Справа № 7336/10/1070
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2010-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2010 року 7336/10/1070

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Лисенко В.І., при секретарі судового засідання Мазуренко О.В., за участю

позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у Миронівському районі Київської

області

про скасування рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій,

встановив:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Макарівському районі Київської області (надалі - відповідач) про скасування рішення від 26.08.2010 № про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 12070, 00 грн. та рішення від 26.08.2010 № про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 1150, 96 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при перевірці магазину податковим органом було порушено вимоги Закону України від 04.12.1990 «Про державну податкову службу в Україні», а саме перевірку проведено за відсутності позивача та без попередження про її проведення, а тому перевірка є незаконною та здійсненна з перевищенням перевіряючими повноважень, наданих законом.

Окрім того, позивач зазначає, що перевіряючими не було взято до уваги той факт, що в магазині два субєкта підприємницької діяльності та два відділи, один з яких належить позивачу. На момент здійснення перевірки, відділ позивача не працював, продавець, який продав товар перевіряючим, є продавцем іншого підприємця, а грошові кошти, які зазначені в акті перевірки, були виручкою іншого субєкта підприємницької діяльності, а тому податковим органом неправомірно застосовані штрафні санкції.

У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд позов задовольнити.

Відповідач позову не визнав. Його представник у судовому засіданні проти позову заперечував, наполягав на тому, що при перевірці податковим органом встановлено факт порушення відповідачем законодавства про застосування реєстраторів розрахункових операцій. Перевірку проведено відповідно до вимог чинного законодавства, а прийняті податковим органом рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій є правомірними.

В судовому засіданні в якості свідків допитано головних державних податкових ревізорів - інспекторів ДПА у Київській області Колесника О.П. та Ігнатенка С.М., які під присягою про кримінальну відповідальність пояснили суду, що перевірка проводилась без субєкта господарювання, однак в магазині була присутня - ОСОБА_3, яка представилась продавцем магазину позивача. Вона здійснювала розрахунки за товари з двох відділів. Дані до Акту перевірки внесені з пояснень останньої, готівка на місці проведення розрахунків перерахована нею власноручно. Направлення на перевірку та акт перевірки підписані ОСОБА_3

Заслухавши позивача, представників сторін та свідків, досл дивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

ОСОБА_1 є фізичною особою - підприємцем, зареєстрований 18.04.2003 Макарівською районною державною адміністрацією Київської області (реєстраційний номер 2 000628), ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, місце проживання - 08061, Київська область, Макарівський район, село Ясногородка, вул. Підлісна, буд. 37.

У серпні 2010 року Державною податковою інспекцією у Макарівському районі Київської області проведено перевірку позивача з питань дотримання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій, якою встановлено, що реалізація алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пива здійснюється за готівковий розрахунок за відсутності реєстратора розрахункових операцій, книги обліку розрахункових операцій, розрахункової книжки, а також за відсутності торгового патенту.

Окрім того, на місці проведення розрахунків з продажу товарів встановлено факт не проведення розрахункових операцій на суму коштів у розмірі 2414, 00 грн. через зареєстрований, опломбований у встановленому законом порядку та переведений у фіскальний режим роботи, реєстратор розрахункових операцій або із застосуванням розрахункових книжок.

За наслідками перевірки податковим органом складено акт від 06.08.2010 № 2836/1000/23/НОМЕР_1 та прийнято рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 26.08.2010 № у розмірі 12070, 00 грн. за порушення вимог пунктів 1, 2 статті 3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування і послуг» (далі - Закон №265/95-ВР), а саме: за не проведення розрахункових операцій через реєстратор

розрахункових операцій та рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від

26.08.2010 № у розмірі 1150, 96 грн. за порушення вимог статтей 3, 7 Закону України від 23.03.1996 № 98/96-ВР «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності» (далі Закон 98/96-ВР), а саме: за відсутність торгового патенту.

Не погоджуючись з рішеннями, прийнятими податковим органом, позивач оскаржив їх до суду.

Надаючи правової оцінки відносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Повноваження органів державної податкової служби України визначені Законом України від 04.12.1990 № 509-ХІІ «Про державну податкову службу в Україні» (надалі Закон України від 04.12.1990 № 509-ХІІ).

