Справа № 823/2131/14
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2015-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2015 року м. Київ К/800/56543/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: Сіроша М.В.,

суддів: Голубєвої Г.К.,

Юрченко В.П.

розглянувши у порядку попереднього розгляду касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СК Рестал» (далі - Товариство) на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2014 року у справі № 823/2131/14 за адміністративним позовом Товариства до Державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління Міндоходів у Черкаській області (далі - ДПІ),

про визнання дій протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2014 року Товариство звернулося до суду з адміністративним позовом про визнання дій ДПІ щодо проведення документальної позапланової виїзної перевірки протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ДПІ № , № від 16.05.2014 року щодо збільшення грошових зобов'язань з податку на додану вартість і податку на прибуток.

Зазначило, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення спростовуються наявними в матеріалах адміністративної справи первинними документами.

1 серпня 2014 року постановою Черкаського окружного адміністративного суду позов задоволено частково.

Податкові повідомлення-рішення ДПІ № , № від 16.05.2014 року визнані протиправними та скасовані.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

16 жовтня 2014 року постановою Київського апеляційного адміністративного суду постанова Черкаського окружного адміністративного суду від 1 серпня 2014 року скасована, у задоволенні позову відмовлено.

Товариство звернулося із касаційною скаргою про скасування постанови Київського апеляційного адміністративного суду та залишення в силі постанови Черкаського окружного адміністративного суду, посилаючись на порушення апеляційним адміністративним судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування апеляційним адміністративним судом норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами, з 18.04.2014 року до 25.04.2014 року ДПІ була здійснена документальна позапланова виїзна перевірка Товариства щодо дотримання ним вимог податкового законодавства при господарських операціях з ТОВ «Агрохімпостач-2003» за вересень 2011 року, за наслідками якої 29.04.2014 року був складений акт перевірки.

У акті перевірки зазначено, що Товариством у порушення вимог п.,п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, ст. 9 Закону України № 996-XIV від 16.07.1999 року «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» занижений податок на додану вартість, у розмірі 27 100,00 грн., а також у порушення п.,п. 138.1, 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України занижений податок на прибуток, у розмірі 31 165,00 грн.

16 травня 2014 року ДПІ прийняла податкові повідомлення-рішення: № щодо збільшення Товариству грошового зобов'язання з податку на додану вартість, у розмірі 40 650,00 грн., № щодо збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток, у розмірі 31 165,00 грн.

Колегія суддів вважає висновок апеляційного адміністративного суду про відмову у задоволенні позову обґрунтованим з таких підстав.

Суди встановили, що 15.08.2011 року, 1.09.2011 року між Товариством та ТОВ «Агрохімпостач-2003» були укладені договори підряду № 15/08-11, № 01/09-11.

Для підтвердження виконання зазначених договорів Товариство надало податкові накладні, акт приймання виконаних будівельних робіт (форми КБ-2в), довідки про вартість виконаних будівельних робіт (форми КБ-3) та платіжні доручення.

У акті перевірки зазначено, що на підставі довідок про вартість, актів приймання виконаних будівельних робіт, податкових накладних, якими оформлені операції з TOB «Агрохімпостач-2003», вартість отриманих будівельних робіт включена Товариством до витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, в податковій декларації з податку на прибуток за 2-4 квартали 2011 року, у розмірі 135 500,00 грн., та до складу податкового кредиту в податковій декларації з податку на додану вартість за вересень 2011 року віднесено податок на додану вартість, у розмірі 27 100,00 грн.

Крім того, встановлено, що у Товариства відсутні необхідні умови для ведення господарської діяльності, а саме: основні фонди, технічний персонал, виробничі активи, складські приміщення, транспортні засоби. Податкова звітність, зокрема декларація з податку на додану вартість за вересень 2011 року, подана до ДПІ, складено та підписано директором та головним бухгалтером Товариства.

Також, прокуратурою Києво-Святошинського району Київської області повідомлено про допит директора TOB «Агрохімпостач-2003», яка зазначила, що зазначене підприємство в державних органах не реєструвала, жодних документів TOB «Агрохімпостач-2003» не підписувала, товарів (робіт, послуг) в адресу будь-яких суб'єктів господарювання не поставляла (не виконувала), грошових коштів від будь-яких суб'єктів господарювання не отримувала, розрахунковими рахунками TOB «Агрохімпостач-2003» не розпоряджалась, печатку вказаного підприємства не отримувала та не використовувала.

Досудовим розслідуванням було встановлено, що від імені директора ТOB «Агрохімпостач-2003» була виписана довіреність, згідно якої уповноважено ОСОБА_2, вести фінансово-господарську діяльність та підписувати первинні документи від імені директора TOB «Агрохімпостач-2003».

Згідно листа Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київські області встановлено, що ОСОБА_2 з 2008 року перебуває в розшуку в зв'язку з внесенням повідомлення про зникнення безвісті.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.,ч. 1, 2 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України встановлено, що не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цьогоКодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з, зокрема, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.1 1 статті 201 цього Кодексу).

Будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Відповідно до п. 2 ст. 9 Закону України №996-ХІV від 16.07.1999 року «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» первинні документи для надання їм юридичної сили і доказовості повинні можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву підприємства, установи, від імені яких складений документ, назву документа (форми), код форми, дату і місце складання; зміст господарської операції, вимірювачі господарської операції (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з п. 2.4, п. 2.6 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5.06.1995 року за №168/704, первинні документи (на паперових і машинолічильних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити; назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа. Забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим і нормативним актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну та фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, іншим юридичним і фізичним особам. Такі документи повинні бути передані головному бухгалтеру підприємства, установи для прийняття рішення.

Відповідно до п. 2.15 та п. 2.16 зазначеного Положення забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Апеляційний суд правильно зазначив, що окружний суд задовольняючи частково позов, не врахував того, що здійснені Товариством господарські операції не мали реального товарного характеру, товар не перевозився і не зберігався, не виявлено відповідних офісних, виробничих та/або складських приміщень, не встановлено наявність трудових ресурсів для здійснення будь-якого виду діяльності, не виявлено наявність розумних економічних або інших причин (ділової мсти) систематичного придбання та продажу товарів.

Оскільки, реальність вчинення господарських операцій між Товариством та TOB «Агрохімпостач-2003» відсутня, а наслідком для податкового обліку є лише фактичний рух активів, а не задекларований на папері, Товариство не мало підстав для податкового обліку зазначених господарських операцій.

Апеляційний суд обґрунтовано зазначив, що висновки податкового органу, викладені у акті перевірки щодо порушення Товариством вимог Податкового кодексу України та заниження податку на додану вартість, є правомірними.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права під час ухвалення судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що постанова апеляційного адміністративного суду ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана правильно, підстав для її скасування з мотивів, викладених в касаційній скарзі, немає.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СК Рестал» відхилити.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, визначених ст. 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: Сірош М.В.

Голубєва Г.К.

Юрченко В.П.