Справа № 461/11017/15-а
Суддя: Зубачик Н. Б.
Дата ухвалення: 2015-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

іменем України

"30" жовтня 2015 р. року суддя Галицького районного суду міста Львова Зубачик Н.Б., перевіривши адміністративний позов Обєднання Комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу, Представництва Американського Обєднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу до Львівської міської ради, Виконавчого комітету Львівської міської ради, Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів: Кабінет Міністрів України; Міністерство культури України; ОСОБА_1 охорони культурної спадщини Львівської обласної державної адміністрації та третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 охорони історичного середовища Львівської міської ради про визнання дій та бездіяльності протиправною та зобовязання до вчинення дій -

В С Т А Н О В И В:

Обєднання Комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу, Представництва Американського Обєднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу звернулися в суд з адміністративним позовом, в якому у п.2 прохальної частини просять визнати бездіяльність Львівської міської ради та її виконавчого комітету щодо не взяття на облік місць давніх поховань Нового Юдейського кладовища, невжиття заходів, спрямованих на організацію, обстеження та вивчення території Нового Юдейського кладовища ХІХ ст. на вул.Єрошенка у м.Львові та просять їх зобовязати виконати вимоги розпорядження КМУ №604-р від 20.07.1998 року. Також, позивачі просять визнати бездіяльність Львівської міської ради та її виконавчого комітету щодо не замовлення проекту землеустрою з організації та встановлення меж території історико-культурного призначення - «ОСОБА_2 кладовище, ХІХ ст., вул.Єрошенка», в порядку визначеному Постановою КМУ №1094 від 25.08.2004 року.

Згідно ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи, встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

У своїй позовній заяві позивачі покликаються на рішення, яке слугує підставою для замовлення проекту землеустрою з організації та встановлення меж території історико-культурного призначення.

За таких підстав, суд дійшов висновку, що п.2 прохальної частини позовної заяви необхідно залишити без розгляду, оскільки пропущено строк звернення до суду з таким позовом.

Крім того, позивачі у п.3 та п.4 прохальної частини позовної заяви просять визнати незаконними дії Львівської міської ради та Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради щодо відмови у замовленні проекту землеустрою та ненаданні дозволу Представництву Американського Об'єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу на замовлення проекту землеустрою з організації та встановлення меж території історико-культурного призначення - «ОСОБА_2 кладовище, XIX ст., вул. Єрошенка», в порядку визначеному Постановою КМУ № 1094 від 25 серпня 2004 р. та зобов'язати Львівську міську раду та її виконавчий комітет замовити розробку проекту землеустрою з організації та встановлення меж території історико-культурного призначення - «ОСОБА_2 кладовище, XIX ст., вул. Єрошенка», в порядку визначеному Постановою КМУ № 1094 від 25 серпня 2004 p.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у п.3 та п.4 прохальної частини позовної заяви у відкритті провадження в адміністративній справі належить відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

При вирішенні питань, пов'язаних із компетенцією судів у спорах, що виникають із земельних відносин, судам слід ураховувати роз'яснення, викладені в п.п. 2 і 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" (із змінами від 19.03.2010 року №2), а також Рішення Конституційного Суду України від 01.04.2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень ч.1 ст.143 Конституції України, пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу України, п.1 ч.1 ст.17 КАС України.

При цьому, суд виходить з того, що згідно зі ст.ст. 13 і 14 Конституції України, ст.ст. 177, 181, 324 і главою 30 ЦК України - земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава і територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах із метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок.

Земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК України, ст. ст. 2, 5 ЗК України).

Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК України, розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи невирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статті 116, 118, 123, 128, 131,144, 146, 147, 149, 151 ЗК України та інші).

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 3.

