Справа № 748/3059/15-а
Суддя: Меженнікова С. П.
Дата ухвалення: 2010-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Чернігівський районний суд Чернігівської області
Справа №2-а-675/2010
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2010 року м.Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі головуючої судді Меженнікової С.П., розглянувши в порядку скороченого провадження в м. Чернігові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Чернігівському районі про визнання дій відповідача незаконними та стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2010 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Чернігівському районі Чернігівської області щодо нарахування та виплати їй державної соціальної допомоги, як дитині війни за період з 22 квітня 2010 року по 22 жовтня 2010 року, стягнути з відповідача невиплачену соціальну допомогу за вищезазначений період. Заявлені вимоги позивачка обґрунтовує тим, що має статус «дитини війни» та відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року їй повинна виплачуватись щомісячна соціальна державна допомога у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком. Вказує, що державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені чи скасовані іншими нормативно- правовими актами. Посилається, що рішенням Конституційного Суду України № 10- рп/2008 від 22.05.2008 року визнано такими, що не відповідають Конституції України норми Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік», якими обмежуються виплати «дітям війни». Зазначає, що її права гарантовані ст.ст. 8,22,55,95 Конституції України, які мають пряму дію.

Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 12.11.2010 року позовна заява ОСОБА_1 в частині вимог за період з 22.04.2010 року по 01.05.2010 року залишена без розгляду.

В письмових заперечення, поданих через канцелярію суду, Відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог, зазначаючи, що непоширення мінімального розміру пенсії за віком, встановленого в статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року, на правовідносини, що виникають на підставі інших законів, крім цього Закону, дає підстави стверджувати про наявність прогалини у законодавчому регулюванні виплат дітям війни. Вважає, що для стягнення коштів відсутні правові підстави та фінансування.

Відповідно до ч. 4 ст. 183-2 КАС України, суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких грунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Згідно статті 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» дитиною війни є особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років.

Позивач народилася 20 жовтня 1937 року і є дитиною війни в розумінні Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачуються замість пенсії підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Таким чином, щомісячна доплата до пенсії для дітей війни є формою соціального забезпечення громадян, які відповідно до спеціального закону, є дітьми війни. Тобто, фактично ця щомісячна надбавка є формою реалізації конституційного права громадян, які є дітьми війни, на соціальний захист.

Статтею 19 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі мінімального споживчого бюджету і підвищується у зв'язку із збільшенням величини вартості мінімального споживчого бюджету чи межі малозабезпеченості.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» положення ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» не зупинялось, а отже допомога в 2010 році мала нараховуватись у визначених Законом України «Про соціальний захист дітей війни» розмірах.

Згідно частини 2 статті 152 Конституції України, ч. 2 ст. 19, ч. З ст. 22 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. При цьому при прийняті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Оскільки будь-яким іншим законом, крім Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком не встановлений, підстави для застосування будь-якої іншої величини, ніж встановленої названим Законом для розрахунку щомісячної соціальної допомоги відсутні.

Відповідачем не надано суду доказів та не доведено правомірності своїх дій щодо виплати щомісячної соціальної допомоги у розмірі менше 30 відсотків мінімальної пенсії за віком за період з 02.05.2010 року по 22.10.2010 року.

Посилання Відповідача на Постанову Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», як на нормативно-правовий акт, на підставі якого Позивачу виплачувалася державна соціальна допомога як дитині війни, є необгрунтованими, оскільки вказана Постанова є підзаконним нормативно-правовим актом, а тому її положення не повинні суперечити вимогам Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Враховуючи, що даний спір випливає із соціальних правовідносин, що носять публічно-правовий характер, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково - визнати дії Управління Пенсійного фонду України в Чернігівському районі Чернігівської області щодо нарахування і виплати державної соціальної допомоги як дитині війни за період з 02.05.2010 року по 22.10.2010 року незаконними, а щодо стягнення на її користь невиплаченої соціальної допомоги за вказаний період, та враховуючи, що кошти на ці потреби з Державного бюджету не виділені, позивачем не визначено конкретний розмір суми, що підлягає стягненню, слід зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату допомоги.

Відповідно до п.8 ч.6 ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, на Управління Пенсійного Фонду України в Чернігівському районі покласти обов»язок про негайне виконання постанови.

На підставі викладеного, керуючись ст. 183-2 КАС України, ч. 2 ст. 19, ч. З ст. 22, 46, ч.2 ст. 152 Конституції України, ст.15 ЦК України, Законом України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2010 рік», суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати дії Управління Пенсійного фонду України в Чернігівському районі Чернігівської області щодо нарахування і виплати державної соціальної допомоги ОСОБА_1 як дитині війни за період з 02.05.2010 року по 22.10.2010 року незаконними.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Чернігівському районі провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з підвищенням її розміру як дитині війни на ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком, встановленої Законом України «Про соціальний захист дітей війни», з 02 травня 2010 року по 22 жовтня 2010 року з урахуванням виплаченого підвищення до пенсії за вказаний період.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова підлягає негайному виконанню.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Чернігівський районний суд Чернігівської області шляхом подачі апеляційної скарги на протязі десяти днів з моменту отримання її копії.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. Якщо було подано апеляційну скаргу постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: С.П. Меженнікова