Справа № 804/17824/14
Суддя: Чорна Валерія Вікторовна
Дата ухвалення: 2015-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2015 р. справа № 804/17824/14

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Чорна В.В., одноособово розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Фамільний» до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області про визнання протиправним та скасування рішення від 22.05.2014 р., та зобовязання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

30 жовтня 2014 року Публічне акціонерне товариство «Банк Фамільний» (далі ПАТ «Банк Фамільний») звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із зазначеним адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у реєстрації прав та їх обтяжень № 13255143 від 22.05.2014 р. Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, винесене державним реєстратором ОСОБА_1, а також зобовязати Реєстраційну службу Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області провести державну реєстрацію права приватної власності позивача на нежитловий будинок, що розташований у м. Дніпропетровську по вул. Карла Лібкнехта, 49.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що ПАТ «Банк Фамільний» звернувся до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції із заявою щодо здійснення державної реєстрації права власності на нежитловий будинок, розташований у м. Дніпропетровську, вул. Карла Лібкнехта, 49. Проте, відповідач своїм рішенням від 07.05.2014 р. зупинив розгляд даної заяви, надавши позивачу час для надання додаткових документів, в тому числі передавального акту на підтвердження передачі майна ПАТ «Банк Фамільний» внаслідок зміни найменування та організаційно-правової форми юридичної особи. На виконання вимог державного реєстратора, позивачем було надано заяву від 22.05.2014 р. про долучення до матеріалів реєстраційної справи додаткових документів, в тому числі витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців на підтвердження змін в організаційно-правовій формі юридичної особи. Незважаючи на це, державним реєстратором було прийнято рішення № 13255143 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 22.05.2014 р., у звязку з ненаданням позивачем всіх необхідних для реєстрації документів. Зазначене рішення позивач вважає протиправним, посилаючись на ст. 26 Закону України «Про банки та банківську діяльність», якою передбачено, що реорганізація банку може здійснюватись, в тому числі, шляхом перетворення, що виключає застосування до таких правовідносин норм законодавства щодо припинення юридичної особи. Позивач також послався на п. 5.3 постанови Національного Банку України «Про затвердження «Положення про особливості реорганізації банку за рішенням його власників» № 189 від 27.06.2008 р., яким передбачено складання передавального акту тільки у разі проведення реорганізації банку шляхом злиття та приєднання. Таким чином, позивач вважає вимогу державного реєстратора про надання передавального акту безпідставною, а також такою, що потягла необґрунтовану відмову у проведенні державної реєстрації права приватної власності позивача на вищевказаний нежитловий будинок. На підставі викладеного, позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення № 13255143 від 22.05.2014 р. Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, винесене державним реєстратором ОСОБА_1, а також зобовязати відповідача провести державну реєстрацію права приватної власності позивача на нежитловий будинок, розташований у м. Дніпропетровську, вул. Карла Лібкнехта, 49 (а.с. 3-6).

Представником відповідача за довіреністю ОСОБА_2 до суду надані заперечення на адміністративний позов, в яких він зазначив, що відповідачем здійснювався розгляд заяви позивача щодо проведення державної реєстрації права власності на нежитловий будинок, розташований у м. Дніпропетровську, вул. Карла Лібкнехта, 49. В ході розгляду заяви ПАТ «Банк Фамільний» було встановлено, що зазначену юридичну особу було створено шляхом проведення реорганізації ТОВ «Банк Фамільний» без застосуванням процедури припинення. Окрім цього, встановлено, що попередньо ТОВ «Банк Фамільний» змінювало своє найменування з ТОВ ДКББ «Донбіржбанк» та ДКББ «Донбіржбанк». Згідно п. 53 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 17.10.2013 р., для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва, у звязку з передачею у власність фізичним та юридичним особам обєктів нерухомого майна в результаті припинення (ліквідації чи реорганізації) юридичної особи або виділу з неї нової юридичної особи заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає у разі злиття, приєднання або перетворення юридичної особи передавальний акт, затверджений засновниками (учасниками) юридичної особи або органом, який прийняв рішення про таке перетворення. Зважаючи на це, державним реєстратором було зупинено розгляд заяви та витребувано у позивача додаткові документи, зокрема, передавальний акт, із встановленням пятиденного терміну на виконання даної вимоги. Проте, у встановлений строк позивачем не були надані необхідні для реєстрації документи, у звязку з чим, державним реєстратором було прийнято рішення № 13255143 від 22.05.2014 р. про відмову у державній реєстрації права приватної власності позивача на нерухоме майно. Зазначене рішення представник відповідача вважає законним та обґрунтованим, а тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 102-105).

