою ОДПІ було винесено:

- податкове повідомлення-рішення від 04.12.2014 №/12805, яким позивачу збільшено суму грошового зобов"язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування за основним платежем в розмірі 38 670 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 19 335 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 04.12.2014 №/12807, яким позивачу зменшено розмір від"ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 226 грн.;

- повідомлення-рішення від 04.12.2014 №/12806, яким позивачу збільшено суму грошового зобов"язання з податку на додану вартість за основним платежем в розмірі 11 751 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 5 875,50 грн.;

- рішення від 04.12.2014 №/12808 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 8 678,47 грн.

Із даними рішеннями позивач не погодився та оскаржив податкові повідомлення - рішення, рішення про застосування штрафних санкцій до суду.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи оцінку оскаржуваним податковому повідомленню-рішенню від 04.12.2014 №/12805 та рішенню про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 04.12.2014 №/12808, суд дійшов наступних висновків.

Як вбачається з акту перевірки від 17.10.2014 № 2666/16-03-17-01-10/НОМЕР_1, перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов'язаних із здійсненням діяльності, встановлено їх завищення на суму 257 800 грн., в т.ч. по періодах: за 2011 рік у сумі 88 000 грн.; за 2012 рік у сумі 66 400 грн. за 2013 рік у сумі 103 400 грн.

Перевіркою правильності визначення валових витрат за період з 01.01.2011 по 31.12.2011р. на порушення ст. 177.4 Податкового кодексу України встановлено завищення валових витрат на суму 88 000 грн., звязку з неправомірністю включення до складу витрат вартості придбаних ТМЦ, які використано при наданні послуг вантажним автомобільним транспортом, без одержання доходу шляхом зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок підприємця, в результаті чого занижено податкові зобовязання по податку на доходи громадян у сумі 13200 грн. Згідно даних податкової декларації про майновий стан та доходи ФО-П ОСОБА_3, валові витрати складають 886 552 грн., згідно даних перевірки валові витрати складають 798 552 грн., що підтверджується первинними бухгалтерськими документами (видатковими накладними, актами виконаних робіт), банківськими виписками, а саме: податковими (видатковими) накладними виписаними в грудні 2011 року, дохід від чого одержано в січні і лютому 2012 року.

Перевіркою правильності визначення валових витрат за період з 01.01.2012 по 1.12.2012 порушень на порушення ст. 177.4 Податкового кодексу України встановлено завищення валових витрат на суму 66400 грн., у звязку з неправомірністю включення до складу витрат вартості придбаних МЦ, які використано при наданні послуг вантажним автомобільним транспортом, без держання доходу шляхом зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок підприємця, в результаті чого занижено податкові зобовязання по податку на доходи громадян у сумі 9 960 грн. Згідно даних податкової декларації про майновий стан та доходи ФОП ОСОБА_3 валові витрати складають 1 135 317,51 грн., згідно даних перевірки валові витрати складають 1 068 918 грн., що підтверджується первинними бухгалтерськими документами (видатковими накладними, актами виконаних робіт), банківськими виписками, а саме: податковими (видатковими) накладними виписаними в листопаді і грудні 2012 року, дохід від чого одержано в січні і лютому 2013 року.

Перевіркою правильності визначення валових витрат, за період з 01.01.2013 по 31.12.2013 на порушення ст. 177.4 Податкового кодексу України встановлено завищення валових витрат на суму 103 400 грн., у звязку з неправомірністю включення до складу витрат вартості придбаних ТМЦ, які використано при наданні послуг вантажним автомобільним, транспортом, без одержання доходу шляхом зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок підприємця, в результаті чого занижено податкові зобов'язання по податку на доходи громадян у сумі 15 510 грн. Згідно даних податкової декларації про майновий стан та доходи ФОП ОСОБА_3, валові витрати складають 1 042 100 грн., згідно даних перевірки валові витрати складають 938 700 грн., що підтверджується первинними бухгалтерськими документами (видатковими накладними, актами виконаних робіт), банківськими виписками, а саме: податковими (видатковими) накладними виписаними в листопаді і грудні 2013 року, дохід від чого одержано в наступному звітному періоді 2014 року.

У зв'язку із встановленням зазначеного вище порушення перевіряючим встановлено заниження податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб від провадження господарської діяльності у сумі 38 670 грн., в т.ч. по періодах: за 2011 рік у сумі 13 200 грн.; за 2012 рік у сумі 9 960 грн.; за 2013 рік у сумі 15 510 грн.

