Справа № 2а-92/10
Суддя: Шавель Р.М.
Дата ухвалення: 2010-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2010 р. Справа № 25973/10/9104

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді Шавеля Р.М.

Суддів Носа С.П. , Каралюса В.М.

при секретарі судового засідання Романишин О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській обл. на постанову Франківського районного суду м.Львова від 26.03.2010р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Міністерства внутрішніх справ України, ОСОБА_1 управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській обл., ОСОБА_1 управління Державного казначейства України у Львівській обл. про визнання протиправними і скасування наказів та подання про звільнення, поновлення на службі, зобовязання нарахувати і виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А:

01.08.2006р. позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому, із врахуванням поданих під час розгляду справи заяв про уточнення позовних вимог, просив визнати протиправними та скасувати наказ Міністра внутрішніх справ України № 397 о/с від 18.07.2006р., наказ начальника ОСОБА_1 управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській обл. № 245 о/с від 18.07.2006р. та подання № 1/18-1914 від 06.07.2006р. в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ у відставку; поновити його на службі в органах внутрішніх справ з 18.07.2006р. на посаді начальника Львівського міського управління ОСОБА_1 управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській обл.; зобовязати ОСОБА_3 управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській обл. нарахувати і виплатити йому середню заробітну плату за час вимушеного прогулу як начальнику Львівського міського управління ОСОБА_1 управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській обл., а на час внесення змін у штати, як заступнику начальника ОСОБА_1 управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській обл. начальнику Львівського міського управління ОСОБА_1 управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській обл., по 30.11.2009р., зобовязавши ОСОБА_3 управління Державного казначейства України у Львівській обл. списати вказані кошти з відповідних рахунків Львівського міського управління ОСОБА_1 управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській обл. та ОСОБА_1 управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській обл.; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на службі в органах внутрішніх справ та присудження виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць (а.с.5-7, 34-35, 89-90, 121-122, 149-151, 173-174, 194-195, 230-231).

Постановою Франківського районного суду м.Львова від 26.03.2010р. заявлений позов задоволено частково; визнано протиправними і скасовано наказ Міністра внутрішніх справ України № 397 о/с від 18.07.2006р. та наказ начальника ОСОБА_1 управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській обл. № 245 о/с від 18.07.2006р. про звільнення ОСОБА_2 у відставку зі служби в органах внутрішніх справ; визнано протиправним і скасовано подання № 1/18-1914 від 06.07.2006р. в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ у відставку; поновлено ОСОБА_2 на службі в органах внутрішніх справ України з 18.07.2006р. із зарахуванням у розпорядження ОСОБА_1 управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській обл. по посаді начальника Львівського міського управління ОСОБА_1 управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській обл.; зобовязано ОСОБА_3 управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській обл. нарахувати і виплатити позивачу середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, виходячи із помісячного грошового забезпечення по посаді станом на 18.07.2006р., але не більше як за один рік; виконання рішення суду допущено до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_2 на службі в органах внутрішніх справ України з 18.07.2006р. та виплати середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, виходячи із помісячного грошового забезпечення по посаді станом на 18.07.2006р. за один місяць; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено за безпідставністю (а.с.237-241).

Не погодившись з винесеним судовим рішенням, постанову суду оскаржив відповідач ОСОБА_3 управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській обл., який покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.256-260).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ чітко не визначені умови звільнення за віком за п.65«а»(із зняттям з військового обліку), згідно п.70 вказаного Положення доцільність звільнення з органів внутрішніх справ визначається відповідним начальником, а у випадку з позивачем Міністром внутрішніх справ України, з урахуванням внутрішніх правил міністерства. Зокрема, підставами для звільнення позивача були рішення колегії Міністерства внутрішніх справ України № 7 км/10 від 24.10.2000р. та наказ Міністра внутрішніх справ України № 762 від 16.11.2000р., якими зобовязано відповідних керівників звільняти з органів внутрішніх справ осіб, які мають право на пенсію за вислугою років та військові звання запасу Збройних Сил України, передбачені ст.28 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу», за п.65 «а»(у відставку за віком).

