Справа № 826/17217/15
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2015-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 жовтня 2015 року № 826/17217/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Федорчука А.Б., розглянувши адміністративну справу в письмовому провадженні

за позовом ОСОБА_1

до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби

Ірпінського міського управління юстиції Тимощука Олега Миколайовича,

Деражвного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної

реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області

Євка Володимира Володимировича

про визнання протиправним та скасування рішення

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

ВСТАНОВИВ:

Позивачка, в особі ОСОБА_1 (надалі - Позивач), звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Ірпінського міського управління юстиції Тимощука Олега Миколайовича (надалі - Відповідач 1), Деражвного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області Євка Володимира Володимировича (надалі - Відповідач 2) про визнання протиправним рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області Євка Володимира Володимировича від 05.08.2015 року №23428904 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень; скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області Євка Володимира Володимировича від 05.08.2015 року №23428904 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень; визнати протиправним рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Ірпінського міського управління юстиції Тимощука Олега Миколайовича про скасування права власності на земельну ділянку, індексний номер рішення 14638046; скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Ірпінського міського управління юстиції Тимощука Олега Миколайовича про скасування права власності на земельну ділянку, індексний номер рішення 14638046.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що прийняті рішення Відповідачами є протиправними, оскільки рішення Відповідача 2 не містить посилань на конкретні обставини, які зумовили прийняття дане рішення, а Відповідач 1 протиправно вніс запис про скасування права власності Позивача на земельну ділянку.

Представники Відповідачів в судове засідання не з'явились, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином.

До суду від Відповідачів надійшли заперечення на позовну заяву та клопотання про розгля справи без їх участі.

В обґрунтування заперечень Відповідач 1 зазначає, що ним правомірно внесено запис про скасування права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, оскільки договір купівлі-продажу земельної ділянки від 24.06.2009 року №2622 не відповідає вимогам законодавства України, оскільки судом визнано недійним рішення Коцюбинської селищної ради від 25.12.2008 року №2081/25-5 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1», яке було підставою для видачі ОСОБА_4 державного акту на право власності на земельну ділянку з відміткою про перехід права власності до ОСОБА_1

Представник Відповідача 2 в обгрунтування заперечень зазначив, що, враховуючи внесений запис Відповідача 1 та рішення Ірпінського міського суду Київської області від 10.10.2013 року у справі №367/4212/13-ц, державний реєстратор прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області Євка Володимира Володимировича правомірно прийнято рішення від 05.08.2015 року №23428904 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Враховуючи, що в судове засідання не прибули представники Відповідачів, судом було прийнято рішення про розгляд справи в письмову провадженні на підставі частини шостої статті 128 КАС України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва зазначає наступне.

На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 24.06.2009 року Позивачем придбано у власність земельну ділянку у ОСОБА_4, площею 0,1500 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Представник Позивачки ОСОБА_6 30.07.2015р. звернувся з заявою для проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1 по АДРЕСА_1, до державного реєстратора прав на нерухоме майно у реєстраційну службу Ірпінського міського управління юстиції у Київської області.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київської області Євко В.В. від 05.08.2015 р. № 23428904 Позивача повідомлено про відмову у державній реєстрації прав з підстави, що згідно проведених пошуків встановлено, що заявлене право скасовано рішенням суду.

Також представником Позивача була отримана Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкту нерухомого майна, відповідно до якого вбачається, що 23.07.2014 року державним реєстратором Реєстраційної служби Ірпінського міського управління юстиції Київської області Тимощуком О.М. було скасовано право власності на земельну ділянку, індексний номер рішення: 14638046.

Позивач вважає, що рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київської області Євко В.В. від 05.08.2015 № 23428904 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень та рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Ірпінського міського управління юстиції Київської області Тимощука О.М. про скасування права власності на земельну ділянку, індексний номер рішення: 14638046 є протиправними та звернувся з відповідним позовом до суду.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про не обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації врегульовано нормами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право власності на нерухоме майно (п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 1952-IV).

Згідно ч. 5 ст. 3 Закону №1952-IV державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 19 Закону №1952-IV державна реєстрація прав проводиться на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Згідно ч. 2 ст. 9 Закону №1952-IV державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює факт відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень.

За результатами розгляду заяви про державну реєстрацію та документів, необхідних для її проведення, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або рішення про відмову в такій реєстрації.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 24 Закону №1952-IV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених ч. 9 ст. 15 цього Закону; 5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених ст. 4-2 та ч. 9 ст. 15 цьогоЗакону; 5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; 5-4) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; 5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; 6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

За наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

З аналізу викладених норм вбачається, що за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державний реєстратор може прийняти одне із таких рішень: про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, у свою чергу, приймається за умови подання заявником достатніх та належним чином оформлених документів, відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно, а також підстав для відмови у державній реєстрації.

