Справа № 2а-15430/10/0470
Суддя: Чорна Валерія Вікторовна
Дата ухвалення: 2012-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2011 р. Справа № 2а-15430/10/0470

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Чорної В.В.

при секретарі судового засідання Молчановій В.В.

за участі представників сторін:

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат»до Дніпропетровської митниці, Головного управління Державного казначейства у Дніпропетровській області про визнання нечинним рішення № 113000006/2010/000415/1 про визначення митної вартості товару від 27.05.2010 року, скасування картки відмови № 113050000/0/00617 від 27.05.2010 року та стягнення з державного бюджету надмірно сплаченого податку на додану вартість та ввізного мита, -

ВСТАНОВИВ:

26 листопада 2010 року Відкрите акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат»звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просило визнати нечинним рішення Криворізької митниці про визначення митної вартості товарів № 113000006/2010/000415/1 від 27.05.2010 року, скасувати видану Криворізькою митницею картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 113050000/0/00617 від 27.05.2010 року, стягнути з державного бюджету України в особі Головного управління Державного казначейства у м. Києві на свою користь кошти на відшкодування шкоди у вигляді надмірно сплаченого податку на додану вартість у розмірі 8167,50 грн., та надмірно сплаченого ввізного мита у розмірі 830,19 грн.

В судовому засіданні 01.07.2011 року судом було задоволено заявлене представником позивача клопотання про заміну позивача по справі - Відкритого акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат»на Публічне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», у звязку з внесенням відповідних змін до реєстраційних документів, на підтвердження чого були надані копії свідоцтва серії А-1 № 565046 про державну реєстрацію юридичної особи Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», довідки з єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ) серії АБ №201926, тощо.

Також, в судовому засіданні 01.07.2011 року було задоволено клопотання представника відповідача-1 про заміну сторони відповідача, а саме, Криворізької митниці на її правонаступника-Дніпропетровську митницю, на підтвердження чого були надані копії свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії А00 № 425448, згідно якої, 20.12.1996 року Криворізьку митницю було зареєстровано як юридичну особу, та Реєстраційної картки про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи в результаті злиття, приєднання, поділу, перетворення, згідно якої, правонаступником Криворізької митниці є Дніпропетровська митниця.

Ухвалою суду від 22.09.2011 року за клопотаннями ПАТ «ПГЗК», Головного управління Державного казначейства України у м. Києві допущено заміну відповідача-2 у справі з Головного управління Державного казначейства України у м. Києві на Головне управління Державного казначейства України у Дніпропетровській області.

22.09.2011 року позивачем подано до суду уточнену позовну заяву, згідно якої, у зв'язку з заміною відповідача-2, останній просить повернути з державного бюджету України в особі Головного управління Державного казначейства у Дніпропетровській області на свою користь кошти на відшкодування шкоди у вигляді надмірно сплаченого податку на додану вартість у розмірі 8167,50 грн., та надмірно сплаченого ввізного мита у розмірі 830,19 грн., решта позовних вимог залишена в редакції первинної позовної заяви.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що 12.02.2010 року між ВАТ «ПГЗК»та фірмою «Alderston GB Limited»(далі Постачальник), м. Лондон, ОСОБА_3, укладено зовнішньоекономічний контракт № 0212-SG02/10, згідно якого Постачальник зобов'язався здійснити поставку товару позивачу, зокрема цегли вогнетривкої № 44 KOLAS 130 за ціною 1,44 Євро за одиницю товару, та мастики кладочної KOTMEL S 170 за ціною 1132,24 Євро за одиницю, а Покупець (позивач) зобов'язується прийняти та оплатити товар на умовах, вказаних у специфікаціях до контракту. 26.05.2010 року позивачем до Криворізької митниці надано митну декларацію № 113050000/2010/004213, розрахунки в якій було зроблено, виходячи з ціни 1,44, та 1132,24 Євро за одиницю товару. Проте, відповідач відмовив в прийнятті даної декларації та надав позивачу картку відмови в прийнятті митної декларації № 113050000/0/00617, посилаючись на коригування митної вартості товару № 2 та необхідність подання нової ВМД, заповненої в установленому порядку з митною вартістю відповідно до рішення про визначення митної вартості товарів № 113000006/2010/000415/1 від 27.05.2010 року. Позивач вважає, що підстав для проведення коригування митної вартості товару не має, оскільки відповідно до ст. 7 Генеральної угоди з тарифів і торгівлі від 30.10.1947 року, ст. 266 Митного кодексу України, основним методом визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). Таким чином, за наявності доданих до митної декларації документів, надана до митниці декларація, на думку позивача, є вірною, а корегування відповідачем ціни та відмова у прийнятті митної декларації за ціною контракту на поставку даного товару, є безпідставною. Крім того, позивач вважає, що відповідач фактично не обчислював вартість витрат на виробництво цього товару, не надав можливості позивачу обчислити митну вартість товару в іншій спосіб, а прийняв спірне рішення лише на підставі інформації, отриманої від ЄАІС ДМСУ (ЄАІС ІАМУ) без використання інших дежерел інформації, що суперечить п.3 розділу 3 наказу Державної митної служби України № 602 від 24.06.2009 року. Також, позивач зазначив, що відповідач при здійсненні митного оформлення не надав ніяких обгрунтувань або пояснень, з яких причин митним органом для визначення митної вартості було застосовано резервний метод без застосування інших методів. За таких обставин, позивач вважає, що прийняте відповідачем рішення про визначення митної вартості товарів № 113000006/2010/000415/1 від 27.05.2010 року, а також картка відмови в прийнятті митної декларації № 113050000/0/00617 є незаконними та такими, що підлягають скасуванню, а також просить повернути на його користь надмірно сплачені ним за декларацією № 113050000/2010/004226 від 27.05.2010 року за коригованою ціною зайво сплачені податок на додану вартість у розмірі 8167,50 грн., та ввізне мито у розмірі 830,19 грн.

