Справа № 489/5292/15-а
Суддя: Коваленко І. В.
Дата ухвалення: 2015-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа № 489/5292/15-а
номер провадження 2-а/489/264/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2015 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.

секретаря Коденко К.В.

за участю:

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції (далі Ленінський ВДВС) про визнання протиправними дій, скасування постанов та зобовязання вчинити певні дії

встановив:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просив визнати незаконними дії державного виконавця Ленінського ВДВС по винесенню постанови про стягнення з нього витрат на проведення виконавчих дій від 14.07.2015, скасувати вказану постанову та постанову про відкриття виконавчого провадження від 20.07.2015, а також зобовязати Ленінський ВДВС закінчити виконавче провадження.

У позові зазначив, що рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02.04.2014 по справі № 2/489/25/14 визначено порядок користування земельною ділянкою за адресою: м. Миколаїв, вул. Севастопольська 234. Вказане рішення знаходилося на примусовому виконані в Ленінському ВДВС. Про відкриття виконавчого провадження державний виконавець його не повідомив та не вчинив виконавчих дій по встановленню меж земельної ділянки із залученням ліцензованого спеціаліста землевпорядника, про що він просив, як сторона виконавчого провадження.

Незважаючи на недотримання вимог Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець 14.07.2015 виніс постанову про стягнення з нього витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 280 грн., на підставі якої 20.07.2015 відкрив окреме виконавче провадження.

Дії державного виконавця та його рішення позивач протиправними та такими, що порушують його права як боржника, через що звернувся до суду.

У судовому засіданні позивач позов підтримав та просив задовольнити.

Відповідач представника в судове засідання не направив, про час та місце розгляду справи повідомлявся неодноразово.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи і оцінивши зібрані у ній докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02.04.2014 по справі № 2/489/25/14 визначено порядок користування земельною ділянкою за адресою: м. Миколаїв, вул. Севастопольська, 234, надавши у користування: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 земельну ділянку площею 550,67 кв.м. в тому числі: в особистому користуванні під житловими будівлями 59,12 кв.м., в особистому користуванні під двором та городом 491,55 кв.м.; ОСОБА_4, ОСОБА_5 земельну ділянку площею 275,33 кв.м. в тому числі: в особистому користуванні під будівлями 112,62 кв.м., в особистому користуванні під двором та городом 162,71 кв.м.; у загальному користуванні ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 залишено земельну ділянку площею 132,36 кв.м.

14.07.2015 державний виконавець Ленінського ВДВС ОСОБА_6 винесла постанову про стягнення з ОСОБА_1 витрат на проведення виконавчих дій по примусовому виконанню виконавчого листа, яку виділено у окреме провадження, відкрите постановою від 20.07.2015.

У ході розгляду справи встановлено, що виконавче провадження закінчено постановою державного виконавця від 09.09.2015 у звязку із передачею постанови до Центрального ВДВС ММУЮ.

Оспорюючи стягнення витрат на проведення виконавчих дій позивач пояснив, що при виконані рішення суду державний виконавець не виконала вимог Закону України «Про виконавче провадження» та не залучила ліцензованого спеціаліста землевпорядника, про що він неодноразово просив. На теперішній час, рішення суду виконано самими сторонами кожна з яких є як стягувач, так і боржник, оскільки рішенням не встановлено зобовязання для сторін вчинити певні дії, чи утриматися від їх вчинення.

Також пояснив, що вказані у постанові витрати державного виконавця не обґрунтовані та не підтвердженні доказами.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» витрати органів державної виконавчої служби, повязані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, які використовуються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Кошти виконавчого провадження складаються з: авансового внеску стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; стягнутих з боржника витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій; інших надходжень, що не суперечать законодавству. До витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій, належать кошти, за рахунок яких здійснено оплату: перевезення, зберігання і реалізації майна боржника; послуг експертів, субєктів оціночної діяльності - субєктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до провадження виконавчих дій; поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум; проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини; розміщення оголошення в засобах масової інформації; виготовлення та пересилання документів виконавчого провадження, ведення Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень; інших витрат, необхідних для забезпечення належної організації виконання рішень органами державної виконавчої служби. Про стягнення з боржника витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій, державний виконавець виносить постанову.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» розяснено, що витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягується за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконане примусово.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а згідно зі статтею 105 КАС України позивач має право, зокрема, вимагати скасування або визнання нечинним рішення відповідача субєкта владних повноважень повністю чи окремих його положень.

За правилами частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправністість рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як вбачається із матеріалів справи, рішення суду про визначення порядку користування земельною ділянкою не містить припису зобовязального характеру та виконано самими сторонами, а понесені державним виконавцем витрати на вчинення виконавчих дій жодним належним і допустимим доказом не підтверджені.

За таких обставин, враховуючи вимоги частини другої статті 71 КАС України суд приходить до висновку про скасування постанови про стягнення витрат на проведення виконавчих дій.

У іншій частині вимоги задоволенню не підлягають, оскільки виконавче провадження Ленінським ВДВС закінчено постановою від 09.09.2015.

Підстав для залишення позову без розгляду через пропуск десятиденного строку на оскарження постанови до суду не має, оскільки як встановлено з пояснень позивача про постанову він дізнався лише 24.07.2015, під час ознайомлення з виконавчими провадженнями, а до суду звернувся 05.08.2015. Доказів, які спростовували наведене, матеріали справи не містять.

Так як, відповідач відноситься до органів державної влади, відповідно, понесені позивачем витрати на оплату 73,08 грн. судового збору, що підтверджується квитанцією від 05.08.2015 № 0.0.417992452.1, підлягають присудженню позивачу з Державного бюджету України.

Керуючись статтями 9 - 11, 71, 158 - 163 КАС України, суд -

постановив:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції від 14.07.2015 № 47024541 про стягнення з ОСОБА_1 витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 280 грн.

Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 73,08 грн. (сімдесят три гривні 08 коп.).

У іншій частині вимог відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд міста Миколаєва протягом десяти днів з дня її проголошення, особами, які приймали участь у справі, але були відсутні при проголошенні постанови протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя І.В.Коваленко

Повний текст постанови

підписано 02.11.2015.