Справа № 2а-2421/09/0970
Суддя: Каралюс В.М.
Дата ухвалення: 2010-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№ 26666/10

18.10.10

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

головуючого судді Каралюса В.М.,

суддів: Олендера І.Я., Улицького В.З.,

при секретарі судового засідання Балко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 травня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Першого заступника Генерального прокурора України, в тому числі зі статусом виконувача обовязків Генерального прокурора України ОСОБА_2 про визнання як дії письмової інформації відповідача протиправною бездіяльністю та зобовязання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2009 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Першого заступника Генерального прокурора України, в тому числі зі статусом виконувача обовязків Генерального прокурора України ОСОБА_2, в якому просив визнати як дії наданої письмової інформації першого заступника Генерального прокурора України № 11/1-31154-09 від 14.08.2009 року, № 11/1-31154-09 від 27.08.2009 року протиправною бездіяльністю, що містить ознаки службового недбальства, службового підроблення, приховування злочину катування ОСОБА_1 з метою приховування в тому числі факту корупції в системі органів прокуратури України; зобовязати відповідача надати позивачу в повному обсязі обєктивну та письмову інформацію, що ґрунтується виключно на беззаперечних доказах, законі та стосується питання повноважності ОСОБА_3, як старшого слідчого слідчого відділу прокуратури м. Івано Франківська з 18.07.2005 року, на підставі якої вчинити дії щодо притягнення до відповідальності так званого старшого слідчого слідчого відділу прокуратури м. Івано Франківська ОСОБА_3, прокурора цієї ж прокуратури ОСОБА_4, колишнього прокурора Івано-Франківської області Юрченка Ю.В., нинішнього прокурора Івано-Франківської області Вирсти Т.П., вжити заходів до виконання та виконати вимоги окремої постанови судді місцевого суду Богородчанського району Івано-Франківської області ОСОБА_5 взагалі, про постановлення окремої ухвали Генеральному прокурору України ОСОБА_6, про наявність підстав притягнення першого заступника Генерального прокурора України ОСОБА_2 до відповідальності за ознаками, передбаченими ст. ст. 366, 367, 396 КК України, п. «г» ч. 1, 3 ст. 5 Закону України «Про боротьбу з корупцією» та про взяття виконання рішення в цьому позові під судовий контроль.

В ході розгляду справи судом першої інстанції, позивач подав клопотання про збільшення позовних вимог (а.с. 30), згідно якого просив визнати незаконним Положення про організацію роботи з молодими спеціалістами в органах прокуратури, яке затверджене наказом Генерального прокурора України від 05.07.2001 року.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2009 року відмовлено в задоволенні клопотання про збільшення позовних вимог, викладених в додатковому адміністративному позові, поданому до суду першої інстанції 28.10.2009 року (а.с. 41-42).

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2010 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 від 23.11.2009 року (а.с. 53) в частині доповнення третьої позовної вимоги.

Окрім того, 26.01.2010 року позивачем подано клопотання про виключення з тексту адміністративного позову позовних вимог та обґрунтувань.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 травня 2010 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на те, що оскаржувана постанова як юридичний та правозастосовний документ не може залишатись в законній силі, підлягає лише скасуванню з постановленням нового судового рішення логічного, яке відображає усі обставини по справі, досліджені по кожній обставині належних та допустимих доказів, на які повністю правильно та неупереджено застосовано норми матеріального права, які їм відповідають, із в тому числі урахуванням, що в питаннях спору застосуванню підлягає як процесуальна норма і п. 2 ч. 1 ст. 18 КАС України адміністративний суд має обовязок оцінити дії ОСОБА_2 через дослідження становища на публічній службі ОСОБА_3, просить постанову від 20 травня 2010 року Івано-Франківського окружного адміністративного суду в справі № 2а-2421/9/0970 про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до Першого заступника Генерального прокурора України ОСОБА_2, в тому числі в статусі виконувача обовязків Генерального прокурора України скасувати, постановити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1, що поставлені на вирішення перед судом першої інстанції (з урахуванням їх мотивованого в судових дебатах зменшення).

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що слідчим органів прокуратури України є і може бути виключно особа, якій присвоєно класний чин, а тому суд неправосудно погоджується з ОСОБА_2, що 18.07.2005 року наказом Прокурора Івано-Франківської області Піварчука А.М. правомірно призначено на посаду старшого слідчого слідчого відділу прокуратури м. Івано-Франківська, не визнає в цій частині дію ОСОБА_2 протиправною як таку, яка не відповідає чинному законодавству. Також вважає неправомірним покликання відповідача, що при розгляді кримінальної справи по обвинуваченню позивача ОСОБА_1 у скоєнні злочину, місцевий та апеляційний суди не встановили порушень чинного законодавства щодо процесуального статусу ОСОБА_3, адже кримінальне судочинство не має ні повноважень, ні задач на вирішення спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, бо компетенція по таких спорах є за адміністративними судами.

Згодом апелянт змінив апеляційну скаргу в частині додаткового правового обґрунтування вимог апеляційної скарги, зокрема зазначає, що ст.17 Закону України «Про прокуратуру» не визначала і не визначає повноважень слідчого прокуратури, який безумовно є посадовою особою органів прокуратури України, бо ці повноваження визначає (підтверджує) виключно лише посвідчення посадової особи органів прокуратури України.

