Справа № 809/1091/14
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2015-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2015 р. Справа № 876/4426/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги гаражного кооперативу «Соколи» та ОСОБА_1 на постанову ОСОБА_2 - Франківського окружного адміністративного суду від 26.03.2015 року у адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Х-АДВАНС» до Реєстраційної служби ОСОБА_2 - Франківського міського управління юстиції, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - гаражний кооператив «Соколи», ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування рішення, зобов»язання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Х-АДВАНС» (надалі - позивач, ТзОВ «Х-Адванс») звернулося в суд з адміністративним позовом до Реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції в Івано-Франківській області (надалі - відповідач) про визнання недійсним та скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно та зобов»язання до вчинення дій.

11.04.2014 року Івано-Франківський окружний адміністративний суд ухвалою залучив до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - гаражний кооператив «Соколи» та ОСОБА_1.

ОСОБА_2 - Франківського окружного адміністративного суду від 26.03.2015 року позов задоволено повністю. Визнано недійсним та скасовано рішення №2737735 від 30.05.2013 року державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_3 про проведення державної реєстрації прав власності форма власності: приватна, розмір частки: 1 на гараж, що розташований: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, «Соколи» гаражний кооператив, гараж 66, ряд №1, ділянка №2 (реєстраційний номер об»єкта нерухомого майна: 1) за суб»єктом: ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, відкриття розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та відкриття реєстраційної справи на об»єкт нерухомого майна.

Зобов»язано Реєстраційну службу Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області забезпечити внесення до Державного реєстру прав на нерухоме майно відповідний запис про скасування державної реєстрації речових прав на гараж, що розташований за адресою: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, «Соколи» гаражний кооператив, гараж 66, ряд №1, ділянка №2 (реєстраційний номер об»єкта нерухомого майна: 1) за суб»єктом: ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, апеляційна скарга подана гаражним кооперативом «Соколи» в якій зазначає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на норми Закону України «Про кооперацію» та зазначає, що відповідачем була здійснена державна реєстрація права власності на нерухоме майно, яке член гаражного кооперативу вніс в якості свого пайового внеску при вступі до гаражного кооперативу «Соколи». Просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Крім того, апеляційна скарга подана третьою особою ОСОБА_1, в якій зазначає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального права та невірним встановленням обставин у справі. Зазначає, що при реєстрації майна (гаражу) на спірній земельній ділянці, державному реєстратору було надано достатній перелік документів для здійснення державної реєстрації нерухомого майна. Крім того вказує на те, що оскільки об»єкт нерухомого майна, збудований до 01.01.2013 року в результаті діяльності гаражного кооперативу, державна реєстрація прав з видачею свідоцтва про право власності на гараж проводилася на підставі заяви члена відповідного кооперативу, до якої додавалася довідка кооперативу про членство в ньому та про повне внесення таким членом пайового внеску. Просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити повністю.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання для розгляду справи не прибули, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступило, а тому, колегія суддів, у відповідності до п.п. 1, 2, ч. 1 ст. 197 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 30.05.2013 року державним реєстратором реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_3 прийнято рішення №2737735 року про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на об»єкт нерухомого майна - гараж, що розташований: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, «Соколи» гаражний кооператив, гараж 66, форма власності: приватна, розмір частки: 1, ряд №1, ділянка №2, з відкриттям у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об»єкт нерухомого майна (а.с. 106 том І).

