Справа № 804/2381/15
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2015-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2015 рокусправа № 804/2381/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередниченко В.Є.,

суддів: Коршуна А.О., Панченко О.М.,

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську адміністративну справу за апеляційною скаргою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Дніпропетровську на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 березня 2015 року у справі №804/2381/15 за адміністративним позовом управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Дніпропетровську про стягнення витрат,-

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська 06 лютого 2015 року звернулося до суду з адміністративним позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Дніпропетровську, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на виплату та доставку ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві та витрати на її доставку за грудень 2014 року на загальну суму 254,48 грн.

В обґрунтування позову посилається на те, що відповідач суми пенсії та витрати на її доставку за грудень 2014 року у сумі 254,48 грн. не прийняв до заліку і не відшкодував, внаслідок чого утворилася заборгованість.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 березня 2015 року адміністративний позов задоволено повністю.

Суд стягнув з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Дніпропетровську на користь управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська витрати на виплату та доставку ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві та витрати на її доставку за грудень 2014 року на загальну суму 254 (двісті п'ятдесят чотири) грн. 48 коп.

Постанова суду мотивована тим, що витрати, понесені позивачем у зв'язку із виплатою та доставкою пенсій по інвалідності від трудового каліцтва (у тому числі й пенсій особам, які стали інвалідами від нещасного випадку на виробництві на території колишніх республік СРСР) підлягають відшкодуванню за рахунок відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Дніпропетровську.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що у відповідача відсутній обов'язок щодо відшкодування витрат на виплату та доставку ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві. Вказує на те, що у відповідача відсутні на обліку особові справи потерпілих на виробництві ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Крім того, в доводах апеляційної скарги відповідач посилається на те, що нещасний випадок, що стався з ОСОБА_2 по дорозі на роботу в приміському поїзді не є нещасним випадком на виробництві, тому за результатами розслідування було складено акт №107 про нещасний випадок, що стався по дорозі, а не акт форми Н-1, як вимагає законодавство.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що при виплаті в грудні 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання на підприємствах розташованих на території колишнього СРСР управлінням Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська понесені витрати на їх виплату та доставку на загальну суму 254 грн. 48 коп.

Стягнення з відповідача витрат понесених позивачем у зв'язку з виплатою пенсії, сплаченої особам, яким призначено пенсію по інвалідності, внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання за грудень 2014 року у розмірі 254 грн. 48 коп. є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спірні відносини між сторонами та задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність відшкодування відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Дніпропетровську витрат на виплату пенсій відповідно до п. 4 Порядку відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України 4 березня 2003 року №5-4/4

Суд апеляційної інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженої постанови, виходить з наступного.

Принципи та загальні правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян в Україні визначають Основи законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР (далі - Основи).

Статтею 1 Основ встановлено, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

Залежно від страхового випадку є такі види загальнообов'язкового державного соціального страхування: пенсійне страхування; страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням; медичне страхування; страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; страхування на випадок безробіття. Відносини, що виникають за зазначеними у частині першій цієї статті видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, регулюються окремими законами, прийнятими відповідно до цих Основ (стаття 4 Основ у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Спори, що виникають із правовідносин за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, вирішуються в судовому порядку, якщо законом не встановлено досудовий порядок їх розгляду (стаття 12 Основ).

За пенсійним страхуванням згідно з пунктом 1 статті 25 цих Основ надаються такі види соціальних послуг та матеріального забезпечення: пенсії за віком, по інвалідності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсії у зв'язку з втратою годувальника, крім передбачених пунктом 4 цієї статті; медичні профілактично-реабілітаційні заходи; допомога на поховання пенсіонерів.

Відповідно до статті 4 Основ в Україні залежно від страхового випадку є такі види загальнообов'язкового державного соціального страхування: пенсійне страхування; страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням; медичне страхування; страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; страхування на випадок безробіття; інші види страхування, передбачені законами України.

За пенсійним страхуванням згідно зі статтею 25 Основ надаються, зокрема, такі види соціальних послуг та матеріального забезпечення: пенсії за віком, по інвалідності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсії у зв'язку з втратою годувальника, крім передбачених пунктом 4 цієї статті; медичні профілактично-реабілітаційні заходи; допомога на поховання пенсіонерів.

За страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання відповідно до пункту 4 цієї статті надається, зокрема, такий вид соціальних послуг та матеріального забезпечення, як пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Частиною 4 статті 26 Основ встановлено, що якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернулася застрахована особа. При цьому неналежний страховик має право звернутися до належного страховика щодо відшкодування понесених ним витрат.

Враховуючи те, що пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсія у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання є наслідком страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, належним страховиком, тобто тим, хто має надавати застрахованій особі матеріальну допомогу чи соціальні послуги, відповідно до статті 25 Основ, є Фонд соціального страхування від нещасних випадків.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом соціального страхування від нещасних випадків і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.