В судовому засіданні представник позивача підтримав уточнені позовні вимоги та просив задовольнити їх в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Також, додатково зазначив, що обґрунтовуючи правильність визначення митної вартості товарів за шостим (резервним) методом, відповідач вказав, що ним використовувалась цінова інформація ЄАІС ДМСУ, при цьому, яка саме інформація, не конкретизував, чим порушив вимоги наказу ДМСУ № 506 від 29.05.2009 року. Також, позивач вважає безпідставними посилання відповідача на неможливість визначення митної вартості товарів за ціною, заявленою позивачем, через ненадання останнім платіжного документу про здійснену 30% передплату за товар, оскільки відповідач такий документ не запитував, крім того зазначив, що банківські платіжні документи подаються декларантом для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товарів лише у разі їх оплати, а на момент митного оформлення оплата товару у повному обсязі здійснена не була.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, посилаючись на законність дій митного органу при визначенні митної вартості товару за іншим (резервним) методом визначення митної вартості, оскільки позивач не підтвердив заявлену митну вартість документами, наданими при митному оформленні товару. Так, 26.05.2010 року для здійснення митного контролю та митного оформлення декларантом позивача була подана вантажна митна декларація № 113050000/2010/004213, відповідно до якої для проведення митного оформлення було подано: товар № 1 - мастика кладочна KOTMEL S 170 т, товар № 2 цегла вогнетривка № 44 KOLAS 130 (вміст AL203 34,49% SI02 58,48%, FE203 2,71%), виробником якої заявлено «REFRAKO S.R.O.», Словаччина. Під час здійснення перевірки заявленої декларантом митної вартості товарів в частині порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості товарів, що вже оформлені (витяг із цінової ОСОБА_1 даних ЄАІС ДМСУ) виявилося, що заявлена ціна товару № 2 цегли вогнетривкої № 44 KOLAS 130 0,71 Євро за кг, що є нижчою, ніж митна вартість аналогічного товару цього ж виробника, цієї ж марки, що ввозилася на митну територію України, яка становить 1,43 Євро за кг. Також, в порушення п. 7 ОСОБА_4 декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1766 від 20.12.2006 року (далі ОСОБА_4), для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товарів декларант не подав банківські платіжні документи, відповідно до яких ним відповідно до контракту було здійснено передплату за товар у розмірі 30% від загальної вартості товару. У звязку з чим, для підтвердження митної вартості товару митним органом були витребувані додаткові документи відповідно до п. 11 ОСОБА_4, а саме: копія експортної ВМД країни-відправлення, прайс-лист фірми виробника товару, калькуляцію фірми-виробника товару, висновки про вартісні та якісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та повідомлено, що декларант за власним бажанням подає інші документи для підтвердження заявленої митної вартості. Проте, надані декларантом позивача додаткові документи у підтвердження митної вартості товару не підлягали застосуванню, оскільки вони були оформлені з порушенням вимог п. 12 ОСОБА_4, ст. 77 Митного кодексу України, у зв'язку з чим відповідач відповідно до ст. 259-273 Митного кодексу України та п. 14 постанови Кабінету Міністрів України № 1766 від 20.12.2006 року, визначив митну вартість товару за методом 6 (резервним), передбаченим ст. 273 Митного кодексу України, та прийняв рішення про визначення митної вартості товару від 27.05.2010 року № 113000006/2010/000415/1, відповідно до якого митну вартість товару цегли вогнетривкої № 44 KOLAS 130, скориговано з 0,71 Євро за 1 кг до 1,43 Євро за 1 кг. Також, відповідач вважає правомірним, у відповідності до ОСОБА_4 оформлення й використання Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України, затвердженого наказом Державної митної служби України № 1227 від 12.12.2005 року (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.12.2005 року за № 1562/11842), прийняття картки відмови від 27.05.2010 року № 113050000/0/00617, в якій зазначено про необхідність декларування вантажу відповідно до винесеного рішення. Крім того, відповідач вказує на те, що позивач не скористався правом здійснити митне оформлення під гарантійні зобов'язання згідно наказу Державної митної служби України № 230 від 17.03.2008 року, який передбачає надання додаткових підтверджуючих документів в термін до 90 днів з можливим наступним поверненням сплачених податків і зборів (обов'язкових платежів) за визначеною митним органом митною вартістю товарів, що дало б можливість уникнути простоїв вантажів та довести заявлену декларантом митну вартість товарів. Тим самим, позивач погодився з рішенням митниці, про що свідчить ВМД від 27.05.2010 року № 113050000/2010/004226, заповнена позивачем. Також, відповідач зазначив, що відповідно до п.7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, ввізна вантажна митна декларація, за якою позивачем був сплачений до Державного бюджету податок на додану вартість, є підставою для формування податкового кредиту та подальшого отримання бюджетного відшкодування податку, тому вимоги позивача про стягнення в судовому порядку сплаченої ним суми податку є фактично спробою отримати подвійне відшкодування ПДВ з Державного бюджету. За таких обставин, відповідач просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Представник відповідача 2 - Головного управління Державного казначейства України в Дніпропетровській області, подав до суду письмові заперечення на позовну заяву, в яких зазначив, що згідно ОСОБА_4 взаємодії митних органів з органами Державного казначейства України в процесі повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органі, затвердженого спільним наказом Державної митної служби України та Державного казначейства України № 611/147 від 20.07.2007 року, повернення надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів Державним казначейством здійснюється на підставі Висновку митного органу, що займався оформленням митної декларації. Відповідач 2 зазначив, що до нього не надходили Висновки від Дніпропетровської митниці, на підставі яких перераховуються кошти з рахунку обліку доходів державного бюджету на рахунок, зазначений у Висновку, і саме з цього приводу, повернення позивачу з бюджету надмірно сплачених обовязкових платежів є не можливим. Крім того, відповідач 2 зазначив, що вищезазначеним ОСОБА_4 передбачено повернення платежів органами державного казначейства, але повернення коштів відбувається органами казначейства не з рахунків, відкритих для забезпечення діяльності юридичної особи (ГУДКУ у Дніпропетровській області), а за рахунок коштів Державного бюджету в порядку, встановленому чинним законодавством, тому формулювання позивачем позовних вимог щодо стягнення з держави в особі Головного управління є необґрунтованими. З цих підстав, відповідач 2 просить у задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі.