Вказане рішення відповідачем прийнято за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №3906 від 29.05.2013 року (реєстраційний №1345105) та доданих до неї документів згідно картки прийому заяви №2661879 від 29.05.2013 року, а саме: квитанцій про оплату державного мита №ПН10522 від 22.05.2013 року; копій паспорта та картки платника податків ОСОБА_1; копії паспорта представника ОСОБА_4; витягу з угоди про надання послуг адвокатом від 12.04.2013 року; копії договору оренди землі від 16.03.2006 року; довідки гаражного кооперативу «Соколи» від 12.04.2013 року за №72/01-04 про право власності на гараж №66, ряд №1, ділянка №2; витягу із протоколу №7 від 31.03.2013 року про затвердження списку членів/асоційованих членів гаражного кооперативу «Соколи»; технічного паспорта від 25.04.2013 року на гараж №66, ряд №1, ділянка №2 по вул. Вовчинецька, 225, м. Івано-Франківськ, ГК «Соколи» (а.с. 80-97 том І).

На підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №2737735 від 30.05.2013 року державним реєстратором реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_3 проведено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на об»єкт нерухомого майна: гараж; адреса: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, «Соколи» гаражний кооператив, гараж 66, форма власності: приватна, розмір частки: 1, ряд №1, ділянка №2, про що їй видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно №4189340 від 30.05.2013 року та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №4235824 від 31.05.2013 року (а.с. 105, 107 том І).

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що відповідачем здійснено державну реєстрацію права власності на гараж 66, ряд №1, ділянка №2, що розташований: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, «Соколи» гаражний кооператив, в порушення вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та ОСОБА_2 Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» №703 від 22.06.2011 року, а саме: без належного документу, що посвідчує речове право на земельну ділянку; без документу, що відповідно до вимог законодавства, засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об»єкту.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ст. 78 Земельного Кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Згідно із п. 1 ст. 153 Земельного кодексу України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно з ст. 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов»язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Одним з шляхів захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки є визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

У відповідності до п. 1 ст. 154 ЗК України органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування без рішення суду не мають права втручатись у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження належною йому земельною ділянкою або встановлювати непередбачені законодавчими актами додаткові обов»язки чи обмеження.

Правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-ІV від 01.07.2004 року, із змінами та доповненнями. Також, при розгляді та вирішенні даної адміністративної справи до спірних правовідносин слід застосовувати Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядок надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затверджений ОСОБА_2 Кабінету Міністрів України №703 від 22.06.2011 року, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (надалі - Порядок).

Згідно із ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (надалі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 5 ст. 3 даного Закону державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов»язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч. 2 ст. 9 цього Закону, державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону.

Частиною 3 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту 26 Порядку для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком.

Пунктом 27 Порядку передбачений загальний перелік документів, що можуть підтверджувати виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Так, судами першої та апеляційної інстанції на підставі поданих до суду документів встановлено, що до дати реєстрації права власності на гараж №66, якою є 30.05.2013 року, жодних реєстраційний дій щодо оформлення права власності на гараж №66, ряд №1, ділянка №2 не проводилося. А тому, суд першої інстанції вірно виходив з того, що гараж №66 підлягав первинній державній реєстрації і на вказані правовідносини поширювалися вимоги пункту 46 Порядку.

Пунктом 46 Порядку серед документів, які заявник подає органові державної реєстрації прав для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв»язку з набуттям права власності на новозбудовані чи реконструйовані об»єкти нерухомого майна передбачено необхідність подання документу, що підтверджує присвоєння об»єкту нерухомого майна адреси.

Виключення стосується житлових чи нежитлових приміщень, які є складовими частинами інших житлових будинків, будівель, споруд (їх окремих частин), в яких вони розташовані.

Враховуючи те, що гараж №66, державна реєстрація прав на який оскаржується, є окремим об»єктом нерухомого майна, який встановлено безпосередньо на землі, а не розташовано в якійсь окремій будівлі чи споруді, про що свідчить наявний в матеріалах справи технічний паспорт, виключення щодо обов»язковості реєстрації речового права на земельну ділянку не може бути поширено на спірні правовідносини.

Судом встановлено, що реєстраційні дії пов»язанні з реєстрацією гаража №66, проводилися на підставі документів зазначених в картці прийому заяви, що міститься в матеріалах справи.

