Справа № 826/6725/15
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2015-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 жовтня 2015 року 10:53 № 826/6725/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Аблова Є.В.,

при секретарі судового засідання Левченко І.С.,

за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Субота О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у м. Києві про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у м. Києві про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, мотивуючи позовні вимоги тим, що на момент прийняття наказу про звільнення позивача у відповідача були відсутні будь-які об'єктивні докази, які б свідчили про порушення позивачем Присяги державного службовця.

У позовній заяві позивач просить суд:

- визнати незаконним наказ Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 11.03.2015 р. №682/03 «Про припинення державної служби ОСОБА_1»;

- поновити мене, ОСОБА_1, на посаді головного спеціаліста сектору реєстрації речових прав на нерухоме майно відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві з 11 березня 2015 року;

- стягнути з Головного територіального управління юстиції у м. Києві на мою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 11.03.2015 р. до дня фактичного поновлення на посаді;

- допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення мене на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі стягнення за один місяць.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог, з огляду на те, що звільнення позивача є наслідком недотримання ним як державним службовцем вимог Закону України «Про державну службу», а саме - порушення Присяги державного службовця.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, суд дійшов висновків про наступне.

Як вбачається з копії трудової книжки, наявної в матеріалах справи, наказом №2732/03 від 25.12.2012 р. Головного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_1 призначений на посаду головного спеціаліста відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві.

На підставі наказу №1293/03 від 01.07.2013 р. позивач переведений на посаду головного спеціаліста Першого сектору державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та архівної роботи відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві.

Відповідно до наказів №2765/03 та №2766/03 від 13.12.2013 ОСОБА_1 переведений на посаду головного спеціаліста Першого сектору державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві.

У зв'язку зі зміною організаційно-штатної структури та штатного розпису позивача переведено на посаду головного спеціаліста Першого сектору відділу реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві на підставі наказу №2123/03 від 15.09.2014 р.

Наказом №2411/03 від 08.10.2014 р. у зв'язку зі зміною організаційно- штатної структури та штатного розпису з 13.10.2014 ОСОБА_1 переведений на посаду головного спеціаліста сектору реєстрації речових прав на нерухоме майно відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві.

11.03.2015 р. Головним територіальним управлінням юстиції у м. Києві прийнято наказ №682/03 «Про припинення державної служби ОСОБА_1», яким звільнено позивача із займаної посади за порушення Присяги державного службовця на підставі пункту 6 частини першої статті 30 Закону України «Про державну службу» з 11 березня 2015 року.

Позивач, вважаючи своє звільнення із займаної посади безпідставним, а наказ, який слугував підставою для такого звільнення, протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернувся до суду з відповідним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини регулює Кодекс законів про працю України.

Водночас, пунктом 2 частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що компетенція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Публічна служба -це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 15 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України).

Спеціальним законодавчим актом у сфері проходження публічної служби є Закон України «Про державну службу», який регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу та визначає загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті (далі - Закон №3723-XII).

Відповідно до ст. 1 Закону №3723-XII державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів.

Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Основні принципи державної служби визначені статтею 3 Закону №3723-XII, державна служба грунтується на таких основних принципах: служіння народу України; демократизму і законності; гуманізму і соціальної справедливості; пріоритету прав людини і громадянина; професіоналізму, компетентності, ініціативності, чесності, відданості справі; персональної відповідальності за виконання службових обов'язків і дисципліни; дотримання прав та законних інтересів органів місцевого і регіонального самоврядування; дотримання прав підприємств, установ і організацій, об'єднань громадян.

Державний службовець повинен: сумлінно виконувати свої службові обов'язки; шанобливо ставитися до громадян, керівників і співробітників, дотримуватися високої культури спілкування; не допускати дій і вчинків, які можуть зашкодити інтересам державної служби чи негативно вплинути на репутацію державного службовця (ст.5 Закону № 3723-XII).

Статтею 10 Закону № 3723-XIІ встановлено, що основними обов'язками державних службовців є: додержання Конституції України та інших актів законодавства України; забезпечення ефективної роботи та виконання завдань державних органів відповідно до їх компетенції; недопущення порушень прав і свобод людини та громадянина; безпосереднє виконання покладених на них службових обов'язків, своєчасне і точне виконання рішень державних органів чи посадових осіб, розпоряджень і вказівок своїх керівників; збереження державної таємниці, інформації про громадян, що стала їм відома під час виконання обов'язків державної служби, а також іншої інформації, яка згідно з законодавством не підлягає розголошенню; постійне вдосконалення організації своєї роботи і підвищення професійної кваліфікації; сумлінне виконання своїх службових обов'язків, ініціатива і творчість в роботі.

Державний службовець повинен діяти в межах своїх повноважень. У разі одержання доручення, яке суперечить чинному законодавству, державний службовець зобов'язаний невідкладно в письмовій формі доповісти про це посадовій особі, яка дала доручення, а у разі наполягання на його виконанні - повідомити вищу за посадою особу.

Державні службовці мають право: користуватися правами і свободами, які гарантуються громадянам України Конституцією і законами України; брати участь у розгляді питань і прийнятті в межах своїх повноважень рішень; одержувати від державних органів, підприємств, установ і організацій, органів місцевого та регіонального самоврядування необхідну інформацію з питань, що належать до їх компетенції; на повагу особистої гідності, справедливе і шанобливе ставлення до себе з боку керівників, співробітників і громадян; вимагати затвердження керівником чітко визначеного обсягу службових повноважень за посадою службовця; на оплату праці залежно від посади, яку він займає, рангу, який йому присвоюється, якості, досвіду та стажу роботи; безперешкодно ознайомлюватись з матеріалами, що стосуються проходження ним державної служби, в необхідних випадках давати особисті пояснення; на просування по службі з урахуванням кваліфікації та здібностей, сумлінного виконання своїх службових обов'язків, участь у конкурсах на заміщення посад більш високої категорії; вимагати службового розслідування з метою зняття безпідставних, на думку службовця, звинувачень або підозри; на здорові, безпечні та належні для високопродуктивної роботи умови праці; на соціальний і правовий захист відповідно до його статусу; захищати свої законні права та інтереси у вищестоящих державних органах та у судовому порядку.

Конкретні обов'язки та права державних службовців визначаються на основі типових кваліфікаційних характеристик і відображаються у посадових положеннях та інструкціях, що затверджуються керівниками відповідних державних органів у межах закону та їх компетенції (ст.11 Закону № 3723-XII).

Наказом Головного управління державної служби України №214 від 04.08.2010 року затверджено Загальні правила поведінки державного службовця, які є узагальненням стандартів етичної поведінки, доброчесності та запобігання конфлікту інтересів у діяльності державних службовців та способів врегулювання конфлікту інтересів (далі - Правила). Вони ґрунтуються на Конституції України, Законі України "Про правила етичної поведінки" та визначених статтею 3 Закону України "Про державну службу" принципах державної служби, спрямовані на підвищення авторитету державної служби та зміцнення репутації державних службовців, а також інформування громадян про норми поведінки, яких вони мають очікувати від державних службовців.

Ці загальні правила встановлюють основні вимоги до етики працівників органів державної влади, що займають посади, віднесені до відповідних категорій посад державних службовців згідно із Законом України "Про державну службу" (п.1.2 Правил).

Відповідно до п.п.2.4-2.5 Правил державний службовець повинен сумлінно виконувати свої посадові обов'язки, дотримуватися високої культури спілкування, шанобливо ставитися до громадян, керівників і співробітників, інших осіб, з якими у нього виникають відносини під час виконання своїх посадових обов'язків.

Державний службовець зобов'язаний не допускати дій і вчинків, які можуть зашкодити інтересам суспільства та держави чи негативно вплинути на його репутацію.

Державний службовець має з належною повагою ставитись до прав, обов'язків та законних інтересів громадян, їх об'єднань, а також юридичних осіб, додержуватися загальновизнаних етичних норм поведінки, культури спілкування (уникати нецензурної лексики, не допускати використання підвищеної інтонації під час спілкування), не повинен проявляти свавілля або байдужість до їхніх правомірних дій та вимог, допускати прояви бюрократизму, відомчості та місництва, нестриманість у висловлюваннях та не вчиняти дій, що дискредитують орган державної влади або ганьблять репутацію державного службовця.

Відповідно до ст.17 №3723-XII громадяни України, які вперше зараховуються на державну службу, приймають Присягу такого змісту: "Повністю усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити народові України, суворо дотримувати Конституції та законів України, сприяти втіленню їх у життя, зміцнювати їх авторитет, охороняти права, свободи і законні інтереси громадян, з гідністю нести високе звання державного службовця, сумлінно виконувати свої обов'язки".

