Справа № 2а-1735/09/0970
Суддя: Каралюс В.М.
Дата ухвалення: 2010-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

2а-1735/09/0970

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2010 р.

Справа № 4133/10

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді Каралюса В.М.

Суддів Олендера І.Я. , Шавеля Р.М.

при секретарі судового засідання Балко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в м.Івано-Франківську на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.12.2009 року по справі за позовом Приватного підприємства «Маррос» до Державної податкової інспекції в м.Івано-Франківську, Головного управління Державного казначейства України в Івано-Франківській області про скасування податкових повідомлень-рішеннь,-

ВСТАНОВИЛА:

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ПП «Маррос» бюджетну заборгованість з податку на додану вартість за квітень-серпень, листопад 2008 року в розмірі 247356 грн. та стягнуто в користь позивача суму судового збору 1700 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Також суд, враховуючи зібрані по справі письмові докази прийшов до висновку, що загальна сума бюджетної заборгованості по відшкодуванню податку на додану вартість становить 247356 грн.

З цією постановою не погодився апелянт ДПІ в м.Івано-Франківську, яка звернулась до суду з апеляційною скаргою та просить скасувати постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.12.2009 року, мотивуючи свої вимоги порушеннями судом норм матеріального та процесуального право, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Апелянт покликається на те, що позивач протягом тривалого часу мав господарські зв’язки з контрагентами постачальники яких систематично не сплачували податки, діяльність яких має ознаки фіктивного підприємництва, оскільки такі подавали звітність про відсутність господарської діяльності, за юридичною адресою не знаходились, на момент здійснення правовідносин не мали належного обсягу правоздатності.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши та дослідивши матеріали справи приходить до переконання, що апеляційна скарга є підставна і підлягає до задоволення з слідуючих міркувань.

Судом першої інстанції в ході судового розгляду встановлено, що ПП «Маррос» у відповідності із свідоцтвом № 12885801 яке видане 31.10.2005 року є платником податку на додану вартість.

Суд, в оскаржуваній постанові прийшов на думку колегії суддів до хибного висновку, що у відповідності до актів перевірок податковим органом підтверджено суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість за період 2007-2008 рік в загальній сумі 247356 грн.

З матеріалів справи вбачається, що ДПІ в м.Івано-Франківську зроблено запити по кожному контрагенту позивача по взаєморозрахунках, акти перевірок є наявні в матеріалах справи.

Перевірками встановлено, що в листопаді 2006 року та в лютому 2007 року контрагенти позивача, які повинні були сплатити суму податку на додану вартість по ланцюгу ПП «Маррос» - ПП «Промагростиль» - ТзОВ «Інжиром ЛТД» постачальник у другій ланці ТзОВ «Інжиром ЛТД» до податкової інспекції звітувалось про відсутність фінансово-господарської діяльності, за юридичною адресою не знаходиться.

В лютому, березні 2008 року по ланцюгу ПП «Маррос» - ТзОВ ТПК «Інтер-Трейд-Компані» - ТзОВ «Дах-Буд-Україна» - ПП «Юнікс» постачальник у третій ланці ПП «Юнікс» Господарським судом Миколаївської області 12.06.2008 року визнано банкрутом, на момент вчинення оподатковуваних операцій печатка підприємства була знищена, фінансово-господарські документи були передані до архіву.

Отже , колегія суддів приходить до переконання, що позивач протягом тривалого часу мав господарські відносини з контрагентами постачальники яких систематично не сплачували податки та діяльність яких має ознаки фіктивного підприємництва і дана обставина стверджується матеріалами справи, зокрема актами перевірок які представлені відповідачем.

Колегія суддів вважає, що в справі встановлено, що постачальники позивача мали господарські зв’язки з суб’єктами підприємницької діяльності, які належним чином не сплачували податки до бюджету, звітували перед податковим органом про відсутність господарських операцій, реально не мали господарських відносин між собою по поставці товарів, кінцевим покупцем яких став позивач, а тому виходячи з вимог п.1.8, статті 1, підпункту 7.4.1, пункту 7.4, підпункту 7.7.5, пункту 7.7.статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» суми податку на додану вартість у складі податкового кредиту не можуть враховуватися для визначення сум бюджетного відшкодування.

На думку колегії суддів суд першої інстанції вищевказаних обставин не врахував, а тому прийшов до невірних висновків по справі, частково задоволивши позовні вимоги позивача.

Згідно ст..202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є:

1) неповне з’ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення норм матеріального або процесуального права.

Доводи апеляційної скарги є обґрунтованими і підставними, підтвердженими матеріалами справи вони заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, оскаржувана постанова прийнята з порушеннями норм матеріального права, а тому оскаржувану постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду слід скасувати та прийняти нову постанову, якою в позові позивачу відмовити повністю з вищенаведених міркувань.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст. 195, ст. 196, п.3 ч.1 ст.198,ч.1 п.3,4 ст. 202, ст. 205, ст. 207, ст. 254 КАС України, колегія суддів, -

Головуючий суддя Каралюс В.М.

Судді Олендер І.Я. , Шавель Р.М.

< Текст >