Справа № 803/63/15-а
Суддя: Багрій Василь Миколайович
Дата ухвалення: 2015-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2015 року Справа № 876/3157/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Багрія В.М.,

суддів Рибачука А.І.,Старунського Д.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Луцької об'єднаної податкової інспекції Головного управління Державної фінансової служби України у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 20.02.2015 року у справі за позовом фізичної особи- підприємця ОСОБА_1 до Луцької об'єднаної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Волинській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2015 року фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернулася з позовом до Луцької об'єднаної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Волинській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Позивачка покликалася на те, що податковий орган прийшов до помилкового висновку про неправомірність включення до складу податкового кредиту за червень 2014 року суми ПДВ в розмірі 136 477,86 грн., сплаченої при купівлі транспортних засобів, які в подальшому зареєстровані на неї як на фізичну особу.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 20.02.2015 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Луцької ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області від 27.10.2014 року №. Стягнуто з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 бюджетне відшкодування з податку на додану вартість за липень 2014 року у сумі 136 478,00 грн.

Постанову суду першої інстанції оскаржила Луцька ОДПІ ДФС України у Волинській області подавши на неї апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує на те, що судом не враховано, що до податкового кредиту приватного підприємця можливе включення сум ПДВ при придбанні транспортних засобів, зареєстрованих лише на суб'єкта господарювання (а не на приватну особу), за умови використання їх в оподаткованих операціях.

Апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача подав заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження, а інші особи, які беруть участь в справі, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, проте в судове засідання не прибули, що є підставою для її розгляду в порядку письмового провадження за наявними в ній матеріалами.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

У справі встановлено, що Луцькою ОДПІ проведена позапланова виїзна документальна перевірка правомірності нарахування фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за липень 2014 року, що виникла за рахунок від'ємного значення ПДВ, що декларувалося у червні 2014 року, за результатами якої складено акт від 20.10.2014 року № 8412/17.3/, яким встановлено порушення пунктів 198.3,198.4 статті 198 ПК України - а саме: завищення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в декларації за липень 2014 року на суму 136478,00 грн.

На підставі акта перевірки 27.10.2014 року Луцькою ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за липень 2014 року на 136478,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 68239,00 грн.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що до складу податкового кредиту приватного підприємця підлягає включенню сума податку на додану вартість, сплачена при купівлі транспортних засобів, зареєстрованих на приватну особу за умови використання таких в господарській діяльності підприємства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та надаючи правову оцінку вказаним відносинам, зазначає наступне.

Судом встановлено, що в липні 2014 року позивачем включено до податкового кредиту суми по ввезенню транспортних засобів на митну територію України за наступними ВМД: № 002561 від 27.01.2014 - імпортований напівпричіп вантажний б/в марки «KOGEL» (модель sn 24) 2007 p/в, шасі № WK0S2255, включено до складу податкового кредиту суму 14440.82 грн., № 045595 від 27.08.2013 року- імпортований сідельний тягач б/в марки «DAF» модель XF 105.460, 2007 p/в, шасі № XRTE47NS0E732674, включено до складу податкового кредиту суму 23014,55 грн., № 045598 від 27.08.2013 року - імпортований сідельний тягач б/в марки "RENAULT" модель MAGNUM 460, 2007 p/в, шасі № VF617GKA000002865 включено до складу податкового кредиту суму 19257,07 грн., № 045551 від 27.08.2013 року - імпортований сідельний тягач б/в марки «RENAULT" MAGNUM 2007 p/в, шасі № VF617GKA000002895 включено до складу податкового кредиту суму 19257,07 грн., № 002563 від 27.01.2014 року - імпортовано сідельний тягач б/в марки «DAF» модель FT XF 105.460Т, 2008 p/в, шасі № XLRTE47MS0E812242, включено до складу податкового кредиту суму 32491,86 грн., № 032730 від 14.06.2013 року - імпортовано сідельний тягач б/в марки «RENAULT» MAGNUM 460, 2008 p/в, шасі № VF617GKA000011300, включено до складу податкового кредиту суму 28016,49 грн.