18 вересня 2010 року ОСОБА_1 подав додаткову апеляційну скаргу, якою змінив вимоги апеляційної скарги, а саме: просив постанову від 20 травня 2010 року Івано-Франківського окружного адміністративного суду в справі № 2а-2421/09/0970 про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до першого заступника Генерального прокурора України, в тому числі в статусі виконувача обовязків Генерального прокурора України ОСОБА_2 про визнання дій від 14.08.2009 р.№ 11/1-31154-09, від 27.08.2009 р. № 11/1-31154-09 протиправною бездіяльністю скасувати, прийняти нову постанову про визнання дій від 14.08.2009 р. № 11/1-31154-09, від 27.08.2009 р. № 11/1-31154-09 колишнього першого заступника Генерального прокурора України в тому числі зі статусом виконувача обовязків Генерального прокурора України ОСОБА_2 на звернення ОСОБА_1 протиправною бездіяльністю, зобовязати новопритягнутого в справу відповідача першого заступника Генерального прокурора України вирішити скаргу ОСОБА_1 від 05.08.2009 року в спосіб призначення службового розслідування дій та діянь щодо ОСОБА_1 колишнього першого заступника Генерального прокурора УкраїниВинокурова С., а також дій та діянь так званого старшого слідчого відділу прокуратури міста Івано-Франківська ОСОБА_3, прокурора цієї ж прокуратури ОСОБА_4, прокурора Івано-Франківської області Вирсти Т.П. відповідно до вимог інструкції, затвердженої наказом Генеральної прокуратури України від 21.02.2001 р. № 69 «К», в тому числі зобовязати прийняти до виконання та виконати окрему постанову від 10.07.2007 року судді Богородчанського районного суду Івано-Франківської області (як таку, що повною мірою зачіпає інтереси ОСОБА_1В.), що не виконана дотепер її адресатом прокурором Івано-Франківської області Гошовським М.І., а також вирішити питання судових витрат по названій справі ОСОБА_1, прийняти під судовий контроль виконання судового рішення в даній судовій справі, бо однозначно воно не може бути звернуто до примусового виконання органом ДВС.

Позивач в судове засідання не прибув, подав клопотання про розгляд справи без його участі, представник відповідача в судове засідання не прибув, хоча належним чином був повідомлений про час, місце та дату апеляційного розгляду, тому на підставі ч.4 ст.196 КАС України, такий проведено у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що така не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно з ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про прокуратуру» прокурор розглядає заяви і скарги про порушення прав громадян та юридичних осіб, крім скарг, розгляд яких віднесено до компетенції суду.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 подано інформаційний запит до Генеральної прокуратури України, датований 29.07.2009 року та отриманий 13.08.2009 року щодо надання наступної інформації: коли ОСОБА_3 одержав диплом про вищу юридичну освіту; коли прийняв присягу працівника прокуратури; коли відповідно до наказу Генеральної прокуратури України від 16.03.2000 року № 47 був призначений на посаду слідчого в прокуратуру м. Івано-Франківська зі строком стажування до одного року і ким, а також до якого часу він мав правовий статус відповідно до Положення, затвердженого Генеральною прокуратурою України від 23.09.1992 року (пункт 19), виконувача обовязків слідчого; коли ОСОБА_3 одержав атестаційний висновок (а такий може бути не раніше шести місяців від дня початку стажування) про пригідність бути слідчим в прокуратурі м. Івано-Франківська; коли прокурор Івано-Франківської області (і який ОСОБА_7 чи ОСОБА_5І.) видав наказ про призначення на посаду слідчого слідчого відділу прокуратури м. Івано-Франківська ОСОБА_3

У відповідь на вказаний запит Першим заступником Генерального прокурора України ОСОБА_2 надано відповідь від 14.08.2009 року за № 11/1-31154-09, згідно якої позивача повідомлено, що ОСОБА_3, після закінчення у 2005 році юридичного факультету Львівського національного університету ім. І. Франка отримав повну вищу юридичну освіту. Наказом прокурора Івано-Франківської області від 18.07.2005 року його правомірно призначено на посаду старшого слідчого слідчого відділу прокуратури міста Івано-Франківська. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про прокуратуру» ОСОБА_3 з дня призначення набув процесуальних повноважень слідчого, а тому йому було доручено розслідування згаданої позивачем кримінальної справи. Стажування ОСОБА_3 проводилось з метою оволодіння ним всіма напрямками прокурорської діяльності. При розгляді кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_1 у скоєнні злочину, місцевий та апеляційний суди не встановили порушень чинного законодавства щодо процесуального статусу слідчого Піварчука А.М.

Також ОСОБА_1 подано до Генеральної прокуратури України, скаргу від 05.08.2009 року, отриману 13.08.2009 року, в якій просить надати інформацію щодо дати одержання ОСОБА_3 вищої юридичної освіти та його призначення на посаду слідчого за статусом виконуючого обовязки слідчого та строком стажування шести місяців; дати прийняття ОСОБА_3 присяги працівника прокуратури; коли ОСОБА_3 пройшов атестацію та одержав атестаційний висновок про пригідність бути слідчим в органах прокуратури.