Крім того, як вбачається з акту перевірки, перевіркою достовірності відображення у звітності сум доходу за 2011-2013 роки, отриманого від здійснення діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб та на який нараховується єдиний податок, встановлено його заниження всього на суму 257 800 грн., в т.ч. по періодах: за 2011 рік у сумі 88000 грн.; за 2012 рік у сумі 66400 грн. за 2013 рік у сумі 103400 грн. Перевіркою правильності нарахування єдиного внеску з суми доходу, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 34,7%, за перевіряємий період встановлено заниження єдиного внеску у розмірі 89 456,58 грн., в т.ч. за 2011 рік у сумі 30 535,99 грн.; за 2012 рік у сумі 23 040,80 грн.; за 2013 рік у сумі 35 879,79 грн.

Представник відповідача у судовому засіданні пояснив, що оскаржувані рішення, ґрунтуються на висновках про не правомірність включено до складу задекларованих валових витрат в кожному із звітних податкових періодів, вартість ТМЦ без одержання доходу в періоді, в якому дані витрати понесені.

Так, виписані акти виконаних робіт в грудні 2011 році на суму 105 600 грн. у листопаді 2012 року на суму 63480 грн., у грудні 2012 року на суму 121800 грн., у листопаді 2013 року на суму 102840 грн., у грудні 2013 року на суму 10920 грн. було оплачено ТОВ "Данон" відповідно в січні 2012 року, січні-лютому 2013 року, січні 2014 року. Понесені витрати на придбання дизельного палива, яке було використано підприємцем при наданні послуг з перевезення молочної та кисломолочної продукції ТОВ "Данон", включено до задекларованих валових витрат звітного (податкового) періоду 2011 року, 2012 року та 2013 року відповідно.

Сформовані витрати по придбанню ППМ підтверджуються виставленими щомісячними рахунками - фактурами ТОВ "Сервісна компанія "Фортуна", на підставі чого виписано видаткові накладні, на підставі чого було включено до складу задекларованих валових витрат звітного (податкового) періоду 2011 року, 2012 року та 2013 року.

Відповідно до п.п. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162 Податкового кодексу України платниками податку є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Згідно приписами п. 163.1 ст. 163 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування резидента є:

163.1.1. загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід;

163.1.2. доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання);

163.1.3. іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Пунктом 164.1 статті 164 Податкового кодексу України визначено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням пункту 164.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року.

Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Згідно п. 167.1 ст. 167 Податкового Кодексу України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри.

Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, до суми такого перевищення застосовується ставка 17 відсотків.

Відповідно до пунктів 177.1-177.4 ст. 177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Тобто, норма п. 177.4. ст. 177 ПК України є відправною нормою, яка вказує на те, що витрати суб'єкта господарювання, який не є платником податку на прибуток, але надає звітність про доходи від заняття підприємницької діяльністю, формуються у тому ж порядку як у платників податку на прибуток.

Згідно пунктів 137.1, 137.4 статті 137 Податкового кодексу України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) дохід від надання послуг та виконання робіт визнається за датою складення акта або іншого документа, оформленого відповідно до вимог чинного законодавства, який підтверджує виконання робіт або надання послуг. Датою отримання доходів, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, є звітний період, у якому такі доходи визнаються згідно з цією статтею, незалежно від фактичного надходження коштів (метод нарахувань), визначений з урахуванням норм цього пункту та статті 159 цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

При цьому, п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

З огляду на вимоги наведених правових норм, підставою для зменшення платником податків об'єкту оподаткування на суму витрат з придбання (виготовлення) товарів (послуг) є будь-які витрати платника податку, визначені на підставі первинних документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та здійснені для провадження господарської діяльності платника податку.

Пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Частиною 11 статті 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" визначено, що єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

З матеріалів справи вбачається, що ФОП ОСОБА_3 у періоді, що перевірявся, знаходилась на загальній системі оподаткування. Основним видом діяльності за КВЕД є 49.41 - вантажний автомобільний транспорт.

Матеріалами справи підтверджено, що 01.10.2011 та 01.01.2013 між позивачем (експедитор) та ТОВ "Данон" (замовник) укладено договори на транспортно-експедиторське обслуговування № 014729 та №000002414 (том 2 а.с. 54-73), за умовами яких експедитор зобов'язується організувати перевезення довіреного йому замовником вантажу до пункту призначення і передачу його особі, яка має право на одержання вантажу, а замовник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу в строки та на умовах, передбачених цим договором.

