Справа № 2а-1415/10/0970
Суддя: Грицюк П.П.
Дата ухвалення: 2010-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2010 р. Справа № 2a-1415/10/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Грицюка П.П.

при секретарі Кузишин Р.М.

за участю:

представників позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача: ОСОБА_3,

прокурора: Савчук Л.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом приватного підприємця ОСОБА_4,

до відповідача: державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 19.08.2009 року № /0, № /0 та № /0,-

ВСТАНОВИВ:

14.04.2010 року приватний підприємець ОСОБА_4 (далі - позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 19.08.2009 року №/0, №/0 та №/0.

14.04.2010 року Івано-Франківським окружним адміністративним судом відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду.

25.06.2010 року Івано-Франківським окружним адміністративним судом зупинено провадження в даній адміністративній справі до повернення з судово-економічної експертизи матеріалів кримінальної справи №314903.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.11.2010 року поновлено провадження в цій адміністративній справі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що державною податковою інспекцією в м. Івано-Франківську в ході проведення позапланової виїзної комплексної документальної перевірки приватного підприємця ОСОБА_4 з питань дотримання вимог законодавства про оподаткування за період з 01.01.2007 року по 06.08.2009 року, порушено цілий ряд Законів України, що призвело до неправомірного визначення сум податкового зобовязання за платежами: податок з доходів фізичних осіб в розмірі 563850 грн., податок з доходів найманих працівників в розмірі 6823,35 грн. та податок на додану вартість в розмірі 1413600 грн. Позивач вважає, що факт порушення, а також суми грошових коштів, які є предметом даного адміністративного позову документально не підтвердженні. Дана обставина також підтверджується постановою про закриття кримінальної справи по окремому епізоду відносно ОСОБА_4 за ознаками злочину, передбаченого ч.3. ст. 212 КК України, на підставі п.2 ст.6 КПК України, тобто у звязку з відсутністю в його діях складу даного злочину. Таким чином, на думку позивача, оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали повністю з підстав зазначених в позовній заяві. Просили позов задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідача подали заперечення до адміністративного позову (а.с.49-56). Даним запереченням та своїми поясненнями в судовому засіданні навели підстави проведення перевірки позивача, виявлені порушення, відповідно до яких визначені суми податкових зобовязань та застосовані штрафні (фінансові) санкції.

Представники відповідача та прокурор зазначили, що оскаржувані рішення прийняті у відповідності до вимог законодавства, тому в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доводи та заперечення представників сторін і прокурора, дослідивши докази, суд вважає, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити з наступних підстав.

Державною податковою інспекцією в м. Івано-Франківськ з 06.08.2009 року по 12.08.2009 року проведено позапланову виїзну комплексну документальну перевірку дотримання вимог законодавства про оподаткування приватного підприємця ОСОБА_4 за період з 01.01.2007 року по 06.08.2009 року.

За результатами даної перевірки складено акт №9133/17-3/НОМЕР_1 від 12.08.2009 року (а.с. 9 -29).

В ході перевірки встановлено порушення вимог ст.ст. 13, 14 Декрету Кабінету Міністрів України Про прибутковий податок з доходів громадян №13-92 від 26.12.1992 року, п. 1.3, п. 1.6 ст. 1, п. 17.1, п. 17.2 ст. 17, п. 22.3 ст. 22 Закону України Про податок з доходів фізичних осіб №889-IV від 22.05.2003 року зі змінами та доповненнями, внаслідок чого донараховано податок з доходів фізичних осіб в загальній сумі 566124,45 грн., а саме: за IV квартал 2007 року в сумі 7875 грн., за 2008 рік в сумі 555975, 00 грн. та за 2009 рік в сумі 2274,45 грн.

