Справа № 2а-5325/12/2670
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2012-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 липня 2012 року № 2а-5325/12/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва, у складі Головуючого Судді Добрянської Я.І., Суддів: Літвінової А.В., Соколової О.А., розглянувши відповідно до ч.6 ст.128 КАС у порядку письмового провадження справу

за позовомОСОБА_1
до ОСОБА_2 Міністрів України
Провизнання незаконним та скасування нормативно-правового акта в частині

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до відповідача ОСОБА_2 Міністрів України про визнання незаконним та скасування нормативно-правового акта в частині.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.04.2012 р. позовна заява ОСОБА_1 була залишена без руху, з підстав не надання позивачем доказів сплати судового збору в розмірі 32, 82 грн.

Зважаючи на усунення позивачем недоліків позовної заяви, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.05.2012 р. головуючим суддею Добрянською Я.І. було відкрито провадження в адміністративній справі № 2a-5325/12/2670 та призначено справу до попереднього судового розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.07.2012 р. було закінчено підготовче провадження у справі № 2а-5325/12/2670 та призначено справу до судового розгляду колегією суддів.

Також, в судовому засіданні 19.07.2012 р., зважаючи на неприбуття позивача в судове засідання, який в свою чергу в попередньому судовому засіданні 21.05.2012 р. подав заяву про розгляд справи № 2а-5325/12/2670 за його відсутності у письмовому провадженні, суд на підставі ч.6 ст.128 КАС України ухвалив розглянути справу № 2а-5325/12/2670 в порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, проти чого також не заперечив представник відповідача.

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що пункти 2 і 3 постанови ОСОБА_2 Міністрів України № 1097 від 01.12.2010 року «Про внесення змін до актів ОСОБА_2 Міністрів України з питань діяльності судів та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів ОСОБА_2 Міністрів України»є незаконними, оскільки порушують право позивача, встановлене законом, на довічне грошове утримання, а тому, оскаржувана постанова в частині має бути скасована судом.

30.07.2011 р. відповідачем до канцелярії суду були подані письмові заперечення на позовну заяву ОСОБА_1, в яких відповідач проти позову заперечує та просить суд у задоволенні позовних вимог позивача відмовити повністю з огляду на їх необґрунтованість.

Згідно зі статтею 171 КАС України, відповідачем було забезпечено опублікування оголошення про відкриття провадження у цій адміністративній справі, а тому вважається, що усі заінтересовані особи належним чином повідомлені про судовий розгляд справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін в попередніх судових засіданнях, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.12.2010 року ОСОБА_2 Міністрів України було прийнято оскаржувану Постанову № 1097 «Про внесення змін до актів ОСОБА_2 Міністрів України з питань діяльності судів та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів ОСОБА_2 Міністрів України».

Вважаючи п.п.2, 3 зазначеної Постанови ОСОБА_2 Міністрів України № 1097 та п.п. 11, 17, 19, 20 затвердженого цією постановою Переліку в частині, що стосується пункту 3-1 постанови КМ України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів»від 03 вересня 2005 року № 865 із змінами, внесеними до цього пункту постановами КМ України від 16 січня 2008 року № 19, від 21 травня 2008 року № 487, від 11 червня 2008 року № 545, а саме щодо припинення виплати щомісячного грошового утримання працюючим суддям, які набули право на його призначення та виплату до 01 січня 2012 року, - протиправними, позивач оскаржив їх в судовому порядку до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Відповідно до частини 2 статті 171 КАС України, право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

За таких обставин, позивач є особою, яка відповідно до вимог частини 2 статті 171 КАС України наділена правом на оскарження вищевказаної постанови ОСОБА_2 Міністрів України в частині.

Проаналізувавши матеріали справи, та дослідивши всі необхідні докази у справі, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, зважаючи на наступне.

По-перше, суд зазначає про безпідставність доводів позивача щодо неконституційності оскаржуваної постанови ОСОБА_2 Міністрів України № 1097 від 01.12.2010 року.

Так, положеннями статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) встановлено особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів органів виконавчої влади, зокрема ОСОБА_2 Міністрів України.

Частиною першою статті 171 КАС України визначено, що правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо законності (крім конституційності) постанов ОСОБА_2 Міністрів України.

Відтак, адміністративний суд перевіряє постанови ОСОБА_2 Міністрів України на предмет їх відповідності законам України.