Згідно з пунктом 6.2 договорів замовник зобов'язується сплатити вартість наданих послуг не пізніше 5-го дня місяця, наступного за місяцем, на який припадає 30-й день з дати надання послуг. Датою виконання послуг вважати дату підписання замовником акту виконаних робіт.

Факт здійснення господарських операцій з ТОВ "Данон" згідно укладених договорів позивач підтверджує актами виконаних робіт від 13.12.2011 №27, від 31.12.2011 №28, від 15.11.2012 №24, від 30.11.2012 №25, від 30.11.2013 №49, №48, від 15.12.2013 №50, від 31.12.2013 №44 та рахунками-фактурами, копії яких наявні у матеріалах справи та які надавалися до перевірки, про що зафіксовано в акті перевірки.

Позивачем до матеріалів справи надано завірені копії Книги обліку доходів і витрат за 2011-2013 роки, де оприбутковувалися всі операції (том 1 а.с. 176-195).

На підтвердження реальності транспортування товару ТОВ "Данон" представником позивача надано до матеріалів справи копії товарно-транспортних накладних (том 2 а.с.80-221).

Розрахунки за надані послуги здійснювалися у безготівковій формі та підтверджуються копіями банківських виписок (том 2 а.с. 17,19,24,28,30,31).

Відповідачем не спростовано надані позивачем докази реальності господарських операцій: факту перевезення товару, проведеного розрахунку за надані експедиторські послуги.

Оскільки дохід від надання послуг визначався позивачем за датою складання актів виконаних робіт, якими підтверджено надання послуг по перевезенню товару ТОВ "Данон", про що відповідачем в акті перевірки не заперечується, понесені витрати на придбання дизельного палива, яке було використано позивачем при наданні послуг з перевезення молочної та кисломолочної продукції ТОВ "Данон", включено до задекларованих валових витрат звітного (податкового) періоду 2011 року, 2012 року та 2013 року.

Таким чином, з огляду на частину 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено факт порушення позивачем п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України по господарським операціям з ТОВ "Данон", що полягає у заниженні податку на доходи з фізичних осіб у періоді, що перевірявся на загальну суму 38 670 грн., та відповідно не доведено факту порушення позивачем пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" та заниження єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у загальній сумі 89456,58 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, у зв'язку з виявленням перевіркою порушення п. 2 ч. 1 ст. 7, п. 11 ст. 8, п.2 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" та донарахуванням за її наслідками єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, рішенням Кременчуцької ОДПІ від 04.12.2014 №/12808 до позивача застосовано штраф у розмірі 8678,47 грн. на підставі пункту 3 частини 11 статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Відповідно до пункту 3 частини 11 статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (в редакції чинній до 01.01.2015) орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції, зокрема, за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 5 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Разом з тим, відповідачем не доведено факту порушення позивачем пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" та відповідно заниження позивачем у перевіряємому періоді єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у загальній сумі 89456,58 грн. Відтак, штрафні санкції в розмірі 8678,47 грн. застосовані до позивача безпідставно та неправомірно.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення - рішення від 04.12.2014 №/12805 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 04.12.2014 №/12808 винесені Кременчуцькою ОДПІ без урахування всіх обставин, необхідних для прийняття рішень, а тому є протиправними та підлягають скасуванню.

Надаючи оцінку податковим повідомленням-рішенням від 04.12.2014 №/12807, яким позивачу зменшено розмір від"ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 226 грн. та від 04.12.2014 №/12806, яким позивачу збільшено суму грошового зобов"язання з податку на додану вартість за основним платежем в розмірі 11 751 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 5 875,50 грн., суд виходить з наступного.

В ході проведення перевірки, контролюючим органом встановлено неправомірне віднесення ФОП ОСОБА_3 до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість з вартості придбаних автозапчастин, придбаних у ТОВ "ТіДіСі Схід", ПП "Макс-Авто", ТОВ "INTER CARS UKRAINE" на суму 11 477 грн., в т.ч.: в квітні 2012 року на суму 1429 грн. ПДВ; в липні 2012 року на суму 1397 грн. ПДВ; в серпні 2012 року на суму 3364 грн. ПДВ; в жовтні 2012 року на суму 226 грн. ПДВ; в січні 2013 року на суму 1248 грн. ПДВ; в липні 2013 року на суму 2073 грн. ПДВ; в жовтні 2013 року на суму 661 грн. ПДВ; в грудні 2013 року на суму 1079 грн. ПДВ., оскільки відсутнє документальне підтвердження використання придбаних автозапчастин у господарській діяльності позивача.

