Справа № 815/5763/15
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2015-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/5763/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2015 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Бойко О.Я.;

за участі:

секретаря судового засідання - Гацанюк К.В.;

позивача ОСОБА_1;

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ГУ МВС України в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу № 2848 від 18.08.2015 року в частині звільнення з посади ОСОБА_1, -

СУТЬ СПОРУ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ГУ МВС України в Одеській області, в якому позивач просив суд визнати протиправним та скасувати наказ ГУ МВС України в Одеській області № 2848 від 18.08.2015 року в частині звільнення з посади ОСОБА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне.

З 11.09.1996 року позивач проходила службу в органах внутрішніх справ. 09.10.2014 року ОСОБА_1 призначено на посаду начальника СКМСД Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області.

18.08.2015 року позивач звільнена із займаної посади п.4 наказу № НОМЕР_1 МВС України в Одеській області. Так, підставою звільнення зазначено грубе порушення вимог ст.8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, п. 3.5 наказу МВС України від 16.03.2007 року № 81, п.п.13-14 доручення МВС України від 04.07.2013 року № 11479 «Про додаткові заходи щодо дисципліни та законності», що виразилось у самоусуненні від виконання своїх функціональних обовязків по зміцненню дисципліни серед підлеглого особового складу, незадовільному вивченні індивідуальних особливостей підлеглих, незабезпеченні контролю за їх поведінкою під час служби та у позаробочий час. Зазначені порушення призвели до затримання майорів міліції ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за вимагання та отримання неправомірної вигоди».

Так, позивач просить суд скасувати наказ ГУ МВС України в Одеській області № 2848 від 18.08.2015 року в частині звільнення її із займаної посади, оскільки вважає його протиправним та таким, що суперечить вимогам чинного законодавства.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити посилаючись на обґрунтування викладені в позовній заяві (т.1 а.с.4-7).

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував із підстав визначених у письмових запереченнях (т.1 а.с.14-17).

Заслухавши пояснення представників учасників процесу, дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить до задоволення. Свій висновок суд вмотивовує наступним чином. Так, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 з 11.09.1996 року проходила службу в органах внутрішніх справ, а з 09.10.2014 року займала посаду начальника СКМСД Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області (т.1а.с.67).

Відповідно до п.1.1 Функціональних обовязків СКМСД Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області підполковника міліції ОСОБА_1 на неї покладено обовязок здійснювати планування і організації роботи відділення, забезпечення ефективного виконання покладених на нього завдань і функцій, несення персональної відповідальності за діяльність підрозділу. Також, згідно з п.1.6 начальник сектору КМСД здійснює особистий контроль за окремими працівниками підпорядкованого підрозділу КМСД, які мають незадовільні показники в оперативно службовій діяльності, допускають порушення дисципліни та законності (т.1 а.с.70)

У липні-серпні 2015 року співробітники ВІОС УКЗ ГУМВС проведене службове розслідування за фактом притягнення до кримінальної відповідальності старшого оперуповноваженого СКМСД Суворовського РВ майора міліції ОСОБА_3 та оперуповноваженого СКМСД цього ж ОВ майора міліції ОСОБА_4

За результатами службового розслідування ГУ МВС України в Одеській області винесений наказ, 18.08.2015 року № 2848, яким звільнено з ОВС України майорів міліції ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за п.66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ за дискредитацію звання. Крім того, п.4 даного наказу позивач звільнена із займаної посади п.4 наказу № НОМЕР_1 МВС України в Одеській області. Підставою її звільнення зазначено грубе порушення вимог ст.8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, п. 3.5 наказу МВС України від 16.03.2007 року № 81, п.п.13-14 доручення МВС України від 04.07.2013 року № 11479 «Про додаткові заходи щодо дисципліни та законності».

Суд, не погоджується із висновками відповідача щодо наявності зазначених порушень збоку позивача з наступних підстав.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ» Начальник несе персональну відповідальність за стан службової дисципліни і повинен постійно його контролювати. Начальник зобов'язаний бути прикладом у дотриманні законності, службової дисципліни, бездоганному виконанні вимог Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів, наказів, норм моралі, професійної та службової етики, розвивати і підтримувати в підлеглих свідоме ставлення до виконання службових обов'язків, честь і гідність, заохочувати розумну ініціативу, самостійність, старанність у службі, уміло застосовувати заходи дисциплінарного впливу. Особливу увагу начальник повинен приділяти вивченню індивідуальних якостей підлеглих, дотриманню статутних відносин між ними, створенню здорового морально-психологічного клімату в колективі, його згуртуванню, своєчасному запобіганню порушенням службової дисципліни та виявленню причин їх учинення, формуванню нетерпимого ставлення до порушників, враховуючи при цьому думку колективу та громадськості. Начальник зобов'язаний попередити про неприпустимість порушення службової дисципліни, а в разі вчинення підлеглим таких діянь за необхідності накласти на винного дисциплінарне стягнення або порушити клопотання про накладення стягнення старшим прямим начальником.