В судове засідання представник відповідача 2 не з'явився, подав до суду письмове клопотання з проханням відкласти розгляд справи або розглянути справу без його участі, у зв'язку з чим, справу розглянуто без участі представника Головного управління Державного казначейства України в Дніпропетровській області.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

12.02.2010 року між ВАТ «ПГЗК»(покупець) та фірмою «Alderston GB Limited» (далі Постачальник), м. Лондон, ОСОБА_3, укладено зовнішньоекономічний контракт № 0212-SG02/10 на купівлю та поставку на умовах DDU митний ліцензійний склад в смт.Радушне, Україна (ИНКОТЕРМС-2000) вогнетривких матеріалів відповідно до Спеціфікації № 1 Додатку 1, зокрема цегли вогнетривкої № 44 KOLAS 130 за ціною 1,44 Євро за одиницю, та мастики кладочної KOTMEL S 170 за ціною 1132,24 Євро за одиницю товару (а.с.8-15) .

Відповідно до п. 4.2 Контракту, загальна вартість продукції становить 2 108 644,75 Євро. Згідно з умовами Специфікації № 1 від 12.02.2010 р. до Контракту, погодженої між позивачем та постачальником, загальна ціна товару складає 2 108 644,75 Євро.

Додатком № 3 до Контракту між Постачальником та Покупцем був узгоджений графік поставок продукції (а.с.16).

На виконання положень Графіку, Продавцем на адресу Позивача була направлена партія товару, ціна якої була визначена у відповідності до умов Специфікації, та підтверджується рахунком-фактурою (інвойс) №100212-023 від 12.02.2010 року (а.с.17).

