Справа № 463/2598/14-а 2-а/463/136/14
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2015-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2015 р. № 876/11430/14
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гінди О.М.

суддів: Курильця А.Р., Ніколіна В.В.

за участю секретаря судових засідань: ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на постанову Личаківського районного суду м. Львова від 24 жовтня 2014 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Головного управління юстиції у Львівській області, управління державної виконавчої служби управління юстиції у Львівській області, відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби управління юстиції у Львівській області про визнання протиправними дій та скасування постанови,

встановив:

07.08.2012 ГУ ПФУ у Львівській області звернулося з адміністративним позовом в якому просить визнати протиправними дії державного виконавця при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження від 19.07.2012 ВП № 33519943, а також скасувати цю постанову.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що постанова про відкриття виконавчого провадження є протиправною, оскільки винесена на підставі виконавчого листа, який не відповідає встановленим вимогам, а саме: у ньому відсутні дата прийняття і номер судового рішення, а також ідентифікаційний номер стягувача та код боржника. Крім того, позивач зазначає, що зобовязальна частина постанови про відкриття виконавчого провадження не відповідає резолютивній частині судового рішення від 29.05.2012 по справі № 2а/1312/338/12. Також позивач вказує на те, що він не є територіальним підрозділом органу державної влади, а тому державному виконавцю слід було відмовити у відкритті виконавчого провадження, оскільки це виконавче провадження не підвідомче УДВС Головного управління юстиції у Львівській області.

Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 24.10.2014 у задоволенні позову відмовлено.

Із цією постановою суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така прийнята з не повним зясуванням обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому просить її скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Апеляційні обґрунтування апелянт наводить ті ж, що і у поданому ним адміністративному позові.

Представник апелянта у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просить її задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про його дату, час та місце, а тому у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України, їх неприбуття не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, перевірив матеріали справи та обговорив підстави і межі апеляційних вимог, вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Львівській області знаходився виконавчий лист № 2а/1312/338/2012 виданий 02.07.2012 Личаківським районним судом м. Львова про зобов'язання ГУ ПФ України у Львівській області здійснити призначення ОСОБА_3 пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за вислугу років та проведення обчислення пенсії відповідно до ст.ст. 13, 23, 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», за яким державним виконавцем 19.07.2012 відкрито виконавче провадження.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що адміністративний позов задоволеним бути не може, оскільки постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження є правомірною.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи постанову суду першої інстанції в апеляційному порядку, вважає за необхідне зазначити таке.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-ХІV (далі Закон № 606-ХІV, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 17 Закону № 606-XIV, державною виконавчою службою підлягають виконанню, зокрема, виконавчі листи, що видаються судами.

Вимоги до змісту виконавчого листа встановлені частиною першою статті 18 Закону № 606-XIV, якою передбачено, що потрібно зазначати у виконавчому листі індивідуальний ідентифікаційний номер боржника (фізичної особи) та стягувача, а пунктом 6 частини першої статті 26 цього Закону встановлено, що у разі невідповідності змісту виконавчого листа вимогам статті 18 державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження.

Разом з тим відповідно до пункту 3 частини третьої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну.

Отже, не можна погодитись з доводами позивача, що відсутність у виконавчому листі певних даних про особу боржника чи стягувача є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження.

Такі висновки суду апеляційної інстанції відповідають правовій позиції Верховного Суду України викладеній у постанові від 21.05.2014 по справі № 6-45цс14.

Безпідставним є посилання позивача на те, що у виконавчому документі не зазначено номер рішення на підставі, якого видано виконавчий документ, оскільки позивачем таких доказів не надано, а з постанови про відкриття виконавчого провадження вбачається, що виконавчий лист виданий Личаківським районним судом м. Львова 02.07.2012 по справі № 2а/1312/338/2012.

Не обґрунтованим є і посилання апелянта на те, що зобовязальна частина постанови про відкриття виконавчого провадження не відповідає резолютивній частині постанови Личаківського районного суду м. Львова від 29.05.2012 по справі № 2а/1312/338/2012, оскільки у разі встановлення таких обставин, це може бути підставою для виправлення допущеної описки, а не для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.

Щодо посилання позивача на непідвідомчість виконавчого провадження відділу примусового виконання рішень УДВС Головного управління юстиції у Львівській області, то такі також є необґрунтованими, з огляду на таке.

Статтею 21 Закону № 606-XIV визначено підвідомчість виконавчих проваджень, частиною 2 якої визначено, що на відділ примусового виконання рішень управлінь державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головного управління юстиції в області, містах Києві та Севастополі покладається виконання рішень, за якими: боржниками є територіальні підрозділи центральних органів виконавчої влади, місцеві суди, міські, районні або селищні ради чи районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи, місцеві прокуратури, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи.

Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 384/2011 затверджено Положення про Пенсійний фонд України, відповідно до підпунктів 1, 7 якого Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, який здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Згідно з пунктом 1.1 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 27.06.2002 № 11-2, головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - Управління) разом з управліннями Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах утворюють систему територіальних органів Пенсійного фонду України (далі - Фонд), який є центральним органом виконавчої влади.

Таким чином, Пенсійний фонд України та його територіальні органи відносяться до органів виконавчої влади, а тому обов'язок з виконання рішення суду, за яким боржником є ГУ ПФ України у Львівській області покладено на відповідний відділ примусового виконання рішень управлінь державної виконавчої служби головного управління юстиції в області.

З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування оскарженої постанови, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

ухвалив:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Личаківського районного суду м. Львова від 24 жовтня 2014 року у справі № 463/2598/14-а (2-а463/136/14) без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів, з дня складення її у повному обсязі, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.М. Гінда

Судді: А.Р. Курилець

ОСОБА_4

Ухвала у повному обсязі складена та підписана 30.10.2015.