Справа № 814/3718/15
Суддя: Біоносенко В. В.
Дата ухвалення: 2015-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 жовтня 2015 р. Справа № 814/3718/15

м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Біоносенка В.В., за участю секретаря судового засідання Кононенка Д.Ф., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1,
до за участю представників: від позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2 від відповідача: ОСОБА_3Ленінського відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції,
провизнання незаконними та скасування постанов від 17.08.2015р. , від 17.08.2015р.,
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до адміністративного суду з позовом про визнання протиправним та скасування постанов державного виконавця, якими з нього стягнуто виконавчий збір та витрати виконавчого провадження.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що йому належним чином не було доведено постанову про відкриття провадження та не надано можливість для добровільного виконання, а за таких обставин він не може нести відповідальність за невиконання зобовязання у строк, визначений державним виконавцем, для добровільного виконання.

Державний виконавець позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити. Свою позицію обґрунтував тим, що позивача було повідомлено у передбачений законом спосіб, але поштові відправлення повертались від нього без вручення. Також, позивач відмовлявся виконати добровільно зобовязання, навіть коли державний виконавець запропонував йому це зробити особисто.

Крім того, відповідач послався на те, що позивачем пропущений 10-ти денний строк для оскарження постанов державного виконавця.

Дослідив матеріали справи, вислухав представників сторін, суд встановив наступне.

17.04.13 ОСОБА_1 уклав договір фінансового лізингу №00007206 з ТОВ «Порше Лізинг Україна», відповідно до якого отримав у лізинг автомобіль Volkswagen Polo Sedan 1.6i benzin вартістю еквівалент 18476,00$, а за це був зобовязаний сплачувати щомісячні лізингові платежі в розмірі еквівалент 256,81$ (арк.спр.52).

16.06.15 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу вчинено нотаріальний напис про зобовязання повернути ОСОБА_1 ТОВ «Порше Лізинг Україна» автомобіль НОМЕР_1, вартістю 155682,75 гривень, у звязку з наявною заборгованістю зі сплати лізингових платежів (арк.спр.53).

23.06.15 державний виконавець відкрив виконавче провадження №47918546 про повернення від ОСОБА_1 ТОВ «Порше Лізинг Україна» автомобіля НОМЕР_1, вартістю 155682,75 гривень (арк.спр.9). Одночасно з цим, у постанові про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем зроблено вимогу до боржника про самостійне виконання зобовязання в строк до 30.06.15.

Зазначену постанову державним виконавцем було відправлено 25.06.15 ОСОБА_1 за адресою, зазначеною у виконавчому документі: АДРЕСА_1. Постанова не була вручена позивачу, та повернута до відділу державної виконавчої служби у звязку з відсутністю адресата.

01.07.15 державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору в сумі 15568,27 гривень, що складає 10% від вартості автомобіля НОМЕР_1, який необхідно повернути стягувачу (арк.спр.11).

06.07.15 державним виконавцем направлено на адресу боржника ОСОБА_1 вимогу про добровільне повернення автомобіля стягувачеві, але зазначена вимога також повернулась до відділу ДВС без вручення за відсутності адресата.

14.07.15 державним виконавцем оголошено розшук автомобіля НОМЕР_1 (арк.спр.12).

13.08.15 державний виконавець, разом з працівниками ДАІ УМВС та представником стягувача, розшукали ОСОБА_1 та вилучили в нього автомобіль НОМЕР_1.

17.08.15 державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій в сумі 100 гривень (арк.спр.14).

З приводу заяви відповідача щодо пропущення позивачем строків, суд виходить з того, позивач звертався до суду перший раз ще 19.08.15. Ухвалою суду від 11.09.15 його позовну заяву було повернуто, яка була надіслана 23.09.2015 р. Вже 25.09.15 позивач подав нову позовну заяву. З урахуванням цього, на думку суду, позивачем строк пропущений не був. У будь-якому випадку, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 07.07.2009 по справі «Станьйо (Stagno) проти Бельгії» зазначив, що інститут обмеження строків звернення до суду за захистом своїх прав має на меті сприяння правової визначеності, щоб звільнити суд від необхідності приймати рішення на підставі доказів, які з часом стали невизначеними та неповними. При цьому, інститут строку давності необхідно використовувати з урахуванням конкретних обставин справи, так щоб він не перешкоджав наявним у позивача засобам захисту своїх прав. Обмеження права на звернення до суду повинно бути пропорційно меті правової визначеності, у іншому випадку це буде порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини в частині права на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до ч.2 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» у постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Таким чином, єдиною умовою, необхідною для винесення постанови про стягнення виконавчого збору, законодавець зазначив невиконання боржником рішення у добровільному порядку у строк до семи днів з дня винесення постанови про відкриття провадження. При цьому, законодавець навіть не повязує це з отриманням боржником постанови про відкриття виконавчого провадження.

В судовому засіданні позивач сам підтвердив, що постійно не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, а лише періодично відвідує цю адресу. Також, з цієї адреси поверталась без вручення кореспонденція суду (арк.спр.29).

Відповідно до ч.1 ст.31 Закону України «Про виконавче провадження» боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Оскільки, державним виконавцем направлялись постанова про відкриття виконавчого провадження та вимога про добровільне виконання рішення за адресою боржника, яка зазначена у виконавчому документі, АДРЕСА_1, відповідно до ч.1 ст.31 Закону, ОСОБА_1 вважається належним чином повідомленим про необхідність виконання рішення у добровільному порядку.

Також суд критично ставиться до пояснень позивача про ненадання йому можливості для добровільного виконання рішення, оскільки навіть 13.08.15 під час вилучення в нього автомобіля він написав власноручно заяву, в якій відмовлявся виконати рішення у добровільному порядку (арк.спр.18). Більш того, вже після передачі автомобіля стягувачеві, позивач продовжує утримувати у себе ключі та технічний паспорт на автомобіль НОМЕР_1, що свідчить не на користь його бажання виконати рішення у добровільному порядку (арк.спр.17).

Відповідно до ч.4, ч.5 ст.41 Закону України «Про виконавче провадження» до витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій, належать кошти, за рахунок яких здійснено оплату: 1) перевезення, зберігання і реалізації майна боржника; 2) послуг експертів, субєктів оціночної діяльності - субєктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до провадження виконавчих дій; 3) поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум; 4) проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини; 5) розміщення оголошення в засобах масової інформації; 6) виготовлення та пересилання документів виконавчого провадження, ведення Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень; 7) інших витрат, необхідних для забезпечення належної організації виконання рішень органами державної виконавчої служби. Постанова про стягнення з боржника витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій, виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності їх примусового стягнення згідно з вимогами цього Закону. Зазначена постанова надсилається боржнику не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена ним у порядку, встановленому цим Законом.

Сума виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій, застосовані правильно.

В задоволенні позову необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Апеляційна скарга на цю постанову може бути подана до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання у повному обсязі.

Суддя В. В. Біоносенко

Відповідно до ч.3 ст.160 КАС України постанова складена у повному обсязі 30.10.15

Суддя В.В. Біоносенко