Справа № 8773/10/1070
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2011-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2011 року 8773/10/1070

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Лисенко В.І., при секретарі судового засідання: Пономаренко А.О., за участю представників: від позивача: ОСОБА_1, від відповідача: ОСОБА_2, за позовом ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Макарівському районі Київської області про визнання нечинним податкового повідомлення,

встановив:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_3 з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Макарівському районі Київської області про визнання нечинним (недійсним) податкового повідомлення від 09.07.2010 №/0.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем, в порушення вимог чинного законодавства, було сформовано податкове повідомлення, яким визначено суму податкового зобовязання за платежем «земельний податок» за 2010 рік у розмірі 22 499, 30 грн.

Як вважає позивач, сума земельного податку відповідачем зазначена помилково за ставкою земельного податку «за земельні ділянки, надані для підприємств промисловості, транспорту, звязку та іншого призначення», в той час, як цільове призначення земельних ділянок, які належать на праві власності ОСОБА_4, згідно державних актів призначені для «будівництва та обслуговування жилого будинку».

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд задовольнити адміністративний позов.

Відповідач позову не визнав. Його представник у судовому засіданні проти позову заперечував та просив суд відмовити у його задоволенні. В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначив, що оскаржуване податкове повідомлення є законним, оскільки земельні ділянки під господарськими будівлями і спорудами, що розташовані за межами населеного пункту, до яких відносяться і землі позивача, належать до несільськогосподарських угідь, а тому застосування до позивача ставки оподаткування у розмірі 5% від грошової оцінки одиниці площі ріллі по області здійснено відповідачем правомірно.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Право власності на земельні ділянки, розташовані на території Наливайківської сільської ради Макарівського району належить позивачу на підставі державних актів на право власності на земельні ділянки від 04.03.2008 серії ЯЖ № 408955 земельна ділянка площею 3, 8400 га.; серії ЯЖ № 408956 - земельна ділянка площею 3, 8501 га.; серії ЯЖ № 408957 - земельна ділянка площею 4, 3318 га.; серії ЯЖ № 489519 - земельна ділянка площею 5, 6805 га.; серії ЯЖ № 408920 - земельна ділянка площею 7, 7758 га.; серії ЯЖ № 408921 - земельна ділянка площею 8, 3703 га.

Відповідно до вищезазначених державних актів цільове призначення вказаних земельних ділянок - «для будівництва та обслуговування жилого будинку».

09.07.2010 Державною податковою інспекцією у Макарівському районі було прийнято податкове повідомлення № /0 про сплату позивачем, в силу положень статті 8 Закону України «Про плату за землю», земельного податку у розмірі 22 499, 30 грн.

Не погоджуючись з рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

т~

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до підпункту «г» пункту 4.2.2 статті 4 Закону України від 21.12.2000 № 2181-III «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» контролюючий орган зобовязаний самостійно визначати суму податкового зобовязання платника податків у разі, якщо згідно з законами з питань оподаткування особою, відповідальною за нарахування окремого податку або збору (обовязкового платежу), є контролюючий орган.

Відповідно до статті 8 Закону України від 03.07.1992 №2535 «Про плату за землю» (далі - Закон України від 03.07.1992 №2535) передбачена ставка податку за земельні ділянки надані для підприємств промисловості, транспорту, звязку та іншого призначення, за винятком земельних ділянок, зазначених у частині другій та третій статті 6 цього Закону, в розмірі 5% від грошової оцінки одиниці площі ріллі по області. У разі придбання земельної ділянки на підставі цивільно - правової угоди розмір податку розраховується від суми, що дорівнює грошовій оцінці землі, але в будь-якому разі сума, від якої розраховується розмір податку, не може бути меншою ціни земельної ділянки, що зазначена в угоді.

Статтею 6 Закону України від 03.07.1992 №2535 встановлено, що за сільськогосподарські угіддя, що надані у встановленому порядку і використовуються за цільовим призначенням, незалежно від того, до якої категорії земель вони віднесені, земельний податок справляється згідно частини 1 цієї статті, якою встановлюються такі ставки земельного податку з одного гектара сільськогосподарських угідь: для ріллі, сіножатей та пасовищ - 0, 1% від грошової оцінки, для багаторічних насаджень - 0, 03% від її грошової оцінки.

