Справа № 803/1260/14
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2015-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року Справа № 876/7469/14

№876/7636/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Коваля Р.Й., Судової-Хомюк Н.М.

за участі секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу Управління Державної казначейської служби України у м.Луцьку Волинської області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 03 липня 2014 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинської області, третя особа Управління Державної казначейської служби України у м.Луцьку Волинської області про скасування постанови,

встановив:

У червні 2014 року позивач ОСОБА_1 звернулась в суд із адміністративним позовом до відповідача УДВС ГУЮ у Волинської області, в якому просила скасувати постанову заступника начальника відділу ПВР УДВС ГУЮ у Волинської області ОСОБА_2 про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) від 05 червня 2014 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликалась на те, що оскаржена постанова державного виконавця є незаконною, суперечить Конституції України і Закону України «Про виконавче провадження». Вказувала позивач, що примусове виконання судового рішення про стягнення із ГУ ПФУ у Волинській області в користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 11859,54 грн. повинен здійснювати орган ДВС, а не орган Державного казначейства.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 03.07.2014 року у задоволенні позову відмовлено.

З цією постановою суду не погодились позивач ОСОБА_1 та третя особа Управління ДКС України у м.Луцьку Волинської області та оскаржили її в апеляційному порядку. Вважають апелянти, що оскаржена постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, суд неповно зясував обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому постанова суду підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційних скаргах.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги апелянт ОСОБА_1 посилається на те, що відкриті в органах Державної казначейської служби рахунки органів Пенсійного фонду України використовуються виключно для зарахування коштів єдиного внеску і не можуть використовуватись на проведення інших операцій, зокрема, для стягнення заробітної плати, оскільки, операції по виплаті заробітної плати в органах Пенсійного фонду України здійснюються через рахунки, відкриті в банківських установах, а саме у Волинському обласному управлінні ВАТ «Ощадбанк», стягнення коштів з яких мають право здійснювати виключно органи Державної виконавчої служби.

За наслідками апеляційного розгляду апелянт ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду першої інстанції від 03.07.2014 року та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги апелянт Управління ДКС України у м.Луцьку Волинської області посилається на те, що фінансування пенсійних виплат та видатків на утримання органів Пенсійного фонду України проводиться не через рахунки, відкриті в органах казначейства, а через рахунки, відкриті в банках. Чинним законодавством не передбачено повноважень органу казначейства на здійснення списання коштів з рахунків боржника, відкритих в банківський установах, натомість такі права мають органи державної виконавчої служби відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження».

За наслідками апеляційного розгляду апелянт Управління ДКС України у м.Луцьку просить скасувати постанову суду першої інстанції від 03.07.2014 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави і межі апеляційних скарг, вважає, що такі апеляційні скарги підлягають задоволенню.

Так, судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що постановою Волинського окружного адміністративного суду від 21.06.2013 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.10.2013 року, в адміністративній справі № 803/926/13-а задоволено частково позовом ОСОБА_1. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 04 січня 2013 року № 2-о "Про припинення державної служби ОСОБА_1А."; поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління Пенсійного фонду України в місті Луцьку з 04 січня 2013 року; стягнено з Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04 січня 2013 року по 21 червня 2013 року в сумі 11859 грн. 54 коп.. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 7, 13).

За вказаним судовим рішенням Волинським окружним адміністративним судом 27 червня 2013 року видано виконавчий лист № 569/2013 про стягнення з ГУ ПФУ у Волинській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04 січня 2013 року по 21 червня 2013 року в сумі 11859, 54 грн. (а.с. 12).

Оскарженою постановою заступника начальника відділу ПВР УДВС ГУЮ у Волинській області від 05.06.2014 року ВП №43551747 відмовлено в прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Волинського окружного адміністративного суду від 27 червня 2014 року № 569/2013, на підставі п.8 ч.1 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження". Ця постанова обґрунтована тим, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (а.с. 19).

