Справа № 2а-0770/3102/12
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2015-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 року м. Львів № 876/2051/13

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Бруновської Н.В.

суддів: Костіва М.В., Шавеля Р.М.

за участю секретаря судового засідання: Коцур В.К.

представника позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в м.Ужгороді Закарпатської області Державної податкової служби на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 07.12.2012 року в справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у м.Ужгороді Закарпатської області Державної податкової служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

18.10.2012 року позивач Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом до Державної податкової інспекції у м.Ужгороді Закарпатської області Державної податкової служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 09.10.2012 року та № від 09.10.2012 року.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 07.12.2012 року позов задоволено.

Не погодившись із даною постановою, апелянт Державна податкова інспекція у м. Ужгороді Закарпатської області Державної податкової служби України подав апеляційну скаргу, покликаючись на те, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 07.12.2012 року скасувати та прийняти нову якою відмовити в позові.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні просив суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

Інші особи, які беруть участь у справі в судове засідання на виклик суду не з'явились хоча, належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ч.4 ст.196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, учасника процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість постанови суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Як видно із матеріалів справи, податковий орган в період з 03.09.2012 року по 14.09.2012 року провів документальну планову виїзну перевірку фізично особи-підприємця ОСОБА_3 за період з 01 липня 2010 року по 31 грудня 2011 року, розділ «Податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності» за період з 01 січня 2010 року по 31 грудня 2011 року.

За результатами перевірки складено акт за № 2496/17-02/НОМЕР_3 від 21.09.2012 року який встановлено порушення податкового законодавства:

- статті 19 пункту 19. 1 підпункту «а» Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22 травня 2003 року № 889-IV, статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року за № 13-92 «Про прибутковий податок з громадян», статті 7.1 Закону України від 22 травня 2003 року за № 889-IV «Про податок з доходів фізичних осіб», статті 177 пункту 177.2 Податкового кодексу України із змінами і доповненнями, в результаті чого донараховано до сплати податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2010 рік в сумі - 73786,20 грн. та за 2011 рік в сумі 108611,48 грн.;

- статті 7 пункту 7.4 підпункту 7.4.4 Закону України «Про податок на додану вартість» за № 168/97- BP від 03 квітня 1997 року, із змінами та доповненнями, та статті 198 пункту 198.4 Податкового кодексу України , із змінами та доповненнями, в результаті чого перевіркою донараховано податку на додану вартість за 2010-2011 роки на загальну суму 204439 грн.;

- статті 49 пункту 49.18 підпункту 49.18.5 Податкового кодексу України, із змінами та доповненнями, в частині неподання декларації про майновий стан і доходи за 2011 рік.

На підставі акту перевірки податковий орган прийняв податкове повідомлення-рішення № від 09 жовтня 2012 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 204439 грн. за основним платежем та 34908,50 грн. штрафних (фінансових) санкцій та № від 09 жовтня 2012 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 182397,68 грн. за основним платежем та 27322,87 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Підставою для донарахування спірних сум з податку на доходи фізичних осіб за 2010 р. стало те, що контролюючим органом зменшено валові витрати платника на суму витрат на придбання будівельних матеріалів - 100612 грн. та на суму витрат на погашення процентів за користування кредитом - 435993 грн.

Крім того, підставою для донарахування спірних сум з податку на доходи фізичних осіб за 2011 р. стало те, що оскільки платником не подано декларацію про майновий стан і доходи за 2011 р., контролюючим органом за відповідний період самостійно визначено валові доходи платника в розмірі - 117706 ( вказана сума позивачем не оспорюється ) та валові витрати платника в розмірі - 501187 ( вказана сума оспорюється позивачем оскільки, не враховує витрати на придбання будівельних матеріалів для поліпшення основних фондів - 2009666 грн. та сплачені проценти за користування кредитом - 436511 грн.) Податковий орган визначив чистий оподаткований дохід платника в розмірі - 676519 грн. та спірну суму податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на 2011 р. яка підлягає сплаті до бюджету в розмірі - 198611,48 грн.

В основу зменшення валових витрат платника за 2010 р. на суму - 100612 грн. - вартість придбаних у звітному періоді будівельних товарів та не врахування при визначенні обсягу валових витрат платника за 2011 р. суму витрат на придбання будівельних матеріалів в розмірі - 209666 грн. податковий орган вважав що у фізичних осіб-підриємців відсутнє право на формування валових витрат за рахунок витрат у вигляді вартості ремонту та обслуговування майна комерційного призначення.

Відповідно до статті 5 пункту 5.2 підпункту 5.2.10. Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» до складу валових витрат включаються суми витрат, пов'язаних з поліпшенням основних фондів у межах, встановлених підпунктом 8.7.1 цього Закону, та суми перевищення балансової вартості основних фондів та нематеріальних активів над вартістю їх продажу, визначені у порядку, встановленому статтею 8 цього Закону.

