Справа № 2а-1746/10/0970
Суддя: Грицюк П.П.
Дата ухвалення: 2010-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" липня 2010 р. Справа № 2a-1746/10/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Грицюка П.П.

при секретарі Бітківській Г.П.

за участю:

представника позивача: ОСОБА_1

представників відповідача: ОСОБА_2 та ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: Житлово-експлуатаційної організації №2,

до відповідача: управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську,

про визнання нечинною та скасування Вимоги про сплату боргу № Ю-112/40 від 06.04.2010р.,-

ВСТАНОВИВ:

11.05.2010 року Житлово-експлуатаційна організація №2 (надалі-позивач) звернулася в суд з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду в м. Івано-Франківську (надалі-відповідач) про скасування визнання нечинною та скасування Вимоги про сплату боргу від 06.04.2010 року № Ю-112/40.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Житлово-експлуатаційна організація №2 не погоджується з Вимогою про сплату боргу від 06.04.2010 року № Ю-112/40, посилаючись на те, що винісши вимогу про сплату боргу 06.04.2010 року , яка повинна була бути надіслана в день прийняття, позивачем вона була отримана 27.04.2010 року. Також, в даній вимозі не вказано дату набрання нею чинності, що на думку позивача, тягне за собою її недійсність. До позивача вже неодноразово виставлялися вимоги з однакових підстав.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві. Просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечили, суду пояснили, що оскаржувана вимога про сплату недоїмки прийнята та надіслана згідно чинного законодавства. Вважають позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними, просили в задоволенні позову відмовити.

Вислухавши представника позивача, представника відповідача, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних мотивів.

Як вбачається з матеріалів справи, житлово-експлуатаційна організація № 2 зареєстрована як юридична особа та відповідно до ст.14 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»являється страхувальником, який згідно ч.1 ст.15 вказаного Закону є платником страхових внесків.

Згідно п.1 ч.1 ст.19 вказаного Закону на суми фактичних витрат на оплату праці (грошового забезпечення) працівників, що включають витрати на виплату основної і додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, у тому числі в натуральній формі, які визначаються згідно з нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України "Про оплату праці", виплату винагород фізичним особам за виконання робіт (послуг) за угодами цивільно-правового характеру, що підлягають обкладенню податком на доходи фізичних осіб, а також на суми оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності, яка здійснюється за рахунок коштів роботодавця, та допомоги по тимчасовій непрацездатності, позивачем самостійно нараховано страхові внески до солідарної системи.

Відповідно до п.6 ч.2 ст.17 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»страхувальник зобовязаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Згідно ч.2 ст.106 вищевказаного Закону суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (далі - недоїмка) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Абзацом 1 ч.3 ст.106 Закону передбачено, що територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Порядок формування та направлення вимог про сплату боргу визначено Інструкцією про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженою Постановою Пенсійного фонду України за № 21-1 від 19.12.2003 року,.

В судовому засіданні встановлено, що управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську на виконання абзацу 1 ч.3 ст.106 даного Закону та п.8.3 вказаної Інструкції направлено відповідачу вимоги про сплату недоїмки від 06.04.2010 року № Ю-112/40 (а.с. 7).

Абзацом 8 п.п.8.3 п.8 даної Інструкції встановлено, що вимога вважається надісланою (врученою) юридичній особі, якщо її передано посадовій особі такої юридичної особи під підпис або надіслано листом з повідомленням про вручення.

Дана вимога житлово-експлуатаційною організацією № 2 отримана 19.04.2010 року та, що підтверджується штампом на супровідному листі про направлення вимоги (а.с. 25).

В звязку з наведеним, суд не приймає до уваги посилання представника позивача з приводу того, що оскаржувана вимога про сплату недоїмки позивачем отримана тільки 27.04.2010 року.

Суд також не приймає до уваги посилання представника позивача з приводу не зазначення дати набрання вимогою чинності з наступних підстав.

Згідно абзацу 1 п.п.8.3 п.8 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України вимога формується на підставі актів документальних перевірок та облікових даних з карток особових рахунків страхувальників за формою згідно з додатком 9 цієї Інструкції (для страхувальника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 10 цієї Інструкції (для страхувальника - фізичної особи).

Пунктом 3 вимоги про сплату боргу додатку № 9 вказаної Інструкції зазначено, що у разі несплати суми недоїмки, зазначеної в пункті один вимоги, ця вимога передається до органу державної виконавчої служби для стягнення в примусовому порядку протягом року з дати, зазначеної в пункті 4 ( дата набрання чинності вимоги про сплату боргу) вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи, вимога про сплату недоїмки від 06.04.2010 року № Ю-112/40 адресована позивачу, а не передавалася для стягнення до органу державної виконавчої служби, тому у вимозі не заповнений пункт 4, тобто не вказана дата набрання нею чинності.

В судове засідання витребувано картки особового рахунку позивача. При їх досліденні судом не встановлено розбіжностей із вказаними у вимозі сумами заборгованостей по сплаті страхових внесків (а.с. 33-50).

Наявність у позивача заборгованості по страхових внесках в сумі вказаній у вимозі на дату її винесення підтвердив також в своїх поясненнях представник позивача.

Крім того, в судовому засіданні не підтверджено доказами твердження позивача про те, що відповідачем неодноразово виставлялись вимоги з одинакових підстав.

Таким чином, оскаржувана вимога про сплату недоїмки є обґрунтованою, прийнята на підставі облікових даних з карток особового рахунку страхувальника та надіслана у встановлені законом строк.

За таких обставин в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України - з дня складення в повному обсязі шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження. Якщо постанову було проголошено у відсутності особи, яка бере участь у справі, то строк подання заяви про апеляційне оскарження обчислюється з дня отримання нею копії постанови. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до суду апеляційної інстанції через суд, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений Кодексом адміністративного судочинства України, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя: /підпис/ ОСОБА_4

Постанова складена в повному обсязі 30.07.2010 року.