Справа № 817/3045/15
Суддя: Недашківська К.М.
Дата ухвалення: 2015-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2015 року 09 год. 35 хв. Справа № 817/3045/15 м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Недашківської К.М., за участю: секретаря судового засідання Єрмошкіної Л.І.; представника позивача адвоката ОСОБА_1 (договір про надання правової допомоги від 03 серпня 2015 року); представника відповідача 1 ОСОБА_2 (довіреність від 28 липня 2015 року); представника відповідача 2 не прибув; розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Тернопільської філії Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України та Теребовлянського районного управління юстиції Тернопільської області про визнання протиправними та скасування рішень та визнання дій протиправними.

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_3 (далі іменується позивач) до Слідчого управління УМВС України в Рівненській області, Тернопільської філії Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України (далі іменується відповідач 1), Теребовлянського районного управління юстиції Тернопільської області (далі іменується відповідач 2), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення слідчого управління УМВС України в Рівненській області від 13.09.2010 про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1; визнати дії реєстратора Тернопільської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України з внесення запису № 10291959 від 27.09.2010 до Реєстру заборон про арешт нерухомого майна квартира АДРЕСА_2 протиправними; скасувати рішення державного реєстратора реєстраційної служби про внесення до Державного реєстру прав на нерухоме майно запису від 27.09.2010 № 10291959 про арешт нерухомого майна: квартири № 21 будинку № 20 м. Теребовля Тернопільської області.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що з метою відчуження квартири ОСОБА_3 звернулася до нотаріальної контори, де їй стало відомо, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься запис про заборону відчуження об'єкту нерухомого майна. Згідно відомостей Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №41567608 від 31.07.2015, у Розділі Відомості з реєстру прав власності на нерухоме майно, відомості про реєстрацію права власності на вказану квартиру відсутні. У розділ Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна внесено запис про обтяження: тип обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження №10291959, зареєстровано 27.09.2010 реєстратором: Тернопільська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, м.Тернопіль, вул. Білецька, 51; підстава обтяження: постанова про накладення арешту на майно, б/н від 13.09.2010, Слідче управління УМВС України в Рівненській області, слідчий Троцюк А.О.; об'єкт обтяження: квартира АДРЕСА_3; власник: ОСОБА_4 (АДРЕСА_4). Позивач зазначає, що відомості у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо ОСОБА_4, як власника об'єкту обтяження, не відповідають фактичним обставинам, а спірний запис в реєстрі перешкоджає реалізації позивачем його права на користування майном.

Посилаючись на наведені вище доводи, позивач просить суд задовольнити позов повністю.

Ухвалою судді від 07.09.2015 відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою суду від 24.09.2015 провадження в адміністративній справі №817/3045/15 закрито в частині визнання протиправним та скасування рішення слідчого управління УМВС України в Рівненській області від 13.09.2010 про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1.

У судове засідання, призначене на 12.10.2015, прибув представник позивача, підтримав заявлені позовні вимоги, та просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

До суду також прибув представник відповідача 1 Тернопільської філії Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, та зазначив, що позовна вимога позивача про визнання протиправними дій реєстратора Тернопільської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України з внесення запису №10291959 від 27.09.2010 до Реєстру заборон про арешт нерухомого майна квартира АДРЕСА_5, не підлягає задоволенню.

Відповідач 1 вказує, що внесення запису №10291959 від 27.09.2010 до Реєстру заборон про арешт нерухомого майна: квартира АДРЕСА_5, регламентувався Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження обєктів нерухомого майна. У звязку з надходженням до відповідача 1 постанови слідчого про накладення арешту на майно, перший був зобовязаний внести до реєстру відповідний запис в порядку пункту 2.1 Положення. Таким чином, відповідач 1 зазначає, що діяв в межах та у спосіб, визначені законом.

Відповідач 2, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не прибув, проте подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності його уповноваженого представника.

Керуючись статтею 128 КАС України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача 2.

На підставі частини 3 статті 160 КАС України, вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні 12.10.2015.

Відповідно до статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного зясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та зясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року з метою відчуження квартири АДРЕСА_6, яка належить ОСОБА_3, остання звернулася до нотаріальної контори, де їй стало відомо, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься запис про заборону відчуження об'єкту нерухомого майна.

Згідно відомостей Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №41567608 від 31.07.2015, у Розділі Відомості з реєстру прав власності на нерухоме майно, відомості про реєстрацію права власності на вказану квартиру відсутні.

У розділ Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна внесено запис про обтяження: тип обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження №10291959, зареєстровано 27.09.2010 реєстратором: Тернопільська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, м.Тернопіль, вул. Білецька, 51; підстава обтяження: постанова про накладення арешту на майно, б/н від 13.09.2010, Слідче управління УМВС України в Рівненській області, слідчий Троцюк А.О.; об'єкт обтяження: квартира АДРЕСА_3; власник: ОСОБА_4 (АДРЕСА_4).

Позивач зазначає, що відомості у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо ОСОБА_4, як власника об'єкту обтяження, не відповідають фактичним обставинам, а спірний запис в реєстрі перешкоджає реалізації позивачем його права на користування майном.

На підставі свідоцтва від 11 серпня 1993 року про право власності на житло, виданого приватизаційним органом Теребовлянської міської Ради згідно з розпорядженням від 11 серпня 1993 року №79, квартира АДРЕСА_7 на праві приватної власності належить ОСОБА_3. Право приватної власності зареєстровано в Теребовлянському інвентарбюро, запис у реєстровій книзі за №83.

Згідно Довідки (виписка з домової книги про склад сім'ї і прописку) у квартирі АДРЕСА_8 мешкають 9 наймачів, зокрема ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який лише прописаний у квартирі, яка належить позивачу.

Згідно Довідки про склад сімї наймача квартири, в якій мешкають 9 наймачів та займані ними приміщення, члени сімї ОСОБА_3, зокрема ОСОБА_4, мають право на житло на момент введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповіддю від 11.08.2015 №36 повідомлено, що Теребовлянським бюро технічної інвентаризації за уповноваженим власником (наймачем) ОСОБА_3 11.08.1993 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_9 на підставі свідоцтва про право власності, виданого приватизаційним органом Теребовлянської міської ради згідно з розпорядженням №79 від 11.08.1993, про що здійснено запис у реєстрову книгу №1 за №83. Інших власників у свідоцтві не зазначено.

Постановою слідчого про накладення арешту на майно від 13.09.2010 (а.с. 31) постановлено: накласти арешт на 1/9 частину квартири АДРЕСА_10, належну на праві власності ОСОБА_4. Дана постанова винесена в межах кримінальної справи №7/227-08.

Відповідно до супровідного листа від 13.09.2010 (а.с. 39) постанова про накладення арешту на нерухоме майно надіслана відповідачу 1, разом із заявою про реєстрацію обтяження обєкта нерухомого майна (а.с. 32).

Відповідно до пункту 2.1 Наказу Міністерства юстиції України «Про внесення змін і доповнень до нормативно-правових актів Міністерства та про затвердження Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна» від 09.06.1999 №31/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 червня 1999 року за №364/3657 (далі іменується Положення №31/5) (в редакції, чинній на момент внесення спірного запису до реєстру), підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об'єкти нерухомого майна є, зокрема: 2.1.2. Заява про реєстрацію (вилучення) обтяження об'єкта нерухомого майна (додатки 1-3), що подається: державною нотаріальною конторою та приватним нотаріусом, які не є Реєстраторами, - у зв'язку з накладенням (зняттям) ними заборони відчуження на об'єкти нерухомого майна; судами (крім третейських судів) і слідчими органами - у зв'язку з накладенням ними арешту на об'єкти нерухомого майна (звільненням з-під арешту).

За правилами пункту 2.6 Положення №31/5, до Реєстру заборон уносяться такі відомості про обтяження: 2.6.1. Дані про підстави виникнення обтяження: назва документа, його номер та дата, повне найменування органу, що накладає обтяження. 2.6.2. Дані про обтяжувача та про особу (осіб), щодо майна якої (яких) встановлено обтяження: - для фізичних осіб - громадян України - прізвище, власне ім'я та по батькові (за наявності останнього), ідентифікаційний номер згідно з Державним реєстром фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів (за наявності) та, за наявності, дата та місце народження, місце проживання, дані документа, що посвідчує особу (номер та серія, ким виданий); - для іноземців, осіб без громадянства - прізвище, ім'я та по батькові (за наявності останнього), місце проживання за межами України, дані документа, що посвідчує особу (номер та серія, ким виданий); - для юридичних осіб - резидентів - найменування, ідентифікаційний код згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України, місцезнаходження; - для юридичних осіб - нерезидентів - найменування, місцезнаходження та країна, де зареєстровано юридичну особу. 2.6.3. Дані про об'єкт обтяження: ідентифікаційні номери об'єкта нерухомого майна та відомості про його місцезнаходження.

Відповідно до пункту 2.4. Інструкції про порядок заповнення заяв та ведення Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна Міністерства юстиції України від 18.08.2004 №85/5 (в редакції, чинній на момент внесення спірного запису до реєстру), заповнення розділу «Відомості про об'єкт обтяження», Розділ «Відомості про об'єкт обтяження» містить: класифікатор <Об'єкт обтяження>; підрозділ «Об'єкт з ідентифікаційними номерами»; підрозділ «Об'єкт без ідентифікаційних номерів». За допомогою класифікатора <Об'єкт обтяження>, що містить поля <Усе нерухоме майно> та <Окреме нерухоме майно>, вибирається відповідне значення, яке позначається символом |V|. Якщо значенням класифікатора <Об'єкт обтяження> вибрано <Усе нерухоме майно>, то поля розділу «Відомості про об'єкт обтяження» не заповнюються. Якщо значенням класифікатора <Об'єкт обтяження> вибрано <Окреме нерухоме майно>, то поля розділу «Відомості про об'єкт обтяження» підлягають обов'язковому заповненню.