Так, статтею 26 Закону №1952-IV передбачено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Як вбачається з Заочного рішення Ірпінського міського суду Київської області від 10 жовтня 2013 року у справі №367/4212/13-ц, суд прийшов до висновку, що рішення Коцюбинської селищної ради від 25.12.2008 року №2081/25-5 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1» ОСОБА_4 було прийнято незаконно.

Судом встановлено, що відсутні будь-які графічні документи, які б підтверджували межі селища Коцюбинське, генеральний план селища на час прийняття оспорюваного рішення не був затверджений. Так, при прийнятті оскаржуваного рішення Коцюбинською селищною радою було порушено вимоги статті 39 Земельного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Збитки, завдані власникам земельних ділянок внаслідок видання зазначених актів, підлягають відшкодуванню в повному обсязі органом, який видав акт.

Відповідно до статті 126 Земельного кодексу України (у редакції на момент укладання договорукупівлі-продажу) право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: а) цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; б) свідоцтвом про право на спадщину.

Крім того, у мотивувальній частині постанови Верховного Суду України у справі № 6-22цс15 від 11 березня 2015 року зазначено, що у разі набуття права власності на земельну ділянку за цивільно-правовою угодою воно посвідчується не державним актом, а відповідною цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, який установлений законом. Вчинення в такому разі на державному акті (визнаному судом недійсним) відмітки про відчуження земельної на підставі договору купівлі-продажу не змінює суті такого державного акта, як недійсного.

Суд звертає увагу, що Заочним рішенням Ірпинського міського суду Київської області від 10.10.2013 р. у справі №367/4212/13-ц визнано недійсним рішення Коцюбинської селищної ради від 25.12.2008 року №2081/25-5 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1», яке було підставою для видачі ОСОБА_4 державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 площею 0,15 га кадастровий номер НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 Київської області, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з відміткою про перехід права власності до ОСОБА_1 та скасувано державну реєстрацію даного державного акту.

Також, Суд звертає увагу, що Ухвалою Апеляційного суду Київської області 23 квітня 2014 року по справі № 367/4212/13-ц відмовлено у відкритті апеляційного провадження у цивільній справі, а отже заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 10 жовтня 2013 року набрало законної сили та є обов'язковим до виконання.

У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Пунктом 2 Порядку N 868, передбачено, що Державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) проводять орган державної реєстрації прав та нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно (далі - нотаріус). Орган державної реєстрації прав проводить: державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно за місцем розташування такого майна; державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно незалежно від місця розташування такого майна; облік безхазяйного нерухомого майна за місцем розташування такого майна. Якщо нерухоме майно розміщене в межах території, на якій діють два і більше органів державної реєстрації прав, державна реєстрація речових прав, облік безхазяйного нерухомого майна проводяться одним з таких органів, що обрані заінтересованою особою або уповноваженою нею особою (далі - заявник). Нотаріус, яким вчинено нотаріальну дію з нерухомим майном, проводить державну реєстрацію прав, набутих виключно у результаті вчинення такої дії. У разі коли у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном виникають речові права, що є похідними від права власності, за відсутності державної реєстрації права власності на таке майно у Державному реєстрі прав нотаріус, яким вчиняється нотаріальна дія, одночасно проводить державну реєстрацію права власності на таке майно та державну реєстрацію речового права, що є похідним від нього.

У відповідності до п. 2.1, 2.6 Порядку N 3502/5, для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав заявник подає органу державної реєстрації прав, державним реєстратором якого було проведено державну реєстрацію прав, або нотаріусу, яким проведено державну реєстрацію прав, заяву та документи, визначені цим Порядком. У разі ліквідації державної нотаріальної контори, зупинення або припинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса заява подається до органу державної реєстрації прав за місцем розташування нерухомого майна. Заява подається щодо кожного об'єкта нерухомого майна окремо. Для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу.

Отже, Відповідачем 1 правомірно внесено запис про скасування права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, оскільки в основу скасування запису слугувало заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 10 жовтня 2013 року, яке станом на 23.07.2014 року набрало законної сили.

Як наслідок, є не обгрунтованими посилання Позивача щодо прийнятого рішення про відмову у у державній реєстрації прав, прийнятого Відвпоівдачем 2, оскільки заявлене право Позивачки скасовано заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 10.10.2013 року у справі №367/4212/13-ц, яке набрало законної сили та підлягає виконанню, а отже підстав для реєстрації права власності не настало.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, суд приходить висновків про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 128, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук