Справа № 808/9482/13-а
Суддя: Прокопчук Т.С.
Дата ухвалення: 2015-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

01 жовтня 2015 рокусправа № 808/9482/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Прокопчук Т.С.

суддів: Божко Л.А. Лукманової О.М.

за участю секретаря судового засідання: Сонник А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 16 червня 2014 року по справі

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Комунарському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області про скасування податкових повідомлень - рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2) звернувся до суду з позовом до відповідача Державної податкової інспекції у Комунарському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області (далі - ДПІ у Комунарському районі м. Запоріжжя), в якому просить визнати протиправними та скасувати винесені відповідачем 15.11.2013 року податкове повідомлення - рішення № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб в сумі 228 142, 66 грн., з яких за основним платежем в сумі 182 106, 13 грн., штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 46 036, 53 грн.; податкове повідомлення - рішення № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 503 177, 50 грн., з яких за основним платежем в сумі 402 542 грн., штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 100 635, 50 грн.; податкове повідомлення - рішення № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 12772,34 грн., з яких за основним платежем в сумі 11915,29 грн. , штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 857,05 грн.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 16.06.2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, ФОП ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального права та правової оцінки обставин у справі, суд приходить до висновку що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Матеріалами справи підтверджено, що в період з 07.10.2013 року по 18.10.2013 року ДПІ у Комунарському районі м. Запоріжжя проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_2 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.10.2010 року по 31.12.2012 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного і та іншого законодавства за період з 01.10.2010 року по 31.12.2012 року, за результатами якої складено акт № 582/08-27-17-02- від 01.11.2013 року.

Відповідно до викладених в акті перевірки висновків позивачем порушено приписи п. 177.2 ст. 177 ПК України, підприємець включив до складу валових витрат суми за придбаний товар, який відповідно до даних перевірки не приймав участь у господарській діяльності, та на кінець перевіряємого періоду відсутній у залишках товарних запасів, що призвело до заниження сплати податку з доходів фізичних осіб на суму 182 106,13 грн. за 2011, 2012 рік.;

п. 198.3, п. 198.4 ст. 198 ПК України, що призвело до заниження податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 402 542 грн., за лютий - грудень 2011 року, січень - грудень 2012 року;

п. 1 ч. 2 ст. 6, ч. 11 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», що призвело до заниження зобов'язання з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 11 915,29 грн. за 2011, 2012 рік.

На підставі акту перевірки відповідачем 15.11.2013 року винесені

податкове повідомлення - рішення № , яким ФОП ОСОБА_2 збільшено суму грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб в сумі 228 142, 66 грн., з яких за основним платежем в сумі 182 106, 13 грн., штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 46 036, 53 грн.;

податкове повідомлення - рішення № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 503 177, 50 грн., з яких за основним платежем в сумі 402 542 грн., штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 100 635, 50 грн.;

податкове повідомлення - рішення № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 12 772,34 грн., з яких за основним платежем в сумі 11 915,29 грн., штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 857,05 грн.

Не погодившись з зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями позивач оскаржив їх в судовому порядку.

Відповідно до висновків Акту перевірки позивач не мав підстав для віднесення до складу валових витрат у 2011 році суми 76 756,33 грн., у 2012 році суми 105 349,8 грн., у зв'язку із тим що придбаний ФОП ОСОБА_2 товар не був використаний у власній господарській діяльності та на кінець перевіряємого періоду відсутній у залишках товарних запасів.

Згідно із п. 177.2. ст. 177 ПК України об'єктом оподаткування фізичних осіб-підприємців є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно п. 177.4. ст. 177 ПК України до переліку витрат фізичних осіб-підприємців, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

За приписами пп.139.1.9 п.139 ст.139 ПК України витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, не включаються до складу витрат.

Судом першої інстанції встановлено, що основним видом господарської діяльності ФОП ОСОБА_2 є надання послуг з перевезення вантажів вантажним автомобільним транспортом.