Враховуючи дані порушення державною податковою інспекцією в м. Івано-Франківську прийнято оскаржуване податкове повідомлення - рішення №/0 від 19.08.2009 року про визначення приватному підприємцю ОСОБА_4 податкового зобовязання за платежем податок з доходів фізичних осіб в сумі 563850,00 грн. (а.с. 30), а також податкове повідомлення - рішення №/0 від 19.08.2009 року про визначення приватному підприємцю ОСОБА_4 податкового зобовязання за платежем податоку з доходів найманих працівників в сумі 6823,35 грн., в тому числі за основним платежем в сумі 2274,45 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 4548,90 грн. (а.с. 31).

Також, перевіркою встановлено порушення ст.ст. 2, 3, п. 4.1 ст. 4, пп. 7.3.1 п. 7.3 ст.7, п. 9.3 ст. 9 Закону України Про податок на додану вартість №168/97-ВР від 03.04.1997 року зі змінами та доповненнями, внаслідок чого донараховано податок на додану вартість за 2008 рік в загальній сумі 942400,00 грн.

За вказані порушення державною податковою інспекцією в м. Івано-Франківську прийнято оскаржуване податкове повідомлення - рішення №/0 від 19.08.2009 року про визначення приватному підприємцю ОСОБА_4 податкового зобовязання за платежем податок на додану вартість в розмірі 1413600,00 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 942400,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 471200,00 грн. (а.с. 32).

Суд погоджується з вищенаведеними висновками державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську зазначеними в акті перевірки №9133/17-3/НОМЕР_1 від 12.08.2009 року, які стали підставою винесення вищезазначених оскаржуваних повідомлень-рішень.

Так, як встановлено в судовому засіданні, позапланова виїзна перевірка проведена стосовно платника податків на підставі п. 7 ч. 6 ст. 11-1 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" №509-XII від 04.12.1990 року із змінами та доповненнями, у звязку з заведенням податковою міліцією оперативно-розшукової справи (а.с. 164-167).

Відповідно до вимог п. 7 ч. 6 ст. 11-1 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" №509-XII від 04.12.1990 року із змінами та доповненнями, позаплановою виїзною перевіркою вважається перевірка, яка не передбачена в планах роботи органу державної податкової служби і проводиться за наявності хоча б однієї з таких обставин: стосовно платника податків (посадової особи платника податків) у порядку, встановленому законом, податковою міліцією заведено оперативно-розшукову справу, у зв'язку з чим є потреба у проведенні позапланової виїзної перевірки фінансово-господарської діяльності такого платника податків.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 10 даного Закону державні податкові інспекції в містах проводять перевірки фактів приховування і заниження сум податків та зборів (обов'язкових платежів) у порядку, встановленому цим Законом та іншими законами України.

В судовому засіданні встановлено, що у період з грудня 2007 року по грудень 2008 року фізична особа підприємець ОСОБА_4 здійснював операції з брухтом кольорових і чорних металів, перебуваючи на загальній системі оподаткування відповідно до розділу IV Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з доходів громадян". Розрахунки з найманими працівниками та з громадянами за зданий металобрухт проводились готівкою. У підприємницькій діяльності ОСОБА_4 використовував працю найманих працівників. Заготовлений ОСОБА_4 металобрухт відвантажувався, шляхом транспортування залізничним транспортом приватним підприємством "Інком трейд" (Дніпропетровська область). Розрахунки із покупцями за відвантажений металобрухт здійснювались через картковий рахунок Visa 377954, відкритий в Івано-Франківському Регіональному Управлінні філії Відкритого акціонерного товариства комерційного банку "Надра".

Суд констатує, що вищенаведені обставини підтверджуються поясненнями ОСОБА_4 (а.с. 57-62, 67), поясненнями громадян (а.с. 63-66), найманих працівників (а.с. 68-72), інформацією Відокремленого підрозділу Івано-Франківської дирекції залізничних перевезень (а.с. 73-77) та виписок карткового рахунку Visa 377954 (а.с. 78-85). На цих же доказах зроблені висновки в акті перевірки та прийняті оскаржувані податкові повідомлення рішення.