Суд апеляційної інстанції не погоджується із висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, з врахуванням наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України Про виконавче провадження (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно ст.1 цього Закону, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.2 цього Закону, примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Як зазначено у ч.2 ст.3 вказаного Закону, рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Із змісту ч.1 ст.3 Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою КМУ України від 03.08.2011 року № 845.

Пунктом 24 цього Порядку визначено, що стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник, документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку.

Згідно п.25 вказаного Порядку, безспірне списання коштів з рахунка боржника здійснюється в першочерговому порядку. Проведення платежів за його платіжними дорученнями здійснюється після безспірного списання у разі наявності коштів на рахунку.

У разі наявності у боржника окремої бюджетної програми для забезпечення виконання рішень суду безспірне списання коштів з боржника (виконання рішень суду про стягнення коштів з боржника) здійснюється лише за цією бюджетною програмою. При цьому пункти 24 - 34 цього Порядку застосовуються лише щодо зазначеної бюджетної програми.

Пунктом 2 цього Порядку встановлено, що боржники - це визначені в рішенні про стягнення коштів розпорядники (бюджетні установи) та одержувачі бюджетних коштів, а також підприємства, установи та організації, рахунки яких відкриті в органах Казначейства.

Відповідно до п.п.8, 12 ч.1 ст.2 Бюджетного кодексу України, бюджетне призначення -повноваження головного розпорядника бюджетних коштів, надане цим Кодексом, законом про ОСОБА_3 бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), яке має кількісні, часові і цільові обмеження та дозволяє надавати бюджетні асигнування; бюджетні установи - органи Державної влади, органи місцевого самоврядування, а також організації, створені ними у встановленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідно державного бюджету чи місцевого бюджету. Бюджетні установи є неприбутковими.

Згідно Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України № 384/2011 від 06.04.2011р., Пенсійний фонд України є юридичною особою, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в органах Державної казначейської служби України та уповноважених банках. Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Постановою правління Пенсійного фонду України № 11-2 від 27.06.2002р. затверджено Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, відповідно до п.4.2 якого Управління є юридичною особою, має самостійний баланс та кошторис видатків, рахунки в органах Державної казначейської служби України та уповноважених банках, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням.

Виходячи з вищевказаного, колегія суддів приходить до висновку, що в порядку примусового списання коштів з рахунків боржника ОСОБА_3 казначейською службою України може проводитися лише у тому випадку, якщо такий боржник обслуговується в органах Казначейства та має там відповідні рахунки, з яких можна було б здійснити безспірне списання грошових коштів.

Матеріалами справи підтверджується, що в органах Державної казначейської служби України відсутні рахунки органів Пенсійного фонду України, з яких можна здійснювати безспірне списання коштів для виконання судових рішень, боржниками за якими є зазначені органи.

Фінансування пенсійних виплат та видатків на утриманця органів Пенсійного фонду України проводиться не через рахунки, відкриті в органах Казначейства, оскільки на них обліковуються виключно кошти від сплати єдиного внеску, а через рахунки, відкриті в банківських установах.

Законодавством України не передбачено повноважень органів Державної казначейської служби України на здійснення списання коштів з рахунків боржника, відкритих в банківських установах, проте, такі права мають органи державної виконавчої служби відповідно до положень Закону України Про виконавче провадження.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що постанова державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження від 05 червня 2014 року ВП № 43551747 є протиправною, а відтак, наявні підстави для задоволення позовних вимог.

З врахуванням наведеного вище, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції від 03.07.2014 року прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Тому, оскаржену постанову суду слід скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задоволити.

Керуючись ст.ст. 41 ч.1, 160 ч.3, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу Управління Державної казначейської служби України у м.Луцьку Волинської області задоволити.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 03 липня 2014 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинської області про скасування постанови скасувати і прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити.

Визнати протиправною і скасувати постанову заступника начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинської області від 05 червня 2014 року ВП № 43551747 про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа).

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

На постанову протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: В.В. Гуляк

Судді: Р.Й. Коваль

ОСОБА_4

Повний текст постанови виготовлено та підписано 26.10.2015 року.