До компетенції адміністративних судів не належить розгляд справ щодо конституційності нормативно-правових актів ОСОБА_2 Міністрів України.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про Конституційний Суд України», Конституційний Суд України приймає рішення та дає висновки у справах, зокрема, щодо конституційності законів та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів ОСОБА_2 Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим.

Згідно зі статтею 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи, зокрема, що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України.

Таким чином, доводи позивача щодо неконституційності оскаржуваної в частині постанови ОСОБА_2 Міністрів України № 1097 від 01.12.2010 року не відповідають вимогам наведеного вище законодавства, а відповідно не можуть бути взяті до уваги при розгляді даної справи по суті.

Згідно із частиною 3 статті 2 КАС України, суди для оцінювання рішень, дії чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень повинні перевіряти, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 113 та статтею 116 Конституції України, ОСОБА_2 Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, забезпечує виконання Конституції і законів України, актів Президента України, здійснює внутрішню політику держави, вживає заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина, забезпечує проведення фінансової політики, політики у сфері соціального захисту, забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадови особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, оскаржувана в частині постанова, видана ОСОБА_2 Міністрів України з метою приведення нормативно-правових актів ОСОБА_2 Міністрів України, які регулюють, зокрема, питання оплати праці суддів та їх соціального захисту, статус та умови оплати праці працівників апарату судів загальної юрисдикції, статус Державної судової адміністрації та інші питання, у відповідність до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Так, з огляду на законодавство, що регулює дане питання та наявні у справі докази вбачається, що умови оплати праці суддів визначалися актами ОСОБА_2 Міністрів України, які суперечили діючому на той час законодавству, а тому видання оскаржуваної в частині постанови КМУ дозволило усунути неузгодженість та розбіжність в чинному законодавстві України.

Як також підтверджується матеріалами справи, проект оскаржуваної в частині постанови КМУ було погоджено без зауважень Міністром оборони, першим заступником Міністра економіки, Міністром праці та соціальної політики, Міністром фінансів, першим заступником Начальника Головдержслужби, першим заступником Голови Держфінпослуг.

Положеннями статей та 20 Закону України «Про ОСОБА_2 Міністрів України»визначено, що до основних завдань ОСОБА_2 Міністрів України належать, зокрема забезпечення проведення політики у сферах праці та зайнятості населення, соціального захисту, охорони здоров'я, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування.

ОСОБА_2 Міністрів України в межах своєї компетенції та на виконання Конституції та законів України видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання (частина 1 статті 117 Конституції України та частина 1 статті 50 Закону України «Про ОСОБА_2 Міністрів України»).

Частинами 2, 3 статті 50 Закону України «Про ОСОБА_2 Міністрів України»визначено, що акти ОСОБА_2 Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов ОСОБА_2 Міністрів України, акти ОСОБА_2 Міністрів України з організаційно-розпорядчих та інших поточних питань видаються у формі розпоряджень ОСОБА_2 Міністрів України.

Як вбачається з пояснювальної записки до проекту оскаржуваної в частині постанови, метою нормативного акта було приведення положень нормативно-правових актів ОСОБА_2 Міністрів України, які регулюють, зокрема, питання оплати праці суддів та їх соціального захисту, статус та умови оплати праці працівників апарату судів загальної юрисдикції, статус Державної судової адміністрації та інші питання, у відповідність до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Так, абзацами 2, 3 підпункту 2 пункту 14 розділу XIII «Перехідні положення»Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ОСОБА_2 Міністрів України у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом доручено привести свої нормативно-правові акти у відповідність із Законом та забезпечити в межах своїх повноважень перегляд чи скасування нормативно-правових актів, що суперечать цьому Закону.

Крім того, на виконання вищевказаного Президентом України було доручено ОСОБА_2 Міністрів України забезпечити приведення, зокрема, власних нормативно-правових актів у відповідність із Законом України «Про судоустрій і статус суддів»(доручення Президента України від 6 серпня 2010 року №1-1/1719).

В свою чергу, Планом організації підготовки актів, необхідних для реалізації Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів», схвалених на засіданні ОСОБА_2 Міністрів України 4 серпня 2010 року, протокол № 39 (абзацами 2, 3 підпункту 2 пункту 14 розділу XIII «Перехідні положення»Закону України «Про судоустрій і статус суддів») Міністерству юстиції за участю інших центральних органів виконавчої влади було доручено підготувати та подати в установленому порядку пропозиції щодо приведення актів ОСОБА_2 Міністрів України у відповідність до вказаного Закону та забезпечення перегляду чи скасування нормативно-правових актів, що суперечать вказаному Закону.