Так, ОСОБА_1 систематично доводила до особового складу інформацію про дисциплінарні проступки співробітників органів внутрішніх справі вчинені в Одеській області, надзвичайні події, стан дисциплін в органах внутрішніх справ, проводила вивчення адміністративного законодавства, антикорупційного та іншого законодавства та наказів ГУ МВС України в Одеській області,проводила інструктаж по охороні праці. Дані обставини підтверджуються відповідними відомостями та рапортами, котрі наявні в матеріалах справи (т.1.а.с.109-156).

Також позивач здійснювала відвідування за місцем мешкання підпорядкованих її працівників, що також підтверджується відповідними рапортами (т.1а.с.158-250;т.2.а.с.1-2). ОСОБА_1 також на виконання свої посадових обовязків проводила індивідуальні бесіди із особовим складом про що свідчить журнал планування та обліку проведення індивідуальної виховної роботи з особовим складом (т.2а.с.3-7).

Суд не погоджується з відповідачем, що позивач самоусунулась від виконання своїх функціональних обовязків по зміцненню дисципліни серед підлеглого особового складу, незадовільно вивчала індивідуальні особливості підлеглих, не забезпечувала контроль за їх поведінкою під час служби та у позаробочий час, що стало причиною затримання майорів міліції ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за вимагання та отримання неправомірної вигоди».

З матеріалів справи суд встановив, що зазначені співробітники були присутні при проведенні позивачем інформування особового складу про дисциплінарні проступки співробітників органів внутрішніх справі вчинені в Одеській області, надзвичайні події, стан дисциплін в органах внутрішніх справ, проведенні вивчення адміністративного законодавства, антикорупційного та іншого законодавства та наказів ГУ МВС України в Одеській області, інструктажу по охороні праці.

Крім того, суд звертає увагу ОСОБА_1 в період з 08.06.2015 року по 12.07.2015 року перебувала у відпустці. Тобто, під час затримання її підлеглих майорів міліції ОСОБА_3 та ОСОБА_4 04.07.2015 року позивач не могла здійснювати контроль за їх діяльністю. На момент знаходження ОСОБА_1 у відпустці її посадові обовязки виконував ОСОБА_5

Відповідно до ст.14 Закону України «Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ» передбачено, що при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. А звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

За таких обставин суд вважає, що відповідач не врахував той факт, що на момент вчинення підлеглими позивача кримінального правопорушення вона перебувала у щорічній відпустці та фактично була позбавлена контролювати їх дії.

Також, у відповідності до вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвецію та практику суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) зазначив, що п. 2 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає від представників держави насамперед суддів, що розглядають справу, але й від інших представників органів влади, - щоб вони утрималися від публічних заяв про те, що обвинувачений вчинив правопорушення, яке йому ставлять за вину, доти, доки ця вина не буде офіційно встановлена судом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 10 лютого 1995 року по справі ОСОБА_5 де Рибемон (Allenet de Ribemont) проти Франции зазначено, сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обовязків не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Враховуючи, що оскаржуваний наказ ГУ МВС України в Одеській області № 2848 від 18.08.2015 року побудований лише на припущенні винності дій ОСОБА_3 та ОСОБА_4, без наявності відповідних рішень суду, що набрали законної сили, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з п.1ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі звільнені від сплати судового збору.

Тобто, за таких обставин судовий збір не стягується.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Митним кодексом України, ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 27, 69-71, 86, 94, 128, 159-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ ГУ МВС України в Одеській області № 2848 від 18.08.2015 року в частині звільнення з посади ОСОБА_1.

Порядок і строки оскарження постанови визначаються ст.ст. 185, 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Відповідно до частини першої статті 185, частини першої-другої, четвертої статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, сторони які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку дану постанову повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через адміністративний суд першої інстанції, який ухвалив судове рішення.

Повний текст постанови складений 28 жовтня 2015 року.

Суддя О.Я. Бойко

.