Внаслідок цього перевіряючими зроблено висновок про завищення податкового кредиту на загальну суму 11 477 грн.

З 01.01.2011 порядок обчислення і сплати податку на додану вартість врегульовано Податковим кодексом України.

Підпунктом 14.1.179 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкове зобов'язання для цілей розділу V цього Кодексу визначено, як загальну суму податку на додану вартість, одержану (нараховану) платником податку в звітному (податковому) періоді.

Пунктом 187.1 статті 187 Податкового кодексу України визначено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до пункту 198.1. статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України визначено, що податкова накладна є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно п. 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Відповідно до п. 201.8 ст. 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому ст. 182 цього Кодексу.

З огляду на викладене, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними податковими накладними, а також первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Судом встановлено, що 01.02.2011 між ПП "Макс-Авто" (постачальник), ФОП ОСОБА_3 (покупець) та ПП "Спецтех" (третя сторона) укладений договір про довгострокові поставки №26, згідно якого постачальник зобов'язується протягом дії даного договору поставляти і передавати у власність покупцю, а покупець - приймати і вчасно оплачувати автозапчастини та комплектуючі у повному розмірі на умовах та в порядку, визначених цим договором (том 1 а.с. 54-58).

01.03.2011 між "INTER CARS UKRAINE" (постачальник) та ФОП ОСОБА_3 (покупець) укладений договір про довгострокові поставки №U00195, згідно якого постачальник зобов'язується протягом дії даного договору поставляти, використовуючи послуги третьої сторони (яка являється посередником при здійсненні купівлі-продажу, а саме продає від імені постачальника товари (в тому числі, але не виключно - запасні частини для автомобілів, автохімію, масла, супутні товари для автотранспорту та інше) окремими партіями за цінами, в асортименті (за номенклатурою) за кількістю, що остаточно погоджується сторонами в накладних, які є специфікаціями в розумінні ст. 266 Господарського кодексу України та складають невід'ємну частину договору, а покупець зобов'язаний приймати товар та оплачувати його на встановлених договором умовах (том 1 а.с. 79-82).

03.06.2013 між ТОВ "ТіДіСі Схід" (постачальник), ФОП ОСОБА_3 (покупець) та ПП "Спецтех" (третя сторона) укладений договір поставки №618/2013П згідно якого постачальник зобов'язується поставити автомобільні товари. Підтвердженням факту узгодження сторонами найменування, асортименту, кількості, ціни товару є прийняття покупцем товару по видатковій накладній виданій постачальником, яка після її підписання сторонами має силу специфікації (том 1 а.с. 114-116).

На виконання вищевказаних договорів ТОВ "ТіДіСі Схід", ТОВ "INTER CARS UKRAINE" було відвантажено позивачу автозапчастини та надано наступні первинні документи: рахунки-фактури, видаткові накладні, податкові накладні (том 1 а.с. 59-78, 83-113, 117-131).

Зазначені податкові накладні відповідають вимогам п. 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, підписані та скріплені печатками ТОВ "ТіДіСі Схід", ПП "Макс-Авто", ТОВ "INTER CARS UKRAINE" та включені до реєстру отриманих та виданих податкових накладних за перевіряємий період, що сторонами у справі не заперечується.

Як встановлено перевіркою, на підставі вищезазначених податкових накладних позивачем було включено до складу податкового кредиту в квітні 2012 року суму 1429 грн. ПДВ; в липні 2012 року суму 1397 грн. ПДВ; в серпні 2012 року суму 3364 грн. ПДВ; в жовтні 2012 року суму 226 грн. ПДВ; в січні 2013 року суму 1248 грн. ПДВ; в липні 2013 року суму 2073 грн. ПДВ; в жовтні 2013 року суму 661 грн. ПДВ; в грудні 2013 року суму 1079 грн. ПДВ.

Аналізуючи вищевказані первинні бухгалтерські документи, суд дійшов висновку, що вони мають всі необхідні реквізити для встановлення змісту, обсягу господарських операцій, осіб, які безпосередньо приймали участь у їх здійсненні, та інші встановлені вимогами законодавства до первинних документів для надання їм юридичної доказовості, та повністю відображені в бухгалтерському та податковому обліках. Вся первинна документація оглянута судом та в копіях приєднана до матеріалів справи.

Судом встановлено, що оплата придбаного товару здійснювалась позивачем у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на користь ТОВ "ТіДіСі Схід", ПП "Макс-Авто", ТОВ "INTER CARS UKRAINE", що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень (т.1 а.с. 207-215), що не заперечується відповідачем.