Так, пунктом 2 частини першої статті 11 Закону України від 04.12.1990 № 509-ХІІ визначено, що органи державної податкової служби у випадках, межах компетенції та у порядку, встановлених законами України, мають право здійснювати контроль за дотриманням порядку проведення готівкових розрахунків.

Згідно з частиною першою статті 11-1 Закону України від 04.12.1990 № 509-ХІІ плановою виїзною перевіркою вважається перевірка платника податків щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати ним податків та зборів (обов'язкових платежів), яка передбачена у плані роботи органу державної податкової служби і проводиться за місцезнаходженням такого платника податків чи за місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така планова виїзна перевірка.

Відповідно до частини сьомої статті 11-1 Закону України від 04.12.1990 № 509-ХІІ позаплановими перевірками вважаються також перевірки в межах повноважень податкових органів, визначених Законами України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту тилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а в інших випадках - за рішенням суду.

Згідно Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР, а саме статтей 15 та 16 цього закону, планові або позапланові перевірки осіб, що використовують реєстратори

з

розрахункових операцій, розрахункові книжки або книги обліку розрахункових операцій, здійснюються у порядку передбаченому законодавством України.

З питань застосування реєстраторів розрахункових операцій Закон України від 06.07.1995 № 265/95-ВР є спеціальним (Преамбула цього Закону). Отже, інші акти законодавства, у тому числі й Закон України від 04.12.1990 № 509-ХП, застосовуються тільки в частині, не врегульованій Законом України від 06.07.1995 № 265/95-ВР.

Разом з тим, до перевірок на предмет застосування реєстраторів розрахункових операцій застосовуються правила, що стосуються допущення посадових осіб до проведення планових та позапланових перевірок, визначених статтею 11-2 Закону України від 04.12.1990 № 509-ХІІ «Про державну податкову службу в Україні». Тому посадові особи органу державної податкової служби мають право приступити до проведення перевірок реєстраторів розрахункових операцій за умови подання субєкту господарювання під розпис направлення на перевірку, копії наказу керівника податкового органу про проведення перевірки, оформлених відповідно до вимог цієї статті.

Як убачається з матеріалів справи, перевірка була визначена податковим органом як планова з питань дотримання вимог Законів України від 06.07.1995 № 265/95/ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», від 23.03.1996 №98/96-ВР «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності», від 19.12.1995 № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», постанови Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637 «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», згідно затвердженого плану та на підставі направлень на перевірку від 06.08.2010.

А тому, посилання позивача на те, що відповідно до вимог статті 11-1 Закону України від 04.12.1990 № 509-ХІІ «Про державну податкову службу в Україні» органи державної податкової служби мали надіслати позивачу за 10 днів відповідне повідомлення про перевірку, є безпідставне та не приймається судом до уваги, оскільки Закон України від 04.12.1990 № 509-ХІІ передбачає такі повідомлення у разі проведення органами державної податкової служби планових і позапланових виїзних перевірок своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів (обов'язкових платежів). У даному ж спірному випадку проводилась перевірка додержання позивачем порядку розрахунків за товари (послуги).

Відносно готівкових коштів отриманих за проданий товар та не проведених через реєстратор розрахункових операцій, суд зазначає наступне.

Згідно з статтею 2 Закону України №265/95-ВР розрахункова операція - це приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця.

Місце проведення розрахунків - місце, де здійснюються розрахунки із покупцем за продані товари (надані послуги) та зберігаються отримані за реалізовані товари (надані послуги) готівкові кошти, а також місце отримання покупцем попередньо оплачених товарів (послуг) із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо.

Таким чином, приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо мають здійснюватися за місцем реалізації товарів (послуг) і такі операції визначаються законодавцем як розрахункова операція.

Із системного аналізу змісту Закону України №265/95-ВР випливає, що місцем реалізації товару є місце, де здійснюється розрахункова операція, тобто приймання продавцем від покупця готівкових коштів тощо, яке, з метою дотримання вимог Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», має бути обладнане зареєстрованим, опломбованим у встановленому порядку

реєстратором розрахункових операцій через який продавець зобов'язаний провести розрахункову операцію з видачею відповідного розрахункового документа.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Закону України від 06.07 1995 № 265/95-ВР суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок; видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.