За змістом частини 2 статті 2 зазначеного Закону "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону.

При цьому, право на таке забезпечення, яке встановлено в Україні, не залежить від того, в якій із колишніх республік СРСР стався нещасний випадок на виробництві з застрахованою особою або виникло професійне захворювання, пов'язане з виконанням нею трудових обов'язків.

Також суд апеляційної інстанції вважає помилковими посилання відповідача в доводах апеляційної скарги на те, що нещасний випадок, що стався з ОСОБА_2 по дорозі на роботу в приміському поїзді не є нещасним випадком на виробництві та ці обставини звільняють відповідача від відшкодування понесених позивачем витрат, оскільки в акті №107 від 07.04.1973 року зазначено, що травма отримана ОСОБА_2 необхідно вважати травмою пов'язаною з виробництвом (а.с.22).

При цьому, складення акта не в установленій формі не може позбавити особу на отримання матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг та в свою чергу вказані обставини не звільняють Фонд соціального страхування від відшкодування цих витрат.

Слід зазначити, що відсутність на обліку у відповідача особових справ потерпілих на виробництві ОСОБА_1 та ОСОБА_2 також не є підставою для звільнення останнього від відшкодування страхових витрат, оскільки пунктом 3 прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в редакції до 01.01.2015 року передбачено, що передача документів, що підтверджують право працівника на страхову виплату, інші соціальні послуги внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, а також розміри цієї виплати та послуг здійснюється підприємствами Фонду соціального страхування від нещасних випадків по акту.

Враховуючи те, що передача документів, що підтверджують право працівника на страхову виплату покладено на підприємства, суд апеляційної інстанції вважає, що відсутність на обліку у відповідача особових справ потерпілих на виробництві ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не є підставою для позбавлення цих осіб на отримання матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг та в свою чергу вказані обставини не звільняють Фонд соціального страхування від відшкодування цих витрат.

Щодо доводів відповідача викладених в апеляційної скарги на те, що у фонду відсутні підстави для прийняття до заліку сум пенсії виплачених ОСОБА_2, оскільки відсутні довідки МСЕК (ЛТЕК), встановленої форми з визначенням ступеню втрати працездатності у відсотках для визначення розміру відшкодування спричиненої шкоди ОСОБА_2, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як вбачається, з матеріалів справи ОСОБА_2 отримав каліцтво у 1973 році (а.с.22).

На момент призначення ОСОБА_2 пенсії діяла Постанова Ради Міністрів СРСР від 3 серпня 1972 року № 590 «Об утверждении Положения о порядке назначения и выплаты государственных пенсий»

Так, розділом ІІІ вищезазначеної постанови передбачено, що «пенсии по инвалидности назначаются в случае наступления инвалидности, то есть постоянной или длительной потери трудоспособности.

В зависимости от степени потери трудоспособности инвалиды подразделяются на три группы.

Инструкция по определению групп инвалидности утверждается Министерством здравоохранения СССР совместно с ВЦСПС.

Причины и группы инвалидности, а также время наступлениях инвалидности определяются врачебно-трудовыми экспертными комиссиями (ВТЭК), действующими на основании положения о них, утверждаемого в установленном порядке…».

Відповідно до пункту 2 «Положения о врачебно-трудовых экспертных комиссиях (ВТЭК)» затвердженого Постановою Президії ВЦСПС від 11.03.1963 року №299 «…на врачебно-трудовые экспертные комиссии (ВТЭК) возлагается:

- определение постоянной или длительной потери трудоспособности и установление групп инвалидности;

- установление причин инвалидности среди трудящихся;

- определение мероприятий, способствующих восстановлению трудоспособности инвалидов

(профессиональное обучение, переквалификация, восстановительное лечение, протезирование и рабочие приспособления, определение нуждаемости в мотоколяске, автомобиле с ручным управлением и другие);

- установление степени утраты трудоспособности рабочими и служащими, получившими увечье либо иное повреждение здоровья, связанное с их работой для определения размера возмещения предприятиями, учреждениями и организациями причиненного ущерба.».

Тобто, на момент отримання ОСОБА_2 трудового каліцтва для призначення йому пенсії по інвалідності у відповідності до Постанови Ради Міністрів СРСР від 3 серпня 1972 року № 590 «Об утверждении Положения о порядке назначения и выплаты государственных пенсий» достатньо було визначення групи інвалідності, а отже не зазначення у довідці ЛТЕК ступеня втрати працездатності у відсотках для визначення розміру відшкодування спричиненої шкоди не може позбавити особу на отримання пенсії по інвалідності.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому постанову суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 198, статтями 205, 206 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Дніпропетровську - залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 березня 2015 року у справі №804/2381/15 - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлений 30 жовтня 2015 року.

Головуючий В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун

Суддя: О.М. Панченко