За результатами проведеної перевірки та виявлених порушень, 26.08.2009 року старшим слідчим з ОВС відділення розслідування кримінальних справ слідчого відділу податкової міліції ДПА в Івано-Франківській області ОСОБА_5 порушена кримінальна справа №314903 відносно ОСОБА_4 за ознаками злочинів, передбачених ч. 1 ст. 213, ч. 3 ст. 212 КК України (а.с. 118).

Вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30.07.2010 року в кримінальній справі №1-834/210 року ОСОБА_4 визнано винним, у вчинені злочину, передбаченого ст. 213 ч. 1 КК України, та презначено покарання штраф в розмірі 1700 грн. (а.с. 149-150).

В даному випадку суд вважає за необхідне зазначити вимоги ч. 4 ст. 72 КАС України, якими передбачено, що вирок суду в кримінальній справі, який набрав законної сили, є обов'язковим для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

З врахуванням наведеного даний вирок є обов'язковим для адміністративного суду при розгляді цієї адміністративної справи, зокрема: вирок набрав законної сили, вина ОСОБА_4 у скоєнні злочину знайшла своє підтвердження і його дії кваліфіковано за ч.1 ст. 213 КК України, як організація незаконних пунктів прийому, схову та збуту металобрухту, а також здійснення операцій з брухтом кольорових та чорних металів без спеціального дозволу (ліцензії), одержання якого передбачено законодавством.

Враховуючи наведене, суд констатує, що правомірність дій державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень -рішень підверджена матеріалами справи. Суд приходить до переконання, що позивач свідомо ухилявся від сплати податків шляхом неповідомлення органів державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську про фактичне здійснення господарської діяльності у вигляді прийому металобрухту та в подальшому його реалізації. Такі висновки підтверджуються відсутністю документального оформлення таких поставок та взаємодії між позивачем та товароотримувачем, а також отримання позивачем коштів від підприємницької діяльності через картковий рахунок фізичної особи - громадянина, відсутність відкритого банківського рахунку на субєкта підприємницької діяльності.

При цьому, твердження позивача та його представників про те, що факт порушення, а також суми грошових коштів, які є предметом даного адміністративного позову документально не підтверджені, з посиланням на постанову про закриття кримінальної справи по окремому епізоду відносно ОСОБА_4 за ознаками злочину, передбаченого ч.3. ст. 212 КК України, на підставі п.2 ст.6 КПК України (а.с. 131-133, 168-170), аудиторський висновок від 25.08.2009 року (а.с. 33-37), висновок судово-економічної експертизи по матеріалах кримінальної справи №314903 (а.с. 105-117) - є безпідставними та такі, які не грунтуються на матеріалах даної адміністративної справи.

Представники сторін не надали суду та не вказали про наявність інших доказів, які б обгрунтовували позовні вимоги чи заперечення, крім тих, що досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, судом встановлено, що заготовлений ОСОБА_4 металобрухт приймався на незаконних пунктах прийому, а в подальшому відвантажувався, шляхом транспортування залізничним транспортом приватним підприємством Інком Трейд (Дніпропетровська область).

Розрахунки за відвантажений металобрухт здійснювались через картковий рахунок Visa 377954, відкритий 01.03.07 року в Івано-Франківському Регіональному Управлінні філії ВАТ КБ Надра на ім'я ОСОБА_4 Зокрема, на даний картковий рахунок позивачу поступили кошти з Дніпропетровської області (відділення №19 філії ВАТ КБ "Надра" Дніпропетровське РУ) в грудні 2007 року в сумі 70000,00 грн. та в 2008 році - 4942000,00 грн.

Однак, як зазначено в акті перевірки, згідно поданих до державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську декларацій про отримані доходи за період з 01.01.2007 року по 06.08.2009 року, ОСОБА_4 доходів від здійснення підприємницької діяльності не задекларовано.

