Справа № 2а-1278/09
Суддя: Богаченко С.І.
Дата ухвалення: 2010-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2010 р. Справа № 78778/09

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді Богаченка С.І.

Суддів Любашевського В.П. , Старунського Д.М.

при секретарі судового засідання Балич М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м.Львова від 30 вересня 2009 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Шевченківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про стягнення недоотриманої суми одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2001-2009 роки,-

В С Т А Н О В И Л А :

05.08.2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Шевченківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради .

В обґрунтування позовних вимог вказав на те, що йому встановлено статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, інваліда ІII групи і відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали від Чорнобильської катастро фи» від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ ) він мав право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 4 мінімальних заробітних плат.

Посилаючись на те, що відповідачем зазначена допомога виплачується не в кратних розмірах до мінімальної заробітної плати, як передбачено згаданим Законом, а в розмірах згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 р. № 836, що призвело до порушення його прав, позивач просив стягнути на його користь з відповідача по справі недоплачених коштів за 2001-2009 роки. Зазначив, що звернувся усно до відповідача по справі у 2008 році про проведення перерахунку, у чому йому було відмовлено.

Постановою Шевченківського районного суду м.Львова від 30 вересня 2009 року адміністративний позов задоволено частково. Постановлено визнати неправомірними дії Шевченківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради щодо невиплати у 2008 році суми одноразової грошової допомоги на оздоровлення інваліду 3-ої групи, учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та зобов'язати Шевченківський відділ соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради провести нарахування та виплату ОСОБА_1 суми одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2008 рік відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру, що обчислюється на підставі встановленого ст.59 Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» розміру мінімальної заробітної плати, яка діяла у січні 2008 року. В решті позовних вимог відмовлено.

Прийняту постанову суд першої інстанції мотивував тим, що позивач на підставі поданих документів (посвідчення, довідка МСЕК) та відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на щорічну допомогу на оздоровлення, як інвалід 3-ї групи в розмірі 4 мінімальних заробітних плат, однак така була виплачена йому всупереч вище вказаним нормам законодавства за 2008 рік в значно меншому розмірі. На його користь підлягає стягненню різниця недовиплаченої суми спірних допомог.

Вказану постанову в апеляційному порядку оскаржив позивач ОСОБА_1, в поданій апеляційній скарзі покликається на те, що постанова прийнята з порушенням норм процесуального та матеріального права, тому просить постанову скасувати.

Як на доводи в своїй апеляційній скарзі покликається на те, що судом першої інстанції задовольняючи частково позовні вимоги у звязку з пропуском строку звернення до суду не взято до уваги того, що управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради свідомо замовчувало відповідні суми на оздоровлення, які повинні були виплачувати згідно ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а тому йому не могло бути відомо про дані відомості.

Заслухавши суддю доповідача, проаналізувавши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що дана апеляційна скарга не підлягає задоволення з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії, а також як інвалід 3-ї групи має право на пільги, встановлені зокрема, ст. 48 Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і має надаватися щорічна одноразова грошова допомога на оздоровлення у розмірі 4 мінімальних заробітних плат.

Згідно ч.2 ст. 19 Конституції України та ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові чи службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачено Конституцією України та законами України.

Законом України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» було внесено зміни до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і зокрема до ст.48.

Рішенням Конституційного суду України від 22.05.2008 р. №10-рп/2008 визнано неконституційними положення п.28 розділу II Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щодо внесення змін у ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнорильської катастрофи». Рішення Конституційного Суду України мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей, що визнані неконституційними.

Судом першої інстанції було вірно встановлено, що всупереч рішенню Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. №10-рп/2008 Шевченківський відділ соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради неправомірно не виплатив оспорюваної позивачем суми одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2008 рік, а тому такі дії є неправомірними.

Щодо покликання апелянта на те, що судом першої інстанції неправомірно було відмовлено у задоволенні позовних вимог за 2001-2007 роки на підставі ч. 2 ст.99 КАС України, то такі не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог за 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2007 роки, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не представлено достатніх доказів того, що він не міг звернутися за захистом свого порушеного права у встановлений законом термін, а тому без поважних причин пропустив річний строк на звернення до суду.

У відповідності до ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встанов лено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Окрім того, відмовляючи у задоволенні позову за 2009 рік, суд першої інстанції вірно виходив з того, що позивач по справі не звертався у 2009 році до відповідача по справі з заявою про виплату грошової допомоги, а тому відсутні підстави для задоволення позову у цій частині, оскільки відповідно до положення ст.2 КАС України об'єктом судового захисту можуть бути лише поруше ні, невизнані чи оспорювані права позивача.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив та оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги в цілому суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. 195, 196, 198, ст. 200, ст. 205, ст. 206, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду м.Львова від 30 вересня 2009 року у справі № 2а-1278/09 - без змін

Ухвала апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного суду України, до касаційної інстанції протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили в порядку ЦПК України.

Головуючий суддя Богаченко С.І.

Судді Любашевський В.П. , Старунський Д.М.

< Текст >