Згідно статті 38 Земельного кодексу України землі житлової та громадської забудови - це земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших обєктів загального використання.

Відповідно до статті 65 Земельного Кодексу України землями промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення визнаються земельні ділянки, надані в установленому порядку підприємствам, установам та організаціям для здійснення відповідної діяльності.

Приписами частин першої та другої статті 22 Земельного кодексу України визначено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються зешіі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків с льськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про плату за землю» підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Відповідно до ст. 193 Земельного кодексу України державний земельний кадастр - це єдина державна система земельно- кадастрових робіт, яка встановлює процедуру визнання факту виникнення або припинення права власності і права користування земельними ділянками та містить сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим цих ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристику роя: серед власників землі та землекористувачів.

Пунктом 4 Положення про порядок ведення державного земельного кадастру затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.01.1993 № 15 встановлено, що державний земельний кадастр ведеться Держкомземом та його територіальними органами, які здійснюють його формування, ведення, збереження забезпечують доступ до відповідної інформації органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

Як убачається з державних актів на право власності на земельні ділянки ОСОБА_4, цільовим призначенням вказаних земель^ «будівництво та обслуговування жилого будинку», а отже, вони не відносяться до категорії земель, визначених частиною першою статті 8 Закону України «Про плату за землю», оскільки останні надаються лише для підприємств промисловості, транспорту, звязку та іншого призначення в установленому порядку підприємствам, установам та організаціям для здійснення відповідної діяльності.

Той факт, що земельні ділянки знаходяться за межами населеного пункту, та те, що вони складаються повністю із сільськогосподарських угідь - ріллі, виключають можливість їх використання для будівництва, оскільки відповідно до статті 38 Земельного кодексу України землі житлової та громадської забудови - це земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших обєктів загального користування. Використання за таким цільовим призначенням потребує як включення таких земель до меж населеного пункту, так і саму зміну складу угідь, оскільки будівництво на ріллі є неможливе, з чого випливає, що на даний момент зазначені земельні ділянки не можуть використовуватися інакше як за сільськогосподарським призначенням.

Крім того, згідно довідок Наливайківської сільської ради Макарівського району Київської області від 12.04.2010 №128, №129, №130, №131 (а.с.15-20), земельні ділянки, які належать позивачу, розташовані на території Наливайківської сільської ради, однак за межами населеного пункту с. Наливайківка, на вказаних ділянках ніяких будівель і споруд не розміщено, будівельні роботи не проводяться.

Як убачається з матеріалів справи та Витягів з бази автоматизованої системи ведення державного земельного кадастру (а.с. 21 -26), склад зазначених земельних ділянок - рілля, а тому при нарахуванні суми податкового зобовязання відповідач мав застосовувати ставку земельного податку, передбаченого частиною другою статті 6 Закону України «Про плату за землю», відповідно до якої земельний податок на земельні ділянки, що є на даний момент сільськогосподарськими угіддями - ріллею, незалежно від того, до якої категорії земель вони віднесені, повинен справлятися згідно з частиною першою цієї статті, якою встановлено ставку земельного податку з одного гектара сільськогосподарських угідь: для ріллі, сіножатей та пасовищ - 0,1%.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що оскаржуване податкове повідомлення прийнято відповідачем безпідставно, а тому воно підлягає скасуванню.

Частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

За подання позовної заяви до суду позивачем сплачено судовий збір (державне мито) в сумі 3,40 грн., що в силу статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України відноситься до складу судових витрат. Про відшкодування судових витрат позивач суду клопотань не заявляв.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159- 163, 167, Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення Державної податкової інспекції у Макарівському районі Київської області від 09.07.2010 № /0.

Постанова може бути оскаржена в порядку та строки встановленими статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили в порядку встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Лисенко В.І.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 04 травня 2011 р.