Якщо предметом обтяження нерухомого майна виступає об'єкт, який має ідентифікаційні номери (реєстраційний номер, кадастровий номер або адреса розташування), то відомості щодо нього зазначаються у підрозділі «Об'єкт з ідентифікаційними номерами».

Якщо предметом обтяження нерухомого майна є об'єкти, які з тих чи інших причин не мають ідентифікаційних номерів, то відомості щодо таких об'єктів заносяться у підрозділ «Об'єкт без ідентифікаційних номерів».

Як вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 31.07.2015 відомості про адресу нерухомого майна обєкта обтяження, були внесені до реєстру заборон.

Таким чином, необхідна ідентифікуюча ознака обєкта нерухомого майна була вказана.

Відповідно до пункту 2.5 Положення №85/5, відомості про накладені (зняті) заборони та арешти на об'єкти нерухомого майна вносяться Реєстратором до Реєстру заборон у день їх надходження.

Разом з тим, відповідно до пункту 4.3 Положення №31/5, реєстратор несе відповідальність за помилки, допущені ним при внесенні записів до Реєстру заборон, наданні витягів, а також за неправомірну відмову в унесенні записів до Реєстру заборон та наданні витягів.

Відповідальність за вірогідність відомостей, що вносяться до Реєстру заборон із заяв, несуть органи та особи, які надали цю інформацію (пункт 4.2 Положення №31/5).

Відповідач 1 зазначає, що він не був наділений повноваженнями щодо трактування норм закону та визначення компетенції органів, меж їх прав та обовязків, витребування документів та перевірки фактів, які викладені у заяві, на підставі яких виникла необхідність у внесенні чого чи іншого обтяження щодо відповідного майна до Реєстру заборон.

Суд погоджується з такими доводами відповідача 1 та зазначає, що останній був зобовязаний внести до реєстру заборон інформацію про обєкт обтяження на підставі постанови слідчого, при чому він не може перевіряти достовірність інформації, яка викладена у такому документі.

Таким чином, відповідачем 1 було здійснено суто технічну функцію із перенесення відомостей про арешт нерухомого майна на підставі відповідної заяви та постанови слідчого.

Отже, позовна вимога про визнання протиправними дій реєстратора Тернопільської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України з внесення запису №10291959 від 27.09.2010 до Реєстру заборон про арешт нерухомого майна квартира АДРЕСА_11, не підлягає задоволенню.

Разом з тим, позовна вимога про скасування рішення державного реєстратора реєстраційної служби про внесення до Державного реєстру прав на нерухоме майно запису від 27.09.2010 №10291959 про арешт нерухомого майна: квартири №21 в будинку № 20 м. Теребовля Тернопільської області, підлягає задоволенню за наступних підстав.

На підставі свідоцтва від 11 серпня 1993 року про право власності на житло, виданого приватизаційним органом Теребовлянської міської Ради згідно з розпорядженням від 11 серпня 1993 року №79, квартира АДРЕСА_7 на праві приватної власності належить ОСОБА_3. Право приватної власності зареєстровано в Теребовлянському інвентарбюро, запис у реєстровій книзі за №83.

Відповіддю від 11.08.2015 р. №36 повідомлено, що Теребовлянським бюро технічної інвентаризації за уповноваженим власником (наймачем) ОСОБА_3 11.08.1993 р. зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_9 на підставі свідоцтва про право власності, виданого приватизаційним органом Теребовлянської міської ради згідно з розпорядженням №79 від 11.08.1993, про що здійснено запис у реєстрову книгу №1 за №83. Інших власників у свідоцтві не зазначено.

Відповідно до Розпорядження органу приватизації №79 від 11.08.1993, квартира у приватну власність передана саме ОСОБА_3.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі «ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ» (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява №28924/04) констатував: «50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обовязків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), пп. 2836, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)».

В даному випадку, задоволення вказаної вище позовної вимоги є дотриманням судом гарантій на те, що спір буде остаточно вирішений.

За приписами статті 19 Конституції України від 28.06.1996 №254к/96-ВР, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Дослідивши наявні в матеріалах справи допустимі та належні докази у їх сукупності та заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 2, 4, 7 12, 14, 86, 158 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Скасувати запис в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна про арешт нерухомого майна квартири АДРЕСА_12 (реєстраційний номер 10291959), внесений на підставі постанови про накладення арешту на майно від 13 вересня 2010 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня отримання копії постанови, складеної у повному обсязі, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Суддя К.М. Недашківська