Окрім цього, ця позиція підтверджується постановою Верховного Суду України від 14.02.2012 року, у якій зазначається, що земельні відносини поділяються на публічні та приватні. Відповідно і спори в таких відносинах можуть бути як публічно-правовими, так і приватноправовими (цивільними, господарськими). Згідно з частиною другою статті 2 Цивільного кодексу України (далі ЦК) учасниками цивільних відносин є: держава Україна, ОСОБА_3 Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші субєкти публічного права. Територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обовязки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 172 ЦК). Міськрада у справі, яка розглядається, є субєктом цивільних правовідносин і має такий самий правовий статус, що й інші учасники цих відносин. Реалізуючи право розпорядження земельною ділянкою, що перебувала у її власності, Міськрада відповідно до статті 5 ЗК має рівні права з громадянами та юридичними особами, з якими вона вступає у відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Тобто при здійсненні повноважень власника землі відповідач є рівноправним субєктом земельних відносин, дії якого спрямовані на реалізацію права розпоряджатися землею. У цьому випадку відсутня підпорядкованість одного учасника земельних правовідносин (Товариство) іншому (Міськрада), яка має місце під час здійснення органом місцевого самоврядування владних управлінських функцій. При цьому звертають увагу на те, що згідно з частиною четвертою статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Ці положення Основного Закону кореспондуються з пунктом в статті 5 ЗК, згідно з яким земельне законодавство базується на принципі невтручання держави у здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом. Відповідно до частини шостої статті 319 ЦК держава не втручається у здійснення власником права власності. Тобто пряме адміністрування з боку органів влади є неприпустимим. Зазначається, що правовідносини, які склалися між сторонами, стосуються права та підстав набуття права власності на спірну земельну ділянку. Міськрада як власник землі вільна у виборі субєкта щодо надання йому цього права в порядку, встановленому законом. Водночас, відповідач владних управлінських функцій не здійснював і субєктом владних повноважень у цих відносинах не був.

Як вбачається зі змісту заявленого позову, предметом спору є визнання дії щодо відмови у замовленні проекту землеустрою та ненаданні дозволу на замовлення проекту землеустрою з організації та встановлення меж території історико-культурного призначення «ОСОБА_2 кладовище, ХІХ ст., вул.Єрошенка», а також зобовязання замовити розробку проекту землеустрою з організації та встановлення меж території історико-культурного призначення «ОСОБА_2 кладовище, ХІХ ст., вул.Єрошенка», у звязку з чим, незважаючи на участь у спорі суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК України такий спір розглядається в порядку цивільного судочинства.

Згідно зі ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а відповідно до правила ч.1 ст.15 цього ж Кодексу суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Частиною 1 статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.109 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, оскільки між сторонами даної справи відсутній спір у сфері публічно-правових відносин, у відкритті провадження у справі в частині вимог, які містяться у пунктах 3 та 4 прохальної частини позову необхідно відмовити.

Оскільки суд відмовляє у відкритті провадження у справі, сплачена сума судового збору підлягає поверненню позивачам в порядку п.3 ч.1 ст.7 ЗУ «Про судовий збір.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.2, 3, 17, 99, 100, п.1 ч.1 ст.109 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Пункт 2 прохальної частини позовної заяви Обєднання Комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу, Представництва Американського Обєднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу до Львівської міської ради, Виконавчого комітету Львівської міської ради, Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів: Кабінет Міністрів України; Міністерство культури України; ОСОБА_1 охорони культурної спадщини Львівської обласної державної адміністрації та третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 охорони історичного середовища Львівської міської ради про визнання дій та бездіяльності протиправною та зобовязання до вчинення дій залишити без розгляду.

За пунктами 3 та 4 прохальної частини позовної заяви Обєднання Комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу, Представництва Американського Обєднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу до Львівської міської ради, Виконавчого комітету Львівської міської ради, Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів: Кабінет Міністрів України; Міністерство культури України; ОСОБА_1 охорони культурної спадщини Львівської обласної державної адміністрації та третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 охорони історичного середовища Львівської міської ради про визнання дій та бездіяльності протиправною та зобовязання до вчинення дій відмовити у відкритті провадження.

Повернути Представництву Американського Обєднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу суму судового збору в розмірі 3654,00 грн., яка сплачена згідно квитанції №613 від 27 жовтня 2015 року за подання адміністративного позову до суду на р/р № 0004, МФО 825014, код одержувача: 37444255, Банк отримувача ГУ ДКСУ у Львівській області, отримувач: УДКСУ у Галицькому районі м.Львова.

Розяснити позивачам право на звернення до Галицького районного суду м.Львова з аналогічними позовними вимогами, які викладені у пунктах 3 та 4 прохальної частини позовної заяви у порядку цивільного судочинства.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Галицький районний суд м.Львова протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя Зубачик Н.Б.