Суд не може підміняти осіб, яким надано Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ право продовжувати строки перебування на службі в органах внутрішніх справ; на момент розгляду справи позивачу виповнилося більше 52 років, через що він не може бути поновлений судом на службі; саме поновлення судом позивача на службі в органах внутрішніх справ означає продовження строку перебування на службі органом, який не наділений таким правом.

Окрім цього, відносно позивача були дотримані вимоги Порядку проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу в системі МВС України, затв. наказом МВС України № 85 від 06.02.2001р.; в матеріалах справи наявне свідоцтво про хворобу ОСОБА_2, видане військово-лікарською комісією УМВС України у Львівській обл., яким позивача визнано непридатним до військової служби в мирний час та обмежено придатним у воєнний час. За таких обставин позивач не здатний за станом здоровя виконувати обовязки працівника органів внутрішніх справ.

Також судом не врахований при винесенні рішення факт реорганізації ОСОБА_1 управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській обл.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_1 управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській обл. на підтримання поданої скарги, заперечення представника позивача, думку представника ОСОБА_1 управління Державного казначейства України у Львівській обл., який покладає вирішення справи на розсуд суду, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_2, 13.09.1957р.н., проходив службу в органах внутрішніх справ у званні полковник міліції, відповідно до наказу Міністерства внутрішніх справ України № 401 о/с від 10.08.2004р. був призначений на посаду начальника Львівського міського управління Міністерства внутрішніх справ України (а.с.29).

Відповідно до наказу Міністерства внутрішніх справ України № 723 від 29.08.2005р. та наказу начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській обл. № 625 від 05.09.2005р. посада, на яку був призначений ОСОБА_2, скорочена, а останнього згідно наказу Міністра внутрішніх справ України виведено у розпорядження начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській обл. з увільненням від посади начальника Львівського міського управління Міністерства внутрішніх справ України (а.с.225-229).

Починаючи з вказаного часу, і до 18.07.2006р. позивач періодично перебував у відпустках та лікуванні.

06.07.2006р. начальником ОСОБА_1 управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській обл. скеровано подання № 1/18-1914 про звільнення полковника міліції ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ України у відставку за п.65 «а»Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР (а.с.296-297).

Відповідно до наказу Міністра внутрішніх справ України № 397 о/с від 18.07.2006р. та наказу начальника ОСОБА_1 управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській обл. № 245 о/с від 18.07.2006р. позивача звільнено з органів внутрішніх справ у відставку, із зняттям з військового обліку, відповідно до п.65 «а»Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР (за віком); підставою для звільнення є подання начальника ОСОБА_1 управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській обл. № 1/18-1914 від 06.07.2006р. (а.с.9, 10).

Також під час апеляційного розгляду справи зясовано, що на виконання винесеного судом першої інстанції рішення позивач відповідно до наказу Міністра внутрішніх справ України № 975 о/с від 08.06.2010р. та наказу начальника ОСОБА_1 управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській обл. № 169 о/с від 09.06.2010р. поновлений на службі в органах внутрішніх справ із зарахуванням у розпорядження ОСОБА_1 управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській обл. за посадою начальника Львівського міського управління ОСОБА_1 управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській обл. (а.с.301, 302).

Згідно наказу Міністра внутрішніх справ України № 1397 о/с від 04.08.2010р. та наказу начальника ОСОБА_1 управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській обл. № 249 о/с від 04.08.2010р. полковник міліції ОСОБА_2 призначений на посаду заступника начальника ОСОБА_1 управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській обл. начальника міліції громадської безпеки ОСОБА_1 управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській обл., з 04.08.2010р. (а.с.299, 300).

Частково задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що на момент звільнення позивача зі служби йому виповнилося повних 48 років, тобто, на час звільнення позивач не досяг граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ України для осіб, віднесених до категорії старшого і вищого начальницького складу, що мають спеціальне звання полковник міліції, а тому звільнення за п.65 «а»Положення (за віком) суперечить вимогам закону.

Також судом враховано, що на момент звільнення позивач не обіймав посади начальника Львівського міського управління Міністерства внутрішніх справ України, а перебував у розпорядженні начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській обл.

