Справа № 2а-4631/12/1370
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2015-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2015 року Справа № 876/5038/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Носа С.П., Онишкевича Т.В.

з участю секретаря судового засідання: Гелецького П.В.

представника позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Інституту біології тварин Національної академії аграрних наук України на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2015 року за позовом Інституту біології тварин Національної академії аграрних наук України до Державної фінансової інспекції у Львівській області про визнання протиправною та скасування вимоги, -

в с т а н о в и в :

В червні 2009 року Інститут біології тварин Національної академії аграрних наук України (далі Інститут) звернувся в суд із зазначеним адміністративним позовом, в якому з урахуванням уточнення позовних вимог просив визнати протиправною та скасувати вимогу Контрольно-ревізійного управління (далі КРУ) № 07-15м/6090 від 31.10.2008 р. «Про усунення недоліків і порушень за наслідками ревізії» в частині зобовязання відшкодувати незаконні видатки активів внаслідок завищення вартості науково-дослідних робіт на суму 14 149,57 грн.

Справа судами розглядалася неодноразово.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14.04.2015 р. було скасовано постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.02.2015 р., а справу направлено на новий апеляційний розгляд. Суд касаційної інстанції прийшов до висновку, що судом апеляційної інстанції не було перевірено доводів позивача про те, що кошти, про повернення яких йдеться, спрямовані на потреби, які повязані з безпосереднім здійсненням науково-дослідницької діяльності. І в тому разі, коли буде встановлено, що кошти використані на цілі, не повязані з виконанням наукових досліджень, вимога КРУ є законною.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 15.10.2012 р. у задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, її оскаржив Інститут. Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки доказам, не в повній мірі зясовано обставини, що мають значення для справи, статусу позивача в частині складання кошторисів витрат, отримання та витрачання коштів, достатність доказів та їх звязок в сукупності, чим порушено норми матеріального права. Апелянт вважає, що відповідач при винесенні оскаржуваної вимоги порушив вимоги Конституції та законодавства України, а тому така є протиправною. У звязку з цим просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою повністю задовольнити адміністративний позов.

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта ОСОБА_1, який просив задовольнити апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи видно, що КРУ у Львівській області було проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Інституту за період з 01.10.2006 р. по 30.06.2008 р., за результатами якої було складено акт № 07-26/38 від 17.10.2008 р.

Ревізією виявлені порушення вимог законодавства України, зокрема : по НТП 29 Інститутом завищено вартість матеріалів і виконаних робіт; за договором № 81с/11 від 16.07.2007 р. планувалась закупівля рН-метра та процесора, проте, фактично вказані витрати позивачем не понесені.

Листом від 31.10.2008 р. за № 07-15м/6090 на адресу Інституту було направлено обовязкові для виконання вимоги щодо повного усунення виявлених ревізією порушень та встановлено терміни їх виконання на 20.11.2008 р. Зокрема, на підставі п.7 ст.10 Закону України «Про Державну контрольно-ревізійну службу в Україні» вимагалось відшкодувати, в тому числі серед іншого, незаконні видатки активів внаслідок завищення вартості науково-дослідних робіт на суму 14,1 тис. грн.

У звязку з тим, що виявлені порушення повністю усунуті не були, 16.02.2009 р. КРУ у Львівській області Інституту було надіслано вимогу про усунення виявлених порушень, зокрема, в частині повернення зайво отриманих фінансових ресурсів за виконані науково-дослідні роботи за держзамовленням в сумі 14.1 тис. грн.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що кошти використані Інститутом не за цільовим призначенням, а тому повинні бути повернені ним на рахунки бюджету, з яких вони перераховувалися.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про контрольно-ревізійну службу в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобовязань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у субєктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що державний фінансовий контроль реалізується державною контрольно-ревізійною службою через проведення державного фінансового аудита, перевірки державних закупівель та інспектування, яке відповідно до частини 5 статті 2 цього Закону здійснюється у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.

Порядок проведення державною контрольно-ревізійною службою державного фінансового аудиту та інспектування, згідно ч.6 ст.2 Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні» встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 550 від 20.04.2006 р. було затверджено Порядок проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами (далі Порядок).

Пунктом 35 Порядку визначено, що результати ревізії оформляються актом, в констатуючій частині якого фіксуються виявлені допущені обєктом контролю порушення законодавства, контроль за дотриманням якого віднесено до компетенції контролюючого органу, з обовязковим посиланням на норми законів чи інших нормативно-правових актів, які порушено, та зазначенням винних у їх допущенні осіб.

Пунктом 46 Порядку передбачено, що якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, контролюючим органом у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається обєкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого Указом Президента України № 499/2011 від 23.04.2011 р. (далі Положення), Державна фінансова інспекція є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Державна фінансова інспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Відповідно до пункту 6 Положення, Державна фінансова інспекція для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, предявляти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обовязкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи обєкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Положенням також установлено, що якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, Державна фінансова інспекція має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями п.7 ст.10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», згідно з якими органу державного фінансового контролю надано право предявляти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обовязкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства предявляти обовязкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи обєкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства, і у цій частині вона є обовязковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи обєкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про наявність в органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обовязкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

У порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обовязки для позивача.

Як зазначалось вище, у даній справі КРУ на підставі п.7 ст.10 Закону України «Про Державну контрольно-ревізійну службу в Україні» предявило Інституту вимогу про відшкодування, в тому числі серед іншого, незаконних видатків активів внаслідок завищення вартості науково-дослідних робіт на суму 14,1 тис. грн.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов.

Аналогічний правовий висновок у спорах цієї категорії був висловлений колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, зокрема, у постановах від 15.04.2014 р., 13.05.2014 р. та 25.11.2014 р. (справи №№ 21-40а14, 21-89а14, 21-442а14 відповідно).

У відповідності до вимог ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною, доводи, викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують, як і не були спростовані вони в ході апеляційного розгляду, при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції допущено не було, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Інституту біології тварин Національної академії аграрних наук України залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2015 року по справі № 2а-4631/12/1370 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : Р.В.Кухтей

Судді : С.П.Нос

ОСОБА_2

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 30.10.2015 р.