Як слідує зі змісту наданих в ході судового розгляду представником позивача пояснень, автозапчастини придбавалися позивачем у ТОВ "ТіДіСі Схід", ПП "Макс-Авто", ТОВ "INTER CARS UKRAINE", з метою використання у своїй господарській діяльності для ремонту автомобілів, які належать позивачу на праві власності, що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів, актами про заміну (установку) запасних частин автомобіля, лімітно-картками на отримання запасних частин (том 1 а.с. 136-175).

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 24.09.2015, позивач здійснює наступні види діяльності за КВЕД: 49.41 - вантажний автомобільний транспорт (том 1 а.с. 15).

Отже, придбання позивачем запасних частин до автомобілів відповідає меті та змісту господарської діяльності позивача.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено зміни у структурі активів позивача, які підпадають під визначення господарської операції у розумінні ст. 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, осіб які приймали участь у проведенні зазначеної господарської операції, а відтак і реальність їх проведення, а доводи відповідача щодо нереальності вказаних господарських операцій не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

За таких обставин висновок перевірки про неправомірне віднесення ФОП ОСОБА_3 до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість з вартості отриманих товарів від ТОВ "ТіДіСі Схід", ТОВ "INTER CARS UKRAINE" на суму 11 477 грн є необґрунтованим, а відтак і похідний висновок про завищення від'ємного значення ПДВ на суму 226 грн, за результатами господарських операцій з ТОВ "INTER CARS UKRAINE" не ґрунтується на вимогах податкового законодавства та достовірно встановлених обставинах.

Згідно з поясненнями представника відповідача та розрахунком до податкового повідомлення-рішення від 04.12.2014 №/12806, перевіркою повноти визначення податкових зобов'язань за період з 01.01.2011 по 31.12.2013, встановлено заниження позивачем податкового зобов'язання з ПДВ у жовтні 2011 року на суму ПДВ 500 грн, оскільки ФОП ОСОБА_3 не визначено податкові зобов'язання по ПДВ з отриманого доходу у сумі 2 500 грн. від ПП "Аріадна" за надані транспортні послуги.

У судовому засіданні представник позивача допущення ФОП ОСОБА_3 порушення формування податкового кредиту на суму 500 грн, та не правомірності збільшення податкового зобов''язання з ПДВ на цю суму податковим повідомленням-рішенням № від 04.12.2014 №/12806, пояснити не зміг, будь-яких пояснень та доказів в обґрунтування неправомірності висновків податкового органу в цій частині не надав.

В силу вимог частини третьої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає підтвердженим факт неправомірного включення позивачем до складу податкового кредиту суми ПДВ в розмірі 500 грн.

Враховуючи вищенаведене, податкове повідомлення-рішення від 04.12.2014 №/12807, яким позивачу зменшено розмір від"ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 226 грн. та податкове повідомлення - рішення від 04.12.2014 №/12806 в частині збільшення суми грошового зобов"язання з податку на додану вартість за основним платежем в розмірі 11 251 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 5 625,50 грн. є протиправними та підлягають скасуванню.

Отже позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини 3 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, рішення про застосування штрафних санкцій задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 04.12.2014 №/12805, яким фізичній особі - підприємцю ОСОБА_3 збільшено суму грошового зобов"язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування за основним платежем в розмірі 38 670 грн. (тридцять вісім тисяч шістсот сімдесят гривень), за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 19 335 грн. (дев"ятнадцять тисяч триста тридцять п"ять гривень).

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 04.12.2014 №/12807, яким фізичній особі - підприємцю ОСОБА_3 зменшено розмір від"ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 226 грн. (двісті двадцять шість гривень).

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 04.12.2014 №/12806 в частині збільшення суми грошового зобов"язання з податку на додану вартість за основним платежем в розмірі 11 251 грн. (одинадцять тисяч двісті п"ятдесят одна гривня), за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 5 625,50 грн. (п"ять тисяч шістсот двадцять п"ять гривень п"ятдесят копійок).

Визнати протиправним та скасувати рішення №/12808 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 8 678,47 грн. (вісім тисяч шістсот сімдесят вісім гривень сорок сім копійок).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 витрати зі сплати судового збору в розмірі 837,87 грн. (вісімсот тридцять сім гривень вісімдесят сім копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 03 листопада 2015 року.

Суддя Ф.Ф. Соколенко