Окрім цього, відповідно до п.24 Положення у разі поновлення на роботі орган, який розглядає спір, одночасно вирішує питання про виплату за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік.

Колегія суддів вважає, що наведені висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки такі ґрунтуються на фактичних обставинах справи та відповідають вимогам чинного законодавства, з огляду на наступне.

З системного аналізу чинного законодавства слідує, що відносини публічної служби є предметом конституційного та адміністративного права. Підстави виникнення, проходження і припинення служби визначені не трудовим, а спеціальним законодавством, за приписами якого повинні розглядатися спори з участю публічних службовців. У разі відсутності відповідних положень у конституційному або адміністративному законодавстві суд може додатково застосувати трудове законодавство, якщо така можливість передбачена у спеціальному законі.

У разі, коли така можливість застосування трудового права у спеціальному законі не передбачена, то за правилами ч.7 ст.9 КАС України суд застосовує закон, який регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права), навівши у рішенні відповідні доводи.

Розглядаючи заявлений позов, суд першої інстанції підставно виходив з того, що спір торкається звільнення позивача з органів внутрішніх справ, і розглядувані відносини регулюються спеціальним законодавством - Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затв. постановою КМ України № 114 від 29.07.1991р.

Згідно з п.65 «а»Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР особи рядового і начальницького складу звільняються зі служби у відставку (із зняттям з військового обліку) за віком - при досягненні граничного віку, встановленого Законом СРСР «Про загальну військову повинність»для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання.

Пунктом 7 вказаного Положення передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу, залежно від присвоєних їм спеціальних звань, перебувають на службі в органах внутрішніх справ до досягнення відповідного віку, зокрема, полковники міліції до досягнення 50 років.

Оскільки на момент звільнення з органів внутрішніх справи позивач не досягнув граничного віку перебування на службі (останньому виповнилося 48 років), тому звільнення ОСОБА_2 за п.65 «а»Положення (за віком) у відставку із зняттям з військового обліку суперечить вимогам закону.

В частині доводів апелянта про досягнення позивачем граничного віку перебування на службі на момент винесення рішення суду першої інстанції про поновлення ОСОБА_2 на службі, що фактично розцінено як неправомірне продовження судом строку перебування на службі в органах внутрішніх справ, колегія суддів враховує те, що позивач вчасно звернувся до суду із розглядуваним позовом, після винесення рішення суду був поновлений на службі, а також у подальшому в установленому порядку призначений на посаду заступника начальника ОСОБА_1 управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській обл. начальника міліції громадської безпеки ОСОБА_1 управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській обл.

Таким чином, позивач був залишений відповідачами на службі в органах внутрішніх справ після його поновлення на службі на підставі рішення суду, через що наведена апелянтом обставина не може прийматися до уваги за таких обставин.

Повністю спростованими вважає колегія суддів доводи апелянта й про незадовільний стан здоровя позивача, який перешкоджає йому виконувати обовязки працівника органів внутрішніх справ, оскільки згідно копії довідки № 311 від 15.07.2010р., виданої Центральною військово-лікарською комісією МВС України, полковник міліції ОСОБА_2, 1957р.н., є придатним до військової служби (а.с.303).

Відхиляючи решта доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції правомірно було поновлено позивача на службі в органах внутрішніх справ України із зарахуванням у розпорядження ОСОБА_1 управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській обл. по посаді начальника Львівського міського управління ОСОБА_1 управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській обл., оскільки на момент звільнення зі служби ОСОБА_2 не займав посади начальника Львівського міського управління ОСОБА_1 управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській обл., а лише знаходився в розпорядженні відповідача.

Також підставно судом застосовано до розглядуваних відносин п.24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, яким передбачено, що в разі незаконного звільнення або переведення на іншу роботу особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній роботі (посаді). У разі поновлення на роботі (посаді) орган, який розглядає трудовий спір, одночасно вирішує питання про виплату особі рядового і начальницького складу середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Таким чином, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.94, ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській обл. на постанову Франківського районного суду м.Львова від 26.03.2010р. в адміністративній справі № 2а-92/10/1326 залишити без задоволення, а згадану постанову суду без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя Шавель Р.М.

Судді Нос С.П. , Каралюс В.М.

< Текст >