Враховуючи наведене, вірним є висновок відповідача про те, що валовий дохід позивачем за 2007 рік занижено на 70000,00 грн. та за 2008 рік - на 4942000,0 грн., чим порушено вимоги статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України Про прибутковий податок з громадян" від 26.12.1992р. №13-92 із змінами і доповненнями та статті 13 Інструкції Про прибутковий податок з громадян ("Про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю"), затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 21.04.1993 року за № 12 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції 09.06.1993 р за № 64 із змінами і доповненнями, п.19.1 ст.19 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" №889-ІV від 22.05.2003р. із змінами і доповненнями.

Так, відповідно до вимог ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян" та ст.13 Інструкції Про прибутковий податок з громадян ("Про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю"), оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між валовим доходом (виручкою у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо повязаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами у відсотках до валового доходу, наведеними в додатку №6 до Інструкції.

В ході перевірки приватним підприємцем ОСОБА_4 не надано документи, підтверджуючі витрати. В зв'язку з цим витрати, понесені підприємцем при здійсненні діяльності за 2007-2008 роки документально не підтверджені та враховані перевіркою на підставі заяви від 06.08.09р. згідно діючих норм (25% від валового доходу), затверджених наказом Головної державної податкової інспекції України 18.01.1993р. №36-32 та наведених у додатку № 6 до Інструкції про прибутковий податок з громадян, затвердженої Наказом Головної державної податкової інспекції України від 21.04.1993р. №12 та становлять за ІVквартал 2007 року в розмірі 17500,00 грн., а в 2008 році -1235500,00 грн.

Враховуючи вищезазначене, перевіркою визначено, що у ІV кв. 2007р. чистий дохід позивачем занижено на 52500,00 грн. та у 2008 році на 3706500,00 грн.

Згідно вимог IV розділу (статті 13-14 ) Декрету Кабінету Міністрів України Про прибутковий податок з громадян" від 26.12.1992р. №13-92 із змінами і доповненнями, статей 13 та 14 Інструкції про прибутковий податок з громадян, та за ставкою податку з доходів вказаною в ст. 7 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" №889-ІV від 22.05.2003 року, за результатами перевірки проведено розрахунок податку з доходів, отриманих позивачем від здійснення підприємницької діяльності за 2007- 2008 роки.

Таким чином, фізичній особі - підприємцю ОСОБА_4 перевіркою правомірно донараховано зобов'язання за платежем податок з доходів фізичних осіб в сумі 563850,00 грн., а податкове повідомлення - рішення №/0 від 19.08.2009 року не підлягає скасуванню.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 для здійснення своєї підприємницької діяльності використовував працю найманих працівників, а саме: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, без відповідного документального оформлення, з виплатою заробітної плати в сумі 1000,00 грн. в місяць кожному працівнику, що підтверджується поясненнями позивача та працівників. При цьому, трудові відносини не оформлялись, податок з доходів фізичних осіб не нараховувався, не утримувався та не перераховувався до бюджету.

Згідно із підпунктом д) пункту 1.3 статті 1 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" від 22.05.2003р. № 889-ІV, доходом з джерелом його походження з України визначено будь-який дохід, одержаний платником податку або нарахований на його користь від здійснення будь-яких видів діяльності на території України, зокрема, доходів у вигляді заробітної плати, нарахованих (виплачених, наданих) внаслідок здійснення платником податку трудової діяльності на території України, від працедавця, незалежно від того, чи є такий працедавець резидентом або нерезидентом.

Відповідно до пункту 1.6 статті 1 та статті 7 цього Закону підлягає оподаткуванню нарахований (виплачений) дохід на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Згідно із пунктом 17.1 статті 17 даного Закону особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є працедавець (самозайнята особа), який виплачує такі доходи на користь платника податку (такої самозайнятої особи).

Таким чином, відповідно до пункту 7.1 статті 7 та пункту 22.3 статті 22 вищевказаного Закону за результатами перевірки позивачу донараховано зобов'язання за платежем податок з доходів фізичних осіб в сумі 2250,00 грн.

Крім того, ОСОБА_4 проведено ряд виплат доходів громадянам, за зданий ними металобрухт, стосовно яких на підприємця покладено обов'язки податкового агента щодо таких виплат.