З метою забезпечення надання даних послуг ФОП ОСОБА_2 взяті в оренду 6 вантажних автомобілів, придбано у 2011, 2012 роках дизельне паливо у кількості 251 521,99 літрів та автозапчастини, що підтверджуються первинними бухгалтерськими документами, оформленими згідно вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-XIV, а саме: податковими накладними, актами прийому - передачі товару, платіжними документами.

Із матеріалів справи видно, що позивач придбане дизельне паливо використав у власній господарській діяльності з перевезення вантажів, а запчастини використав для ремонту орендованих автотранспортних засобів, що свідчить про реальність здійснення позивачем фінансово-господарської діяльності, та правомірність віднесення витрат на придбання товару до складу витрат,пов'язаних з господарською діяльністю - отриманням доходів.

В силу викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що позивач правомірно включив до складу валових витрат у 2011, 2012 роках суми вартості придбаних товарів, а тому відповідачем безпідставно донараховано позивачу податок на доходи фізичних осіб за основним платежем, штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 228 142, 66 грн. за податковим повідомленням - рішенням № від 15.11.2013 року.

Згідно пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до приписів п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2. ст. 198 ПК України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів (послуг), на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п. 201.6, 201.10 ст. 201 ПК України).

Згідно вищевказаних норм, ПК України встановлено вичерпний перелік документів (податкова накладна, митна декларація, товарний чек, інший платіжний чи розрахунковий документ), на підставі яких у платника податків виникає право на включення відповідних сум до податкового кредиту.

Пунктами 201.8. та 201.9. ст. 201 ПК України встановлено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому ст. 183 цього Кодексу. Не дає права на віднесення сум податку до податкового кредиту податкова накладна, виписана платником, звільненим від сплати податку за рішенням суду, після набрання чинності таким рішенням суду.

Таким чином, витрати для цілей визначення податкового кредиту мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем до складу податкового кредиту правомірно віднесено суму податку на додану вартість в розмірі 402 542 грн. по виписаним контрагентами податковими накладними за період лютий - грудень 2011 року, січень - грудень 2012 року, а тому винесене відповідачем податкове повідомлення - рішення № від 15.11.2013 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем, штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 503 177, 50 грн. є неправомірним та підлягає скасуванню.

У відповідності до п.4 ч.1 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 2464-VІ від 08.07.2010 року (далі - Закон № 2464-VІ), платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Згідно з п.п.1, 4 ч.2 ст. 6 Закону № 2464-VІ платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, подавати звітність до територіального органу Пенсійного фонду у строки, в порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом за погодженням з відповідними фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування та центральним органом виконавчої влади у галузі статистики.

В той же час, відповідно до ч.2-4 ст.25 Закону № 2464-VI, у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, у перевірений період часу позивачем вчасно та у повному обсязі сплачений єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податковим органом вимога про сплату недоїмки по єдиному внеску не виносилась та позивачу не направлялась, що свідчить про відсутність підстав для донарахування позивачу єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та застосування штрафних санкцій в сумі 12772,34 грн. за оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням № від 15.11.2013 року.

Оскільки відповідачем не доведено правомірність своїх дій та їх відповідність нормам діючого законодавства України згідно приписів ч.2 ст.71 КАС України, суд апеляційної інстанції вважає, що винесені відповідачем 15.11.2013 року податкові повідомлення-рішення № , № , № є неправомірними та підлягають скасуванню.

В силу викладеного колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, постанова прийнята з порушенням норм матеріального права, що є підставою для скасування судового рішення та прийняття нової постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ч.3 ст.198, ст. ст. 202, 205, 207 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 16 червня 2014 року - скасувати та прийняти нову постанову.

Позовні вимоги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати прийняті Державною податковою інспекцією у Комунарському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області 15.11.2013 року податкові повідомлення - рішення № , № , № .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий: Т.С. Прокопчук

Суддя: Л.А. Божко

Суддя: О.М. Лукманова