У зв'язку з цим Міністерством юстиції за участю заінтересованих органів державної влади було розроблено проект постанови ОСОБА_2 Міністрів України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів ОСОБА_2 Міністрів України», в якому, зокрема, визначено необхідність визнання такою, що втратила чинність, постанови ОСОБА_2 Міністрів України від 03.08.2005 р. № 707 «Про затвердження Порядку забезпечення житлом суддів Апеляційного суду України, апеляційних і місцевих судів».

Згідно довідки Міністерства юстиції України, за результатами погодження проекту постанови ОСОБА_2 Міністрів України «Про внесення змін до актів ОСОБА_2 Міністрів України з питань діяльності судів та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів ОСОБА_2 Міністрів України»від 17.11.2011 року визначено, що проект оскаржуваної постанови погоджено без зауважень.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що у постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 р. № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ»та в роз'ясненні президії Вищого арбітражного суду України від 26.01.2000 р. № 02-5/35 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів»зазначено, що підставами для визнання будь-якого акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів суб'єктів правовідносин, на регулювання яких видано спірний акт.

Положеннями частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено критерії, яким повинні відповідати рішення, дія чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень. За цими критеріями суд перевіряє їх законність (легітимність).

Згідно з цими критеріями адміністративний суд при розгляді справи щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень повинен перевірити, зокрема, чи вчинені оскаржувані дії на підставі, у межах повноважень і у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, проведена судом перевірка оскаржуваної в частині Постанови ОСОБА_2 Міністрів України № 1097 від 01.12.2010 року «Про внесення змін до актів ОСОБА_2 Міністрів України з питань діяльності судів та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів ОСОБА_2 Міністрів України», щодо законності її прийняття відповідним органом в межах його компетенції та відповідності вимогам чинного законодавства України, зважаючи на норми чинного законодавства та наявні у справі докази, дає підстави стверджувати, що оскаржувана в частині Постанова видана ОСОБА_2 Міністрів України на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якими ці повноваження надано, обґрунтовано, безсторонньо, добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації та пропорційно та з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямована ця постанова.

Крім того, відповідно до пункту 1 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою ОСОБА_2 Міністрів України від 28.12.1992 № 731 (далі - Положення), державна реєстрація нормативно-правового акта полягає у проведенні правової експертизи на відповідність його Конституції та законодавству України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практиці Європейського суду з прав людини, прийнятті рішення про державну реєстрацію цього акта, присвоєнні йому реєстраційного номера та занесенні до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів. Відповідно до пункту 6 Положення, державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю здійснює Міністерство юстиції.

Як було зазначено вище та підтверджується наявними матеріалами справи, проект оскаржуваної в частині Постанови ОСОБА_2 Міністрів України № 1097 від 01.12.2010 року «Про внесення змін до актів ОСОБА_2 Міністрів України з питань діяльності судів та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів ОСОБА_2 Міністрів України», був погоджений Міністерством юстиції України без зауважень (довідка МЮУ від 17.11.2011 р.).

Таким чином, з наявних матеріалів справи вбачається, що Уряд при винесенні оскаржуваної в частині постанови діяв на виконання повноважень; обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно та розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб, що мають намір звернутися до суду за захистом своїх прав.

Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що оскаржувана в частині п.п.2, 3 Постанова ОСОБА_2 Міністрів України № 1097 від 01.12.2010 року «Про внесення змін до актів ОСОБА_2 Міністрів України з питань діяльності судів та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів ОСОБА_2 Міністрів України» та п.п. 11, 17, 19, 20 затвердженого цією постановою Переліку в частині, що стосується пункту 3-1 постанови КМ України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів»від 03 вересня 2005 року № 865 із змінами, внесеними до цього пункту постановами КМ України від 16 січня 2008 року № 19, від 21 травня 2008 року № 487, від 11 червня 2008 року № 545 - прийнята в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та Законами України, а тому не порушує прав позивача.

Враховуючи вищевикладене, та керуючись нормами наведеного законодавства, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч.3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позивач не довів суду обґрунтованість заявлених позовних вимог, що були спростовані відповідачем, зважаючи на що, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови в адміністративному позові.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, та керуючись ст.ст. 2, 71, 86, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. В адміністративному позові відмовити.

Строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили встановлені у статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Головуючий Суддя Я.І. Добрянська

Судді А.В. Літвінова

ОСОБА_3

Дата складання та підписання в повному обсязі постанови 31.07.2012 р.