Вказані суми включено до податкової декларації з ПДВ за липень 2014 року та у додатку 4 до даної декларації позивачка просила відшкодувати ці суми на її рахунки у банку.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню) регламентовано статтею 200 Податкового кодексу України.

Згідно з приписами вказаної статті сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Згідно зі статтею 325 Цивільного кодексу України суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.

При цьому, власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом (частина 1 статті 320 Цивільного кодексу України).

Так, згідно ліцензії Головної державної інспекції на автомобільному транспорті серії АГ №588975, видами господарської діяльності позивача є надання послуг з перевезення пасажирів і небезпечних вантажів автомобільним транспортом.

Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями).

Суб'єктами господарювання визнаються, зокрема, громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які зареєстровані відповідно до закону як підприємці, та здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством (стаття 55 Господарського кодексу України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 128 Господарського кодексу України громадянин визнається суб'єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу. Громадянин-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями усім своїм майном, на яке відповідно до закону може бути звернено стягнення.

Частиною 1 статті 133 Господарського кодексу України основу правового режиму майна суб'єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління.

Крім того, процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів здійснюється відповідно до вимог Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07.09.1998 року (з наступними змінами та доповненнями, далі Порядку).

Згідно із пунктом 6 цього Порядку транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в реєстраційно-екзаменаційних підрозділах Державтоінспекції; транспортні засоби, що належать фізичним особам-підприємцям, реєструються за ними як за фізичними особами .

Аналіз викладених правових норм дає підстави для висновку, що чинне законодавство не виділяє такого суб'єкта права власності як фізична особа-підприємець та не містить норм щодо права власності фізичної особи-підприємця. Законодавство лише встановлює, що фізична особа-підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що до податкового кредиту фізичної особи-підприємця можливе включення сум податку на додану вартість, сплачених у зв'язку із придбанням транспортних засобів, за умови використання таких в господарській діяльності.

Придбані позивачем автотранспортні використовуються в господарській діяльності останнього, що підтверджується відповідними ліцензіями на право перевезення, які містяться у матеріалах справи.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що позивачем правомірно внесені до податкового кредиту суму ПДВ за липень 2014 року, сплачені при купівлі транспортних засобів, що підтверджується відомостями, відображеними ВМД з ввезення транспортних засобів на митну територію України.

Колегія суддів вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення бюджетного відшкодування по ПДВ за липень 2014 року, виходячи з наступного.

Відповідно до підпункту 6 пункту 16 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845, органи Казначейства за судовими рішеннями про стягнення надходжень бюджету здійснюють безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів з метою забезпечення бюджетного відшкодування податку на додану вартість та/або пені, нарахованої на заборгованість державного та місцевих бюджетів з відшкодування такого податку.

В судовому засіданні встановлено, що в липні 2014 року позивачем подано податкову декларацію з ПДВ.

З рядка 22 декларації вбачається, що залишок від'ємного значення попереднього (звітного) періоду, за вирахуванням позитивного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду становить 300434 гривні.

В рядку 23 декларації визначено, що сума, яка підлягає бюджетному відшкодуванню, становить 300434 гривні, в тому числі на рахунок у банку платника податків ( рядок 23.1 декларації) 300434 гривні.

Позивачем подано до декларації заяву про повернення суми бюджетного відшкодування на цю суму (додаток № 4 до декларації).

Із матеріалів справи, зокрема акту перевірки Луцької ОДПІ, встановлено, що позивачу на даний час відшкодовано частину ПДВ по цій декларації в сумі 163956 гривень.

Тобто невідшкодованою залишається сума бюджетного відшкодування, яка була включена до оскаржуваного податкового повідомлення рішення Луцької ОДПІ від 27.10.2014 року № , тому позовні вимоги про стягнення з Державного бюджету України бюджетної заборгованості з податку на додану вартість в сумі 136478,00 грн. є законними.

Статтею 200 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування колегія суддів не знаходить.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Луцької об'єднаної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Волинській області залишити без задоволення.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 20.02.2015 року у справі №803/63/15-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.М. Багрій

Судді : А.І. Рибачук

Д.М. Старунський