Згідно з пунктом 1 статті 17 Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР за порушення вимог цього Закону до суб'єктів підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів державної податкової служби України застосовуються фінансові санкції у п'ятикратному розмірі вартості проданих товарів (наданих послуг), на які виявлено невідповідність - у разі проведення розрахункових операцій на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг), у разі непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій, у разі нероздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки.

Як пояснили свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5, продавець ОСОБА_3 власноручно перерахувала кошти у розмірі 2414, 00 грн., про шо свідчить підтвердження фактичної наявності коштів (а.с.44). Щодо місця розрахунків, свідки зазначили, що спеціально облаштоване місце для розрахунків, а також реєстратор розрахункових операцій у магазині на момент перевірки були відсутні. Продавець пояснила перевіряючим, що касовий апарат в магазині відсутній, оскільки знаходиться на ремонті (а.с.45), що також підтвердив і позивач у судовому засіданні.

Посилання позивача на те, що його відділ був закритий, а кошти перераховані продавцем, належать іншому субєкту господарювання, судом не приймаються до уваги, оскільки саме ОСОБА_3, яка представилась продавцем магазину продала товар, що належить позивачу, а гроші за проданий товар поклала у місце, з якого перерахувала загальну суму коштів.

На запитання суду про розташування відділів магазину, позивач пояснив, що в приміщенні магазину відсутня відповідна технічна конструкція за допомогою якої розмежовуються його відділ та відділ іншого субєкта господарювання.

Відповідно до статті 5 Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР на період виходу з ладу реєстратора розрахункових операцій та здійснення його ремонту або у разі тимчасового, але не більше 72 годин (7 робочих днів), відключення електроенергії проведення розрахункових операцій здійснюється з використанням книги обліку розрахункових операцій та розрахункової книжки або із застосуванням належним чином зареєстрованого резервного реєстратора розрахункових операцій.

Згідно з пунктом 4.9 Порядку реєстрації, опломбування та застосування реєстраторів розрахункових операцій за товари (послуги), затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України від 01.12.2000 № 614, зокрема, після встановлення відремонтованого (резервного) РРО або відновлення постачання електроенергії необхідно провести через РРО суми розрахунків за час роботи з використанням розрахункової книжки, а також у відповідності до контрольної стрічки (у випадку обнулення оперативної пам'яті) - за час роботи, що передував виходу РРО з ладу або відключенню електроенергії, окремо за кожною ставкою ПДВ, після чого слід виконати 2-звіт. При потребі виконається операція "службове внесення" на суму готівки, що зберігається на місці проведення розрахунків.

Позивач не надав суду доказів того, що реєстратор розрахункових операцій, зареєстрований та опломбований у встановленому порядку та переведений у фіскальний режим роботи, який застосовується в його відділі, перебував на ремонті на момент перевірки.

Твердження позивача про те, що йому не відома особа ОСОБА_3, судом не приймаються до уваги, оскільки, в судовому засіданні ОСОБА_1 не заперечив факту продажу перевіряючим підакцизних товарів - коньяку «Ювілейний 10» та «Коктебель». Окрім того, суд звертає увагу, що магазин, перевірка якого здійснювалась податковим органом, є місцем здійснення підприємницької діяльності позивача, а тому останній несе особисту відповідальність за діяльність магазину та осіб, які в ньому працюють.

Суд також не приймає до уваги пояснення позивача про те, що його відділ на момент здійснення перевірки був закритий, оскільки позивачем також не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування вказаних пояснень.

Відносно пояснень позивача щодо відсутності у нього торгового патенту у звязку з тим, що він не здійснював підприємницької діяльності на момент перевірки та, відповідно, не був зобовязаний його придбавати, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 23.03.1996 №98/96-ВР «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності» (надалі - Закон України від 23.03.1996 №98/96-ВР) об'єктом правового регулювання згідно з цим Законом є торговельна діяльність за готівкові кошти, а також з використанням інших форм розрахунків та кредитних карток на території України, діяльність з обміну готівкових валютних цінностей (включаючи операції з готівковими платіжними засобами, вираженими в іноземній валюті, та з кредитними картками), а також діяльність з надання послуг у сфері грального бізнесу та побутових послуг.