Зокрема, за 47 кг зданого громадянином ОСОБА_9 металобрухту по 0,8 грн. за кілограм, ним отримано дохід в сумі 37,0 грн., ОСОБА_10 здав 33 кг металобрухту на суму 26,0 грн., ОСОБА_11 здав 93 кг металобрухту на суму 74,0 грн., ОСОБА_11 здав 32,5 кг металобрухту на суму 26,0 грн., що підтверджується поясненнями даних громадян.

Проте, податок з доходів фізичних осіб з проведених виплат, не нараховано та не утримано у джерела виплати, відповідно, до бюджету не перераховано.

Згідно із пунктом 1.3 статті 1 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" від 22.05.2003р. № 889-ІV, доходом з джерелом його походження з України визначено будь-який дохід, одержаний платником податку або нарахований на його користь від здійснення будь-яких видів діяльності на території України, зокрема, у вигляді інших доходів.

Відповідно до пункту 1.6 статті 1 та статті 7 даного Закону підлягає оподаткуванню нарахований (виплачений) доход на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Згідно із пунктом 17,2 статті 17 цього Закону особою, відповідальною за нарахування утримання та сплату до бюджету податку з інших доходів з джерелом їх походження з України, є податковий агент.

Таким чином, відповідно до пункту 7.1 статті 7 та пункту 22.3 статті 22 вищевказаного Закону за результатами перевірки позивачу донараховано зобов'язання за платежем податок з доходів фізичних осіб в сумі 24,45 грн.

Враховуючи наведене, податкове повідомлення - рішення №/0 від 19.08.2009 року про визначення приватному підприємцю ОСОБА_4 податкового зобовязання за платежем податку з доходів найманих працівників в сумі 6823,35 грн., в тому числі за основним платежем в сумі 2274,45 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 4548,90 грн., винесено правомірно.

Виходячи з досліджених матеріалів, суд підтверджує факт руху коштів по картковому рахунку ОСОБА_4 №377954, відкритому у Івано-Франківському Регіональному Управлінні філії ВАТ КБ "Надра" протягом грудня 2007 року - листопада 2008 року, згідно поданих додатків у вигляді розрахунків відповідної банківської установи, яка зазначає факт надходження коштів (згідно пояснення платника - кошти поступили за відправлений металобрухт приватному підприємству "Інком -Трейд") в розмірі 5012000,00 грн. (дані про надходження коштів на картковий рахунок №377954 також відображено у додатку №2 до акту перевірки, а.с. 29).

Згідно встановленого факту порушення, яке мало на меті приховати отримання прибутку від здійснення фінансово-господарської діяльності, позивач в період з 01.01.2007 року по 06.08.2009 року не був зареєстрований платником податку на додану вартість та свідоцтво платника ПДВ не отримував. Встановлено, що позивач знаходився на загальній системі оподаткування та надавав до ДПІ в м. Івано-Франківську декларації про доходи із показниками про відсутність діяльності.

Відповідно до пункту підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України від 03.04.97р. №168/97-ВР "Про податок на додану вартість" платник податку на додану вартість підлягає обов'язковій реєстрації як платник цього податку у разі, коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість).

Стаття 9 вищевказаного Закону регламентує порядок реєстрації платників податку на додану вартість, зокрема: пункт 9.3. зазначає, що особи, які підпадають під визначення пункту 2.3 статті 2 цього Закону, зобов'язані зареєструватися як платник податку у податковому органі за їх місцезнаходженням (місцем проживання). Форма заяви про реєстрацію визначається у порядку, визначеному центральним податковим органом. Дані з реєстру платників податку підлягають оприлюдненню в порядку, визначеному центральним податковим органом.

Якщо обсяг оподатковуваних операцій особи протягом звітного податкового періоду перевищує суму, визначену підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону, не більше ніж у два рази, така особа зобов'язана надіслати податковому органу заяву про реєстрацію протягом двадцяти календарних днів, наступних за таким звітним податковим періодом.