На вказану скаргу ОСОБА_1 надано відповідь за підписом в.о. Генерального прокурора України ОСОБА_2, якою повідомлено, що ОСОБА_3 після отримання ним повної вищої юридичної освіти наказом прокурора Івано-Франківської області від 18.07.2005 року правомірно було призначено на посаду старшого слідчого слідчого відділу прокуратури міста Івано-Франківська, а кримінальну справу стосовно заявника він прийняв до свого провадження 05.08.05 р. Судовими інстанціями при розгляді зазначеної кримінальної справи, а також перевіркою законності її розслідування будь-яких порушень процесуального законодавства не виявлено, про що заявнику раніше неодноразово повідомлялося. Підстав для притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_5, не вбачається, про що заявнику також повідомлялося.

В силу ч. 2 ст. 28, ч. ч. 1, 2 ст. 30, ст. 23 Закону України «Про інформацію» за режимом доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Інформація з обмеженим доступом за своїм правовим режимом поділяється на конфіденційну і таємну. Конфіденційна інформація - це відомості, які знаходяться у володінні, користуванні або розпорядженні окремих фізичних чи юридичних осіб і поширюються за їх бажанням відповідно до передбачених ними умов. Інформація про особу - це сукупність документованих або публічно оголошених відомостей про особу. Основними даними про особу (персональними даними) є: національність, освіта, сімейний стан, релігійність, стан здоров'я, а також адреса, дата і місце народження. Джерелами документованої інформації про особу є видані на її ім'я документи, підписані нею документи, а також відомості про особу, зібрані державними органами влади та органами місцевого самоврядування в межах своїх повноважень. Забороняється збирання відомостей про особу без її попередньої згоди, за винятком випадків, передбачених законом. Кожна особа має право на ознайомлення з інформацією, зібраною про неї. Інформація про особу охороняється Законом.

Виходячи з системного аналізу зазначених правових норм, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що інформація, яку позивач ОСОБА_1 витребовував від відповідача є власне персональними даними про особу ОСОБА_8, тобто конфіденційною інформацією, в звязку з чим є інформацією з обмеженим доступом.

Відповідно до ч. ч. 2, 3, 6 ст. 31 Закону України «Про інформацію» державні органи та організації, органи місцевого самоврядування, інформаційні системи яких вміщують інформацію про громадян, зобов'язані надавати її безперешкодно і безкоштовно на вимогу осіб, яких вона стосується, крім випадків, передбачених законом, а також вживати заходів щодо запобігання несанкціонованому доступу до неї. У разі порушень цих вимог Закон гарантує захист громадян від завданої їм шкоди використанням такої інформації. Забороняється доступ сторонніх осіб до відомостей про іншу особу, зібраних відповідно до чинного законодавства державними органами, організаціями і посадовими особами. Необхідна кількість даних про громадян, яку можна одержати законним шляхом, має бути максимально обмеженою і може використовуватися лише для законно встановленої мети.

Згідно з ч. 11 ст. 30 Закону України «Про інформацію» інформація з обмеженим доступом може бути поширена без згоди її власника, якщо ця інформація є суспільно значимою, тобто якщо вона є предметом громадського інтересу і якщо право громадськості знати цю інформацію переважає право її власника на її захист.

Відтак, за змістом інформації, наданої відповідачем в листах № 11/1-31154-09 від 14.08.2009 року та № 11/1-31154-09 від 27.08.2008 року ним дотримано вимог ч. 11 ст. 30 Закону України «Про інформацію», зокрема щодо поширення без згоди особи, якої стосується інформація в обсязі наданому позивачу з врахуванням положень вказаної норми Закону.

Також судом не встановлено порушення відповідачем строку розгляду звернень позивача, встановлених законодавством.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією та Законами України, а тому неправомірності в діях ОСОБА_2 першого заступника Генерального прокурора України не вбачається, і відтак в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено обґрунтовано.

Щодо заявленого ОСОБА_1 клопотання про залучення до участі в справі в якості співвідповідача посадової особи, яка на сьогоднішній день займає посаду першого заступника Генерального прокурора України та доповнення позовної вимоги щодо зобовязання такого призначення службового розслідування дій та діянь щодо ОСОБА_1 колишнього першого заступника Генерального прокурора України ОСОБА_2, то колегія суддів відмовляє в задоволенні такого, оскільки в силу вимог ст. 52 Кодексу адміністративного судочинства України повноваженням залучення другого відповідача наділений виключно суд першої інстанції та відповідно до ч. 4 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги, що не були заявлені в суді першої інстанції

З врахуванням наведеного вище, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який повно і правильно встановив обставини справи, обґрунтовано і підставно відмовив в задоволенні позову та прийняв судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене, керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, п.1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 травня 2010 року у справі № 2а-2421/09/0970 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя В.М. Каралюс

суддя І.Я. Олендер

суддя В.З. Улицький

Повний текст ухвали виготовлено 22.10.2010 р.