Статтею 139 пунктом 139.1 підпунктом 139.1.5 ПК України не включаються до складу витрат: витрати на придбання, виготовлення, будівництво, реконструкцію, модернізацію та інше поліпшення основних засобів та витрати, пов'язані з видобутком корисних копалин, а також з придбанням (виготовленням) нематеріальних активів, які підлягають амортизації згідно зі статтями 144-148 цього Кодексу, з урахуванням пунктів 146.11 і 146.12 статті 146 та пункту 148.5 статті 148 цього Кодексу. У свою чергу, згідно зі статтею 144 пунктом 144.1 цього Кодексу амортизації підлягають, зокрема, витрати на проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів, що перевищують 10 відсотків сукупної балансової вартості всіх груп основних засобів, що підлягають амортизації, на початок звітного року.

Аналізуючи вказані норми, колегія суддів приходить до висновку, що фізичні особи, які отримують доходи від зайняття підприємницькою діяльністю, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, мають право включати до складу валових витрат витрати на проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів, що не перевищують 10 відсотків сукупної балансової вартості всіх груп основних засобів.

Крім того, наведені правові норми та інші норми податкового законодавства не обмежують право платника податку-фізичної особи, на формування валових витрат за рахунок витрат на придбання будівельних матеріалів використаних на ремонт нерухомого майна, що використовується у господарській діяльності такою фізичною особою з метою отримання доходу, залежно від суб'єкта права власності такого майна: фізичної особи чи юридичної особи, і визначають однакові права та обов'язки як для юридичних, так і для фізичних осіб, платників податку (в тому числі і фізичних осіб-підприємців) щодо порядку визначення валових витрат при здійсненні підприємницької діяльності.

Факт придбання позивачем як фізичною особою-підприємцем будівельних матеріалів для поліпшення нерухомого майна комерційного призначення підтверджується: видатковими накладними, актами здачі-прийняття робіт, фіскальними чеками та податковими накладними. (т.2 а.с. 204, 205-210,1-203; т.3 а.с. 4-33, 34, 25-250; т.1 а.с. 164-250; т. 4 а.с. 1-250, т. 5 а.с. 1-250, т. 5 а.с. 1-250, т.7 а.с. 1- 186 ).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що придбання позивачем як фізичною особою-підприємцем будівельних матеріалів для ремонту нерухомого майна комерційного призначення свідчить про факт їхнього використання у власній господарській діяльності платника з метою отримання доходу. Тому, зменшення валових витрат платника за 2010 р. та не врахування при визначені обсягу валових витрат платника за 2011 р. суми витрат на придбання будівельних матеріалів не ґрунтується на нормах чинного на момент виникнення спірних правовідносин податкового законодавства.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що зменшення валових витрат платника за 2010 р. на суму - 435993 грн. процентів за користування кредитом та не врахування при визначені обсягу валових витрат платника за 2011 р. сплачених процентів за користування кредитом в розмірі - 436511 грн. не ґрунтується на нормах вимог ст. 13 абз. 3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», ст. 177 п. 177.4 Податкового кодексу України, ст. 5 п. 5.5 п.п. 5.5.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств». Відповідач всупереч ст. 70 КАС України не довів та не підтвердив жодними належними та допустимими доказами ту обставину, що отримані позивачем кредитні кошти використані на потреби не пов'язані з господарською діяльністю.

Отже, колегія суддів вважає, що податковий орган протиправно донарахував позивачу податок на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2010 р. в сумі - 73786 грн. та за 2011 р. в сумі 108611,48 грн.

Разом з тим, апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції, що позивач являючись платником ПДВ мав право на формування податкового кредиту сум ПДВ сплачених у ціні придбаних будівельних матеріалів для їх подальшого використання в господарській діяльності на підставі наявних в матеріалах справи податкових накладних відповідно до п.п.7.4.1 п.7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», п 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України. Податковий орган протиправно донарахував позивачу ПДВ суму в розмірі 7435 грн. оскільки, в акті перевірки не зазначено підстав донарахування ПДВ у вказаній сумі, не зазначено порушень що призвели до такого донарахування тощо.

Податковий орган всупереч ст. 70 КАС України не довів, що позивач використав придбані будівельні матеріали в операціях які не являються об'єктом оподаткування ПДВ або звільнені від оподаткування.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що податковий орган протиправно виніс оскаржувані податкові повідомлення-рішення оскільки, позивач не допустив порушення вимоги чинного податкового законодавства при формуванні валових витрат та податкового кредиту.

У відповідності до вимог ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. 160, ст.195, ст.198, ст.205, ст.206, ст.254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Ужгороді Закарпатської області Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 07.12.2012 року у справі за № 2а-0770/3102/12 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: Н.В. Бруновська

Судді: М.В. Костів

Р.М. Шавель