Разом з цим, судом першої інстанції вірно встановлено відсутність при проведенні оскаржуваної реєстрації документу, що посвідчує речове право заявника на земельну ділянку і витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (у разі, коли в документі, що посвідчує речове право на земельну ділянку, відсутні відомості про її кадастровий номер).

Поданий відповідачу договір оренди землі від 16.03.2006 року не містить відомостей про кадастровий номер земельної ділянки, укладений строком на 1 (один) рік, а відтак на момент вчинення реєстрації права власності на гараж №66 - втратив чинність.

Також, судом першої інстанції вірно встановлено, що договір оренди землі від 16.03.2006 року не передбачав права забудови а ні для гаражного кооперативу «Соколи», а ні для його членів. Згідно п. 1.2 договору цільовим призначенням земельної ділянки було обслуговування гаражів, і використання земельної ділянки виключно згідно її цільового призначення було одним з основних зобов»язань орендаря (п. 2.5.1), а згідно п. 2.5.2 договору, орендар також зобов»язувався додержуватися вимог законодавства та місцевих правил забудови населених пунктів.

Крім того, колегія суддів бере до уваги, що відсутність на момент вчинення відповідачем спірних реєстраційних дій, будь-яких документів, які б могли підтвердити наявність у третіх осіб речового права на земельну ділянку додатково підтверджується постановою Львівського апеляційного господарського суду від 24.10.2013 року в справі №909/538/13, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 31.03.2014 року, згідно з якою гаражному кооперативу «Соколи» відмовлено в укладенні додаткової угоди оренди земельної ділянки по вул. Вовчинецька, 225, а також рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 27.09.2013 року в справі №909/837/13, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 12.02.2014 року та постановою Вищого господарського суду України від 29.04.2014 року, яким відмовлено в задоволенні позову гаражного кооперативу «Соколи» про визнання за гаражним кооперативом «Соколи» права на користування земельною ділянкою площею 6,2207 га для колективного гаражного будівництва, що знаходиться по вул. Вовчинецька, 225.

Відповідно до приписів пункту 4 Порядку, у разі коли законодавством встановлено вимогу щодо прийняття в експлуатацію об»єкта нерухомого майна, державна реєстрація права власності на нього проводиться після прийняття такого об»єкта в експлуатацію в установленому законодавством порядку. Аналогічна умова державної реєстрації міститься в абзаці 2 статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Крім того, абзацом 5 пункту 46 того ж Порядку, визначено, що для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв»язку з набуттям права власності на новозбудовані чи реконструйовані об»єкти нерухомого майна заявник, разом з іншими документами, подає органові державної реєстрації прав документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об»єкта.

Згідно із ст. 32 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин усі об»єкти будівництва поділяються на І, II, III, IV і V категорії складності. Категорія складності об»єкта будівництва визначається відповідно до державних будівельних норм та стандартів на підставі класу наслідків (відповідальності) такого об»єкта будівництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об»єктів, що належать до І - III категорій складності, та об»єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об»єкта до експлуатації. Форма декларації про готовність об'єкта до експлуатації, порядок її подання і реєстрації визначаються Кабінетом Міністрів України.

Частиною другої цієї статті Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об»єктів, що належать до IV і V категорій складності, здійснюється на підставі акта готовності об»єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що при проведенні державної реєстрації відповідачу не подавалися документи, які б підтверджували факт введення гаражу №66 в експлуатацію. Також не надано будь-яких інших підтверджуючих доказів про введення об»єкту в експлуатацію, в тому числі й згідно із законодавством, що діяло у 2006 році.

Таким чином, у зв»язку із відсутністю будь-яких документів, які б підтверджували введення в експлуатацію гаражу №66, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідачем порушено вимоги пунктів 4 та 46 Порядку, у спосіб здійснення державної реєстрації прав на гараж, який не введений в експлуатацію у визначеному законом порядку.