В судове засідання 06.08.2015 року представник відповідача, повідомлений належним чином про час та місце слухання справи, не зявився, з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався, додаткових письмових пояснень та доказів по справі не надав.

Представник позивача за довіреністю ОСОБА_3 в судовому засіданні 06.08.2015 р. клопотань про витребування судом додаткових доказів, допит свідків чи проведення судових експертиз по справі не заявив, проти розгляду справи за наявними у ній доказами не заперечував.

За викладених обставин, у відповідності до ч. 6 ст. 128 КАС України, справу розглянуто без участі сторін в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

Згідно свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії А01 № 433482, Публічне акціонерне товариство «Банк Фамільний» зареєстровано виконавчим комітетом Донецької міської ради 27.12.1991 року, зміна найменування юридичної особи із зміною свідоцтва про державну реєстрацію відбулась 24.12.2009 р. (а.с. 14).

14.04.2014 р. довіреною особою ПАТ «Банк Фамільний» до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області подано заяву про державну реєстрацію прав на нежитловий будинок, що розташований у м. Дніпропетровську по вул. Карла Лібкнехта, 49, яка була прийнята за реєстраційним номером 6244024 (а.с. 128).

На підтвердження права власності на зазначений обєкт нерухомості, позивачем до Реєстраційної служби було надано копію договору купівлі-продажу нежитлової будівлі № 1 від 23.07.1998 р., згідно якого, Донецький комерційний біржовий банк «Донбіржбанк» придбав у власність нежитловий будинок, що розташований у м. Дніпропетровську, вул. Карла Лібкнехта, 49, а також протоколи зборів учасників юридичної особи, якими зафіксовано зімни в найменуванні банківської установи, та інші установчі документи, перелік яких наведено в картці прийому заяви (а.с. 155).

Рішенням Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_1 № 12904219 від 07.05.2014 р. розгляд заяви ПАТ «Банк Фамільний» про державну реєстрацію права власності на вказаний нежитловий будинок було зупинено у звязку з неподанням позивачем всіх необхідних документів.

Зокрема, в рішенні було зазначено про необхідність надання вибіркового витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців для встановлення послідовності змін найменувань та організаційно-правової форми юридичної особи, а також надання передавального акту, затвердженого засновниками (учасниками) юридичної особи, та документів, що підтверджують факт передачі такого майна юридичній особі в результаті кожної зміни найменування та зміни організаційно-правової форми (а.с. 152-154).

Рішенням Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_1 № 13255143 від 22.05.2015 р. у державній реєстрації права власності на нежитловий будинок, що розташований у м. Дніпропетровську, вул. Карла Лібкнехта, 49, було відмовлено, у звязку з неусуненням позивачем обставин, що були підставами для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви (а.с. 165).

Не погодившись з прийнятим відповідачем рішенням, позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із зазначеним адміністративним позовом.

Встановивши обставини справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Спеціальним законом, що визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна, є Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 р. № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV) .

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право власності на нерухоме майно (стаття 4).

До повноважень органу державної реєстрації прав належить, зокрема: проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень або відмова у їх реєстрації; забезпечення ведення Державного реєстру прав (пункти 1, 2 частини 1 статті 8 Закону № 1952-IV).

Державний реєстратор, згідно п.п. 1, 2 ст. 9 цього Закону, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; а також приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону № 1952-IV, реєстрація проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Частиною 4 даної статті передбачено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Згідно частини 5 цієї статті, державна реєстрація прав (надання відмови в ній) проводиться у строк, що не перевищує пяти робочих днів (крім випадків, установлених частиною сьомою цієї статті) з дня надходження до органу державної реєстрації прав заяви про таку реєстрацію і передбачених цим Законом та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до нього, документів, необхідних для її проведення.

Статтею 19 Закону № 1952-IV визначено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом, та актів прийому-передачі активів та/або зобов'язань неплатоспроможного банку приймаючому або перехідному банку, крім випадків, визначених законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Відмова у державній реєстрації прав та їх обтяжень, відповідно статті 24 Закону № 1952-IV, здійснюється у разі, якщо: подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують (пункт 4 статті); якщо після завершення пятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення (пункт 5-4 статті).

За наявності підстав для відмови в державній реєстрації, державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень. Відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, зазначених у пунктах 4, 5-2 - 5-6 частини першої цієї статті, не позбавляє заявника права повторно звернутися із заявою за умови усунення перешкод для державної реєстрації прав та їх обтяжень (ч. 2, 3 ст. 24).

Процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обовязки субєктів у сфері державної реєстрації прав визначено Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 17.10.2013 р. (далі Порядок).

Згідно п. 15 Порядку, під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями.

Відповідно до п. 16 Порядку, у разі подання документів, необхідних для проведення державної реєстрації речових прав, не в повному обсязі, державний реєстратор приймає рішення про зупинення розгляду заяви, яке містить рекомендації щодо усунення обставин, що були підставою для його прийняття. Якщо протягом пяти робочих днів після отримання заявником рішення про зупинення розгляду заяви до органу державної реєстрації прав, нотаріуса не надійшли документи, які підтверджують усунення в повному обсязі обставин, що були підставою для прийняття такого рішення, державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Пунктом 53 Порядку визначено, що для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва у звязку з передачею у власність фізичним та юридичним особам обєктів нерухомого майна у результаті припинення (ліквідації чи реорганізації) юридичної особи або виділу з неї нової юридичної особи заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає:

- у разі ліквідації юридичної особи - ліквідаційний баланс, затверджений засновниками (учасниками) юридичної особи або органом, що прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи, та письмову заяву таких осіб, яким передано нерухоме майно юридичної особи, що припиняється, про розподіл між ними такого майна або рішення відповідного органу щодо подальшого використання зазначеного майна;

- у разі злиття, приєднання або перетворення юридичної особи - передавальний акт, затверджений засновниками (учасниками) юридичної особи або органом, який прийняв рішення про злиття, приєднання або перетворення юридичної особи, та документ, що підтверджує факт передачі такого майна юридичній особі;

- у разі поділу юридичної особи або виділу з неї нової юридичної особи - розподільчий баланс, затверджений засновниками (учасниками) юридичної особи або органом, який прийняв рішення про поділ юридичної особи або виділ з неї нової юридичної особи, та документ, що підтверджує факт передачі такого майна юридичній особі.

З матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечується, що ПАТ «Банк Фамільний» звернувся до Реєстраційної служби із заявою про державну реєстрацію права власності на нежитловий будинок, розташований у м. Дніпропетровську, вул. Карла Лібкнехта, 49, право власності на який підтверджено договором купівлі-продажу № 1 від 23.07.1998 р. даної нежитлової будівлі, згідно якого, покупцем обєкту нерухомості є Донецький комерційний біржовий банк «Донбіржбанк».

Згідно позиції позивача, Донецький комерційний біржовий банк «Донбіржбанк» було реорганізовано шляхом перетворення у ТОВ Донецький комерційний біржовий банк «Донбіржбанк», а згодом - у ТОВ «Банк Фамільний», правонаступником якого, у звязку із наступним перетворенням, виступив ПАТ «Банк Фамільний».

При цьому, під час зазначеної реорганізації банківської установи, жодного разу не складався передавальний акт, оскільки, на думку позивача, ці правовідносини не були повязані із припиненням юридичної особи.

З такою позицією суд не погоджується, та зазначає наступне.

Згідно ст. 26 Закону України «Про банки і банківську діяльність» № 2121-III від 07.12.2000 р., реорганізація банку може здійснюватися шляхом злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення.

Пунктами 5.3.-5.5. Положення «Про особливості реорганізації банку за рішенням його власників», затвердженого постановою Правління Національного банку України № 189 від 27.06.2008 р., передбачено, що банк у разі проведення реорганізації шляхом злиття, приєднання складає передавальний акт. Банк у разі проведення реорганізації шляхом поділу або виділення складає розподільчий баланс. Передавальний акт/розподільчий баланс складається після проведення інвентаризації активів банку, що реорганізовується, та усунення виявлених розбіжностей, що підтверджується відповідним актом, оформленим згідно з вимогами законодавства України, і закінчення строку для пред'явлення кредиторами вимог (задоволення чи відхилення вимог кредиторів). До передавального акта/розподільчого балансу додаються розшифрування активів, зобов'язань і капіталу, які передаються банку-правонаступнику, у розрізі рахунків (додатки 7, 8). Розшифрування активів, зобов'язань і капіталу до передавального акта/розподільчого балансу здійснюються відповідно до вимог, установлених Правилами організації статистичної звітності, що подається до Національного банку України, затвердженими постановою Правління Національного банку України від 19.03.2003 р. № 124, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 07.05.2003 р. за № 353/7674. Передавальний акт/розподільчий баланс підписуються головою та членами комісії для проведення реорганізації. Підписи голови та членів комісії для проведення реорганізації повинні бути нотаріально посвідчені.