Державний службовець підписує текст Присяги, який зберігається за місцем роботи. Про прийняття Присяги робиться запис у трудовій книжці.

Аналізуючи текст Присяги, можна дійти висновку, що в основі поведінки державного службовця закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, державний службовець покладає на себе не тільки певні службові зобов'язання, але й моральну відповідальність за їх виконання. У зв'язку з цим як порушення Присяги слід розуміти скоєння державним службовцем проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків.

Крім того, текст Присяги написаний чітко і зрозуміло, а її зміст за своєю суттю не може містити конкретні посилання на певні закони та їх норми, порушення яких могло б свідчити про порушення Присяги державного службовця посадовою особою державного органу при виконанні своїх службових обов'язків, вона дійсно має на меті в загальному порядку публічно зобов'язати державного службовця у своїй повсякденній діяльності керуватися виключно Конституцією та законами України, які, у свою чергу, уже мають більш конкретний зміст та зобов'язують державного службовця дотримуватися певних правил, встановлених ними, або утримуватися від певних дій, які ними заборонені.

Таким чином, текст Присяги має уніфікований характер і розповсюджується на усі правовідносини, де однією зі сторін є державний службовець.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, начальником відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно в ході виконання покладених на нього обов'язків, виявлено факти проведення ОСОБА_1 незаконної державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна, про що складено службову записку від 27.02.2015 р. №366 на ім'я начальника реєстраційної служби, на підставі чого на розгляд в.о. начальника Головного управління юстиції у м. Києві було надано Подання від 27.02.2015 р. про проведення службового розслідування відносно позивача.

Одночасно із підготовкою документів до проведення службового амідування, було складено письмове повідомлення від 26.02.2015 року про проведення службового розслідування, яким, відповідно до Порядку проведення службового розслідування, відносно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого Поставною Кабінету Міністрів України №950 від 13.06.2000, доведено до відома ОСОБА_1, що з 27.02.2015 року починається проведення службового розслідування відносно нього.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 відмовився підписатись на повідомленні від 26.02.2015 р., у зв'язку з чим 26.02.2015 року відповідачем складено акт про відмову від ознайомлення з повідомленням про проведення службового розслідування.

На підставі наказу Головного управління юстиції у м. Києві від 27 лютого 2015 року №140/8, спеціально створеною комісією проведено службове розслідування з метою перевірки дотримання ОСОБА_1 вимог законодавства під час державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 за суб'єктом: TOB «ПАКО ТОРГ» за заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 14.01.2015 р. №9775584.

При цьому, ОСОБА_1 запропоновано надати письмові пояснення з приводу обставин, що послугували підставою проведення службового розслідування, однак позивач відмовився від надання пояснень, про що було складено відповідний акт від 27.02.2015 року.

За результатами проведеного службового щодо дотримання державним реєстратором ОСОБА_1 вимог законодавства під час проведення державної реєстрації прав за заявою №9775584 від 14.01.2015 р., комісією складено акт від 02.03.2015 року, яким встановлено ряд грубих порушень норм чинного законодавства у сфері державної реєстрації прав на нерухоме майно, зокрема, державний реєстратор реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_1 в порушення вимог ст. 19 Конституції України діяв не на підставі та поза межами своїх повноважень, а саме порушив норми ст.ст. 9,22,24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пп. 18, 28, 49 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та обтяжень, ст.12 Закону України «Про адміністративні послуги», Наказу Міністерства юстиції України 02.04.2013 № 607/5 «Про заходи щодо взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб», що мало наслідком проведення незаконної державної реєстрації права власності на нежилий будинок (літ. Б) по АДРЕСА_1, площею 5264,8 кв.м. та з огляду на положення ч. 1 ст. 377 ЦК України призвело до безпідставного вибуття із власності територіальної громади міста Києва земельної ділянки, з огляду на що комісією рекомендовано начальнику реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві звернутися до правоохоронних органів та розглянути питання щодо застосування до головного спеціаліста сектору реєстрації речових прав на нерухоме майно відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_1 крайнього заходу відповідальності державного службовця у вигляді звільнення із займаної посади на підставі п.6 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про державну службу».

Крім того, представник відповідача зазначив, що з 02.03.2015 р. по дату звільнення позивач був відсутній на роботі, на підтвердження чого складено відповідні акти про відсутність працівника на робочому місці. Про причини такої відсутності позивач Головне управління юстиції у м. Києві не повідомляв.