Водночас, згідно з дослідженим в судовому засіданні, Державним актом на право власності на земельну ділянку Серія ЯМ №657804, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право користування землею, договорів оренди землі за №00107 від 25.10.2012 року за адресою: вул. Вовчинецька, 225, с. Вовчинець, Івано-Франківська міська рада, Івано-Франківська область, знаходиться земельна ділянка площею 6,2207 га, яка належить позивачу на праві приватної власності. Цільове призначення даної земельної ділянки - для обслуговування гаражної стоянки автомобілів (а.с.15 том І).

Документ, що підтверджував би присвоєння об»єкту нерухомого майна адреси, третьою особою не подавався.

Натомість державним реєстратором при проведенні державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на гараж №66, всупереч вимог Порядку та адресної інформації, відображеної в поданих для реєстрації документах, присвоєно об»єкту нову адресу: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, «Соколи» гаражний кооператив, гараж №66 (а.с. 105 том І).

Аргументованих доводів щодо наявності правових підстав для присвоєння спірному об»єкту нової адреси та проведенню за цією адресою перевірки щодо наявності обтяжень, ні представником відповідача ні представниками третіх осіб суду не надано.

Посилання відповідача на рекомендації, викладені в листі Державної реєстраційної служби України від 15.04.2013 року за №165/06-15-13 «Щодо видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв»язку з набуттям права власності на новозбудовані чи реконструйовані об»єкти нерухомого майна» судом до уваги не беруться, оскільки згідно з вказаним листом, Державна реєстраційна служба України не звільняє заявника від обов»язку подати весь перелік документів визначених пунктами 46 та 48 Порядку, в тому числі, документ що посвідчує речове право на земельну ділянку, документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об»єкту, документ, що підтверджує присвоєння об»єкту нерухомого майна адреси тощо.

За змістом абзацу другого та третього пункту 1 листа, виключення з цього правила може мати місце, коли об»єкти нерухомого майна, збудовані в результаті діяльності житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу, за умови, що на певну частину таких об»єктів до 01.01.2013 року оформлено та зареєстровано право власності. Лише в цьому випадку державна реєстрація могла б бути проведена на підставі вказаних відповідачем документів.

Таким чином, вказаним листом Державна реєстраційна служба України дає можливість застосування так званої «спрощеної процедури» за наявності двох умов: 1) об»єкт нерухомого майна повинен бути збудований у результаті діяльності відповідного кооперативу, в даному випадку - гаражного кооперативу «Соколи»; 2) на певну частину аналогічних об»єктів в тому ж кооперативі до 01.01.2013 року повинно бути оформлене та зареєстроване право власності в порядку, визначеному чинним законодавством.

Належних доказів, що спірний гараж №66 як об»єкт нерухомого майна збудований в результаті діяльності гаражного кооперативу «Соколи» в 2006 році чи в інший час, суду не представлено, що свідчить про відсутність першої передумови для застосування вище визначеної процедури.

Що стосується другої умови для можливості застосування «спрощеної процедури» реєстрації, то судом встановлено, що перші реєстраційні дії щодо реєстрації гаражів за адресою: гаражний кооператив «Соколи», м. Івано-Франківськ датовані 21.05.2013 року.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів звертає увагу на те, що лист Державної реєстраційної служби України від 15.04.2013 року за №165/06-15-13 «Щодо видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв»язку з набуттям права власності на новозбудовані чи реконструйовані об»єкти нерухомого майна» не має ознак нормативно-правового акту, носить рекомендаційний характер та не може застосовуватися всупереч вимог Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого ОСОБА_2 Кабінету Міністрів України №703 від 22.06.2011 року.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов»язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційних скаргах доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційні скарги задоволенню не підлягає, підстав для скасування постанови суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги гаражного кооперативу «Соколи» та ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.03.2015 року у адміністративній справі №809/1091/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п»ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий суддя : Л.Я. Гудим

Судді: О.М. Довгополов

ОСОБА_5