Справа № 201/13444/15-а(2-а/201/136/2015)
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2015-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 жовтня 2015 року справа № 201/13444/15-а(2-а/201/136/2015)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Юрко І.В., суддів: Гімона М.М., Чумака С. Ю.,

секретарі судового засідання: Портненко М.В.,

за участі позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 04 вересня 2015 року у справі №201/13444/15-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Дніпропетровська про визнання дій неправомірними і зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 14.08.2015 року звернувся до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Дніпропетровська, в якому просив скасувати рішення відповідача (лист від 19.02.2015 року №1799/05/27) про відмову у призначенні пенсії за віком та зобов'язати призначити йому пенсію за віком з 17.11.2014 року відповідно до трудового стажу.

Постановою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 04 вересня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та задовольнити його позовні вимоги.

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач вимоги апеляційної скарги підтримав, просив їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання апеляційної інстанції не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав до апеляційного суду заперечення на апеляційну скаргу позивача, якою просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до вимог частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, та явка яких у відповідності до статті 120 Кодексу адміністративного судочинства України не визнавалась судом обов'язковою, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернувся 17.11.2014 року до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Дніпропетровська з заявою про призначення йому пенсії за віком відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Дніпропетровська листом від 19.02.2015 року №1799/05/27 відмовив позивачу у призначенні пенсії, зазначивши, що позивачем до заяви не надано паспорт громадянина України та докази проживання (реєстрації) у Жовтневому районі м.Дніпропетровська (а.с.8-9).

Вказану відмову позивач оскаржив до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було подано документи, необхідні для призначення пенсії, у зв'язку з чим Управлінням Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Дніпропетровська було прийняте законне рішення про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі по тексту - Закон №1058) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до п. 1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (в редакції постанови Правління ПФУ 07.07.2014 року № 13-1 - далі по тексту - Порядок № 22), та відповідно до ч.1 ст. 44 Закону України «Про загальообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім'ї у зв'язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Згідно абз. 3 п.1.7 Порядку № 22 у разі, якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Вказаний порядок пенсійним органом позивачу роз'яснений не був.

Проте, листом від 19.02.2015 року №1799/05/27 відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії, зазначивши, що позивачем до заяви не надано паспорт громадянина України з реєстрацією за місцем проживання.

Відповідно до п. 2.9 Порядку № 22 особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Згідно п. 2.22. Порядку № 22 за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування.

А ні в запереченні на адміністративний позов, а ні в листі позивачу, відповідачем не роз'яснено, який інший документ, крім паспорту громадянина України, приймається пенсійним органом як такий, що засвідчує особу, місце її проживання (реєстрації) та вік.

Колегія суддів вважає, що паспорт громадянина України для виїзду за кордон може бути тим документом, що засвідчує особу, місце її проживання (реєстрації) та вік, оскільки вказаний документ містить фотографію власника паспорту, в ньому зазначені прізвище та ім'я власника паспорту, місце його проживання (реєстрації) та дата народження.

Крім того, позивачем було надано пенсійному органу довідку про фактичне проживання за адресою АДРЕСА_1, яка видана Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Мрія».

Таким чином, колегія суддів вважає неправомірною відмову УПФУ в Жовтневому районі м.Дніпропетровська у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком, викладену в листі № 1799Ї/05/27 від 19.02.2015 року з підстав не надання позивачем документу, що засвідчує його особу, місце її проживання (реєстрації) та вік.

Відповідно до п.4.7. Порядку №22 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

З вказаної норми вбачається, що результатом розгляду заяви, в тому числі про призначення пенсії, є рішення пенсійного органу.

З матеріалів справи вбачається, що в даному випадку рішення за результатами розгляду заяви позивача пенсійним органом не приймалось.

Суд не може брати на себе повноваження пенсійного органу в питанні щодо призначення пенсії позивачу, або зобов'язання пенсійного органа призначити пенсію позивачу, оскільки самим пенсійним органом в даному випадку право на пенсію позивача (з урахуванням стажу, умов праці та т.і.) не розглядалось.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку для повного захисту прав позивача, з урахуванням зазначених вище обставин, необхідно зобов'язати пенсійний орган розглянути заяву позивача від 17.11.2014 року про призначення пенсії з прийняттям відповідного рішення з урахуванням висновків суду.

У відповідності до ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції не в повному обсязі з'ясовані обставини, що мають значення для вирішення справи та постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому постанова суду першої інстанції належить скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 10 статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції по такій справі є остаточним і оскарженню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 184, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 04 вересня 2015 року у справі №201/13444/15-а задовольнити частково.

Постанову Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 04 вересня 2015 року у справі №201/13444/15-а скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Дніпропетровська про визнання дій неправомірними і зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати неправомірною відмову Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Дніпропетровська у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком, викладену в листі № 1799Ї/05/27 від 19.02.2015 року.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Дніпропетровська розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.11.2014 року про призначення пенсії з прийняттям відповідного рішення з урахуванням висновків суду.

В решті позовних вимог відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: І.В. Юрко

Суддя: М.М.Гімон

Суддя: С.Ю. Чумак