Суб'єктами правовідносин, які підлягають регулюванню за цим Законом, є юридичні особи та суб'єкти підприємницької діяльності, що не мають статусу юридичної особи, - резиденти і нерезиденти, а також їх відокремлені підрозділи (філії, відділення, представництва тощо), які займаються підприємницькою діяльністю, передбаченою частиною першою цієї статті (частина друга статті 1 Закону України від 23.03.1996 №98/96-ВР).

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України від 23.03.1996 №98/96-ВР торговий патент - це державне свідоцтво, яке засвідчує право суб'єкта підприємницької діяльності чи його структурного (відокремленого) підрозділу займатися зазначеними в цьому Законі видами підприємницької діяльності. Торговий патент не засвідчує право суб'єкта підприємницької діяльності на інтелектуальну власність.

Частиною третьої статті 2 Закону України від 23.03.1996 №98/96-ВР торговий патент видається за плату суб'єктам підприємницької діяльності державними податковими органами за місцезнаходженням цих суб'єктів або місцезнаходженням їх структурних (відокремлених) підрозділів, суб'єктам підприємницької діяльності, що провадять торговельну діяльність або надають побутові послуги (крім пересувної торговельної мережі), - за місцезнаходженням пункту продажу товарів або пункту з надання побутових послуг, а суб'єктам підприємницької діяльності, що здійснюють торгівлю через пересувну торговельну мережу, - за місцем реєстрації цих суб'єктів.

Відповідно до абзацу третього статті 2 Закону України від 23.03.1996 №98/96-ВР суб'єкт підприємницької діяльності, який припинив діяльність, яка відповідно до цього Закону підлягає патентуванню, до 15 числа місяця, що передує звітному, письмово повідомляє про припинення такої діяльності відповідний державний податковий орган. При цьому торговий патент підлягає поверненню до державного податкового органу, що видав його, а суб'єкту підприємницької діяльності повертається надмірно сплачена сума вартості торгового патенту.

Згідно з статтею 7 Закону України від 23.03.1996 №98/96-ВР торговий патент повинен бути розміщений: на фронтальній вітрині магазину, а в разі її відсутності - біля касового апарату; на фронтальній вітрині малої архітектурної форми; на табличці - для автомагазинів, розвозок та інших видів пересувної торговельної мережі, а також для лотків, прилавків та інших видів торгових точок, відкритих у відведених для торговельної діяльностімісцях; у пунктах обміну іноземної валюти; у приміщеннях для надання послуг у сфері грального бізнесу та надання побутових послуг.

Торговий патент має бути відкритим та доступним для огляду. Торговий патент є чинним на території органу, який здійснив реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності чи з яким погоджено місцезнаходження його структурного (відокремленого) підрозділу за місцем видачі торгового патенту цьому суб'єкту. Передача торгового патенту іншому суб'єкту підприємницької діяльності або іншому структурному (відокремленому) підрозділу суб'єкта підприємницької діяльності не дозволяється. Торговий патент, виданий для здійснення торговельної діяльності з використанням пересувної торговельної мережі (автомагазини, розвозки тощо), дійсний на території України.

Згідно з абзацом четвертим частини першої статті 8 Закону України від 23.03.1996 №98/96-ВР суб'єкти підприємницької діяльності, що здійснюють торговельну діяльність, операції з торгівлі готівковими валютними цінностями, операції з надання послуг у сфері грального бізнесу та побутових послуг, без одержання відповідних торгових патентів або з порушенням порядку використання торгового патенту, передбаченого частиною другою статті 7 цього Закону, сплачують штраф у подвійному розмірі вартості торгового патенту за повний термін діяльності суб'єктів підприємницької діяльності із зазначеним порушенням.

Позивач не надав суду доказів повідомлення відповідача про зупинення підприємницької діяльності відповідно до вимог статті 2 Закону України від 23.03.1996 №98/96-ВР, а тому відповідач правомірно застосував до позивача фінансові санкції за здійснення торговельної діяльності без придбання торгового патенту.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що рішення Державної податкової інспекції у Макарівському районі Київської області про застосування штрафних (фінансових) санкцій від

26.08.2010 № 000124370 та № НОМЕР_2 є правомірними та такими, що прийняті у межах повноважень, наданих законом.

Відповідно до частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони субєкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, повязані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Відповідач не надав суду доказів понесення ним судових витрат, тому підстави для присудження на його користь судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в порядку та строки встановленими статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили в порядку встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Лисенко В.І.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 19 листопада 2010 р.