Отже, з наведених вище положень нормативно-правових актів слідує, що банк при проведенні реорганізації повинен передати на баланс реорганізованої юридичної особи (банку) всі активи банку, який було реорганізовано, шляхом оформлення передавального акту/розподільчого балансу.

Відповідно, ПАТ «Банк Фамільний» після проведення реорганізації попередніх банківських установ (ДКББ «Донбіржбанк», ТОВ ДКББ «Донбіржбанк», ТОВ «Банк Фамільний») за наявності у власності цих юридичних осіб нежитлового будинку, що розташований у м. Дніпропетровську, вул. Карла Лібкнехта, буд. 49, повинен був прийняти на баланс разом з активами цих реорганізованих банківських установ також і зазначений нежитловий будинок, шляхом оформлення відповідного передавального акту/розподільчого балансу.

Натомість, з наданих позивачем установчих документів, а саме: Статуту ПАТ «Банк Фамільний», Змін до Статуту ПАТ «Банк Фамільний», протоколів установчих зборів засновників (ПАТ «Банк Фамільний», ТОВ «Банк Фамільний», ТОВ ДКББ «Донбіржбанк»), не вбачається наявності у власності банку нежитлового будинку, що розташований у м. Дніпропетровську, вул. Карла Лібкнехта, 49. Правовстановлюючі ж документи на зазначений будинок, надані позивачем, підтверджують лише факт його придбання та реєстрації у 1998 році за Донецьким комерційним біржовим банком «Донбіржбанк».

Під час розгляду справи, судом на адресу позивача було направлено запит про надання документів, що підтверджують правонаступництво позивача за Донецьким комерційним біржовим банком «Донбіржбанк», а також документів щодо наявності (або відсутності) перебування зазначеного обєкта нерухомого майна, станом на час розгляду справи, на балансі ПАТ «Банк «Фамільний». Проте, позивачем в судовому засіданні підтверджено лише факт проведення реорганізації Донецького комерційного біржового банку «Донбіржбанк» через ТОВ ДКББ «Донбіржбанк» та ТОВ «Банк Фамільний» у ПАТ «Банк фамільний», без надання документів на підтвердження наявності на балансі позивача нежитлового будинку, розташованого за вказаною адресою.

Під час розгляду справи, судом також було зроблено запит до відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції про надання документів щодо реєстрації права власності на зазначений обєкт нерухомого майна станом на час розгляду справи, а також щодо наявності (або відсутності) заборон (інших обмежень) на відчуження вказаного обєкта нерухомого майна.

Згідно інформації, наданої Реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції на даний запит, по обєкту нерухомого майна, що розташований у м. Дніпропетровську, вул. Карла Лібкнехта, будинок 49, зареєстровано право приватної власності на квартири № 12, № 2, № 11, № 14, № 5а, № 1, № 13, № 2а, № 4а, № 8, № 7, № 7а, № 12 за фізичними та юридичними особами, в тому числі з установленням обтяжень, які виключають можливість їх відчуження (а.с. 117-124).

Разом з цим, технічна документація на вказаний обєкт нерухомого майна, надана позивачем, датована 22.07.1998 р. (а.с. 133-141), у звязку з чим неможливо встановити, чи входять зазначені вище квартири, що перебувають на даний час у приватній власності інших осіб, до складу обєкта нежитлового будинку по вул. Карла Лібкнехта, 49 в м. Дніпропетровську, право власності на який намагається зареєструвати за собою позивач.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, з урахуванням вимог законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що у відповідача були всі підстави під час розгляду заяви про реєстрацію права приватної власності на нежитловий будинок, що розташований у м. Дніпропетровську по вул. Карла Лібкнехта, 49, зупинити її розгляд та зобовязати позивача надати вибірковий витяг з Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців для встановлення послідовності змін найменувань та організаційно-правової форми юридичної особи, а також надати передавальний акт, затверджений засновниками (учасниками) юридичної особи та документи, що підтверджують факт передачі такого майна юридичній особі в результаті кожної зміни найменування та зміни організаційно-правової форми.

Відповідно, суд приходить до висновку про наявність у відповідача підстав для відмови у державній реєстрації права власності на даний обєкт нерухомого майна у звязку з неусуненням позивачем обставин, що стали підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви.

З огляду на викладене, підстави для задоволення позову відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ч. 6 ст. 128, ст.ст. 160-162, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного позову Публічного акціонерного товариства «Банк Фамільний» - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Якщо судом у відповідності до частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України було проголошено вступну та резолютивну частину постанови, а також в разі прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя ОСОБА_4