Водночас, доводи позивача щодо повідомлення керівництва про причини своєї відсутності на роботі не підтверджуються жодними доказами.

В той же час, судом встановлено, що у зв'язку із відсутністю ОСОБА_1 на робочому місці, 03.03.2015 р. йому засобами поштового зв'язку направлено листи-запрошення на ознайомлення із актом та повідомлено, що під час ознайомлення з актом він має можливість висловити свої зауваження, які будуть додані до акту. Крім того, листами від 03.03.2015 року ОСОБА_1 запрошено прибути 10.03.2015 року о 10:00 год. за адресою: м. Київ, вул.Наробного Ополчення, 1, каб. № 4 для підписання акту службового розслідування від 02.03.2015 року.

Відповідно до абз. 5 п. 9 Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого урядування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 950 від 13.06.2000 p., у разі коли під час ознайомлення з актом службового розслідування до нього не висловлені зауваження або зазначені особи не прибули у визначений для ознайомлення час без поважних причин та не повідомили комісії про причини своєї відсутності у день ознайомлення, акт службового розслідування вважається таким, що не має зауважень.

У зв'язку з наведеним та враховуючи відсутність висловлених зауважень щодо акту службового розслідування, комісією складено акт ознайомлення від 10.03.2015 року, яким, визнано акт службового розслідування таким, що немає зауважень.

Зазначене свідчить, що доводи позивача про відсутність повідомлення про проведення службового розслідування, ненадання пояснень у зв'язку з перебуванням на лікарняному, не підтверджуються належними доказами. Натомість, відповідачем надано суду докази, що спростовують твердження позивача.

За результатами розгляду акта від 02.03.2015 р. та матеріалів службового розслідування, проведеного відносно позивача, начальником реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Янчуком А.М. надано на розгляд в.о. начальника Головного управління юстиції у м. Києві Подання від 10.03.2015 р. «Про припинення державної служби ОСОБА_1», на підставі яких і прийнято оскаржуваний наказ №682/03 від 11.03.2015 р.

Пунктом 6 частини 1 статті 30 № 3723-XII визначено, що крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, державна служба припиняється у разі відмови державного службовця від прийняття або порушення Присяги, передбаченої статтею 17 цього Закону.

Водночас, суд звертає увагу, що припинення державної служби відповідно до пункту 6 частини 1 статті 30 Закону України "Про державну службу" є особливим видом відповідальності державного службовця у вигляді звільнення державного службовця із займаної посади та роботи, і є таким, що не потребує обов'язкової наявності у державного службовця дисциплінарних стягнень, передбачених статтями 147 КЗпП України і 14 Закону України "Про державну службу", на момент вирішення питання про припинення державної служби.

Як зазначено в постанові Верховного Суду України від 4 червня 2013 року №21-171а13, звільнення за порушення присяги може мати місце тоді, коли державний службовець скоїв проступок, який підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження державного органу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено з пояснень представника відповідача, за даними Державного реєстру прав, представник TOB «ПАКО ТОРГ» Рокочим В.В. звернувся із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо власності, яка зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме 14 січня 2015 року за номером 9775584. Про реєстраційні дії за заявою №9775584 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься інформація: 14.01. 2015 року заява зареєстрована; сформована картка прийому заяви №18615983, відповідно до якої заявником є представник TOB «ПАКО ТОРГ» Рокочий Віталій Валерійович, яким подано копію паспорта СМ892587, виданого 08.12.2006 року Білоцерківським МВМ №2 ГУ МВС України в Київській обл., декларацію про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрована Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві 29.12.2014 року КВ №10, договір купівлі-продажу нежилого будинку від 23 лютого 2007 року №681, копія витягу з ЄДРПОУ за реєстраційним номером ГУРС_6630, копія виписки з ЄДР, копія статуту TOB «ПАКО ТОРГ», довідка ПП «Дім Проектів» від 10.11.2014 року №1-01/13 та його копія, технічний паспорт, виданий ПП «Дім Проектів» на нежитловий будинок 14Б по вулиці Метрологічній у місті Києві від 22.10.2014 р.

Водночас, відповідно до відомості про передачу реєстраційних справ від 19.01.2015 р. заява за реєстраційним номером 9775584 була подана щодо проведення державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна, що розташований адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 500,8 кв. м.

Державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_1 28 січня 2015 року сформовано інформацію за результатом проведених пошуків в Державному реєстрі прав щодо об'єкту нерухомого майна (АДРЕСА_2); сформовано інформацію за результатом проведених пошуків в Державному реєстрі прав щодо суб'єкту (TOB «Явірпіт» 32420617); прийнято рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію права власності №18897986 від 28.01.2015 року, оскільки відсутні у повному обсязі документи, необхідні для проведення державної реєстрації права власності, а саме: копія технічного паспорту .

В той же час, будь-яких доказів письмового повідомлення заявника про прийняте рішення про зупинення розгляду заяви, комісією з проведення службового розслідування не виявлено. При цьому, саме рішення про зупинення розгляду заяви №9775584 позивачем на видачу до центру надання адміністративних послуг не передавалось, а відтак, як зазначив відповідач, не усунуті обставини, що стали підставою для зупинення розгляду заяви, що в подальшому свідчить про відсутність у державного реєстратора законних підстав для відновлення та продовження розгляду заяви №9775584.

Однак, комісією з проведення службового розслідування встановлено, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень 03.02.2015 року о 12:47:27 зареєстровано заяву №10040306, подану представником TOB «Явірпіт» Власенко О.О. про відкликання заяви №9775584, яка задоволена державним реєстратором ОСОБА_1 03.02.2015 р. о 14:19:43, однак рішення про залишення заяви №9775584 без розгляду не прийнято.

При цьому, комісією також встановлено, що держаним реєстратором ОСОБА_1 в порушення п. 18 Порядку 868 не лише не сформовано рішення про залишення заяви №9775584 без розгляду, а й, відповідно, не передано на видачу до центру надання адміністративних послуг рішення, прийнятого за результатами заяви №10040306 про відкликання заяви №9775584 та не повернуто заявнику подані до неї документи, але і самовільно здійснені 3 операції з редагування заяви за реєстраційним номером №9775584, в т.ч. і після задоволення заяви про її відкликання, а саме: 03.02.2015 р. о 14:12:40; 12.02.2015 р. о 17:17:39; 12.02.2015 р. о 17:21:33.

Комісією також встановлено, що 12.02.2015 року державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_1 прийнято рішення про відновлення розгляду заяви державну реєстрацію прав та їх обтяжень №19302833 від 12.02.2015 року (без зазначення підстав для прийняття такого рішення); сформовано інформацію за результатом проведених пошуків в Державному реєстрі прав щодо об'єкту нерухомого майна (АДРЕСА_1); сформовано інформацію за результатом проведених пошуків в Державному реєстрі прав щодо суб'єкту (TOB «ПАКО ТОРГ» 32847052), а також прийнято рішення про проведення державної реєстрації права власності, однак в результаті проведених операцій сформовано рішення про внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №19303691 від 12 лютого 5 року, відповідно до яких об'єкт став нежилим будинком в літері «Б» загальною площею 5264,8 кв. метрів.

З урахуванням наведеного у сукупності, комісія дійшла висновку, що дії ОСОБА_1 щодо необґрунтованого зупинення розгляду, задоволення заяви про відкликання, без формування рішення про залишення заяви без розгляду, поновлення розгляду та редагування заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №9775584, зокрема, редагування інформації про об'єкт нерухомого майна, щодо якого подано заяву про реєстрацію права власності з першочергово зазначеного об'єкта нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 500,8 кв. м. на об'єкт нерухомого майна: нежилий будинок (літ. АДРЕСА_1, площею 5264,8 кв.м. носять протиправний та умисний характер та спрямовані на «маскування» реально вчинених реєстраційних дій.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи наведене в сукупності, зважаючи, що на момент звільнення позивача із займаної посади судом встановлено, що останнім скоєно проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків, що є підставою для звільнення за порушення Присяги державного службовця, суд приходить до висновку про правомірність оскаржуваного наказу та відсутність підстав для його скасування.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Зважаючи, що позовні вимоги щодо поновлення позивача на посаді є похідними від позовних вимог, підстав для задоволення яких судом не вбачається, у суду відсутні підстави для задоволення адміністративного позову в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, доведено суду правомірність прийнятого оскаржуваного рішення.

За таких обставин, Окружний адміністративний суд міста Києва, за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 71, 86, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Повний текст постанови складений 27.10.2015 р.

Суддя Є.В. Аблов