Платником така заява надіслана до ДПІ в м. Івано-Франківську не була. Відповідно, особа, що не надсилає таку заяву у таких випадках та у такі строки, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Відповідно до підпункту 3.1.1 пункту 3.1. статті 3 Закону України "Про податок на додану вартість" об'єкт оподаткування податком на додану вартість є, зокрема: поставки товарів та послуг, місце на яких знаходиться на митній території України, в тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору) для погашення заборгованості заставодавця, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу у користування лізингоотримувачу (орендарю).

Згідно пункту 4.1 статті 4 цього Закону, база оподаткування операції з поставки товарів (послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними цінами, але не нижче за звичайні ціни, з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обов'язкових платежів), згідно із законами України з питань оподаткування (за винятком податку на додану вартість, а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого зв'язку, що включається до ціни товарів (послуг)). До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу в зв'язку з компенсацією вартості товарів (послуг).

Розмір ставки податку визначається підпунктом 6.1.1 пункту 6.1статті 6 Закону, який передбачає, що податок становить 20 відсотків бази оподаткування, визначеної статтею 4 цього Закону, та додається до ціни товарів (робіт, послуг).

Датою виникнення податкових зобов'язань відповідно до пункту 7.3.1 статті 7 Закону є дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше; або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці, а у разі поставки товарів (робіт, послуг) за готівкові грошові кошти дата їх оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої - дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника податку; або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) платником податку.

Так, при виконанні своїх службових обовязків працівниками ДПІ було виявлено згадані порушення і складено акт, згідно якого державною податковою інспекцією в м. Івано-Франківську викрито розбіжності між поданими деклараціями і фактичною зайнятістю позивача. Перелічені факти і є підтвердженням свідомого ухилення ОСОБА_4 від сплати передбачених податків, встановлено заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість в загальній сумі 942400 грн., а саме: за лютий 2008 року в сумі 114000 грн., за березень 2008 року - 132200 грн., за квітень 2008 року -126800 грн., за травень 2008 року -90000 грн., за червень 2008 року - 85400 грн., за липень 2008 року - 157400 грн., за серпень 2008 року - 130600 грн., за вересень 2008 року - 78000 грн., за жовтень 2008 року - 28000 грн.

Суд не бере до уваги посилання позивача на вимоги пункту 11.44 статті 11 Закону України "Про податок на додану вартість" №168/97-ВР від 03.04.1997р., відповідно до яких операції з поставки відходів і брухту чорних металів звільняються від оподаткування, з наступних підстав.

Так, пунктом 11.44 статті 11 даного Закону передбачено, що тимчасово до 1 січня 2009 року операції з поставки відходів і брухту чорних металів, у тому числі операції з імпорту таких товарів, звільняються від оподаткування. Перелік таких товарів із зазначенням кодів згідно з УКТ ЗЕД затверджує Кабінет Міністрів України.

Перелік таких товарів із зазначенням кодів згідно з УКТ ЗЕД затверджено постановою КМУ від 31.01.2007 р. N 104 "Про затвердження переліку відходів і брухту чорних металів, операції з поставки яких, у тому числі операції з імпорту, звільняються від обкладення податком на додану вартість".

Таким чином, зазначені норми передбачають звільнення від обкладення податком на додану вартість операцій з поставки відходів і брухту чорних металів, згідно переліку товарів.

Враховуючи те, що в ході перевірки позивачем не підтверджено до якого коду товару згідно з УКТ ЗЕД відносився брухт чорних металів, операції з яким у період з грудня 2007 року по грудень 2008 року здійснював ОСОБА_4, тому відповідачем правомірно не звільнено від оподаткування такі операції.

Беручи до уваги вищенаведене, суд вважає позовні вимоги приватного підприємця ОСОБА_4 про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 19.08.2009 року № /0, № /0 та № /0 не обґрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову приватного підприємця ОСОБА_4 до державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 19.08.2009 року № /0, № /0 та № /0 - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: Грицюк П.П.

Постанова складена в повному обсязі 01.12.2010 року.