Митна вартість зазначеного товару, заявлена ПАТ «ПГЗК»шляхом подання 26.05.2010 року до Криворізької митниці декларації № 113050000/2010/004213 митної вартості форми ДМВ-1, за ціною договору (метод 1) відповідно до ст. 267 Митного кодексу України, розрахована виходячи з ціни 1,44 Євро за одиницю товару - цегли вогнетривкої № 44 KOLAS 130, та 1132,24 Євро за одиницю товару - мастики кладочної KOTMEL S 170.

Для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товару декларантом до митного органу для митного оформлення були надані, зокрема, такі документи: рішення про визначення митної вартості № 113000006/2010/000383/1 від 19.05.2010 року; облікова картка суб'єкта ЗЕД № 11305/02/98/00015 від 10.02.2010 року; накладна CMR 4523 від 19.05.2010 року; книжка МДП (Carnet TIR) ХК.63886379 від 20.05.2010 року; рахунок-фактура (інвойс) № 100212-023 від 26.05.2010 року; пакувальний лист б/н від 19.05.2010 року; зовнішньоекономічний договір (контракт) на відшкодувальній основі (крім позначених кодами 4100 або 4104) № 0212-SG02/10 від 12.02.2010 року; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) додаток № 1 від 12.02.2010 року; некласифікований документ ФІТ-Й акт № 75/04-026/1455194-1 від 25.05.2010 року; довідка про проведення декларування валютних цінностей, доходів та майна, що належать резиденту України і знаходяться за її межами (ДПА України) - СДПІ ПГМК у м. Кривому Розі № 21 від 28.04.2010 року; некласифікований документ - сертифікат якості б/н від 19.05.2010 року; сертифікат про проходження товару невизначеної форми № 101119 від 17.05.2010 року.

За результатами розгляду документів, наданих позивачем до митниці, встановлено наступне:

Пунктом 5.2 розділу 5 «Умови оплати»контракту № 0212-SG02/10 від 12.02.2010 року, укладеним між фірмою «Alderston GB Limited»та позивачем, передбачено, що покупець зобов'язується здійснити оплату продукції прямим банківським переводом на рахунок продавця у розмірі 30% загальної вартості продукції (632593,43 Євро) авансом відповідно до рахунку, наданого продавцем, протягом 10 банківських днів від дати підписання контракту обома сторонами, та 70 % вартості продукції протягом 5 календарних днів від дати отримання повідомлення Продавця про наявність партії продукції на митному ліцензійному складі смт. Радушне, Україна.

Відповідно до п. п. 3 п. 7 ОСОБА_4 декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1766 від 20.12.2006 року (далі ОСОБА_4), для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товарів декларант зобовязаний подати банківські платіжні документи, а також інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Однак, позивачем зазначені вимоги не виконані, до митного оформлення не надано банківського платіжного документу, відповідно до якого за умовами контракту № 0212-SG02/10 від 12.02.2010 здійснено передплату за товар у розмірі 30% від загальної вартості товару, що підтверджується:

- змістом третього підрозділу графи 20 ВМД від 26.05.2010 року № 113050000/2010/004213, в якому зазначено 2-значний цифровий код форми розрахунків за товар згідно з умовами контракту купівлі-продажу, а саме код «30», який відповідно до наказу Державної митної служби України від 09.07.1997 року № 307 «Про затвердження Інструкції про порядок заповнення вантажної митної декларації», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.09.19997 року № 443/2247, зі змінами та доповненнями, розшифровується як «переказ»та свідчить про переведення грошових коштів з рахунку покупця (позивача) на рахунок продавця;

- відсутністю банківського платіжного документу серед поданих декларантом позивача документів для підтвердження заявленої митної вартості товару та проведення відповідачем 1 митного оформлення цього товару, які зазначені у графі 44 ВМД від 26.05.2010 року № 113050000/2010/004213.

Доводи позивача з приводу того, що платіжний документ не було надано, оскільки його не запитував відповідач, суд вважає необґрунтованими, оскільки п.п.3 п.7 ОСОБА_4 чітко визначено обов'язок декларанта при підтвердженні заявлених відомостей про митну вартість товарів подавати банківські платіжні документи, що підтверджують вартість товару, а не обов'язок відповідача запитувати такі документи. Крім того, у даному пункті не зазначено про те, що банківські платіжні документи подаються лише при повній оплаті за товар, а тому здійснення позивачем 30% передплати за товар не звільняло його від обов'язку подати відповідні платіжні документи при митному оформленні. Надані позивачем у судовому засіданні платіжні доручення про перерахунок ним коштів за контрактом № 0212-SG02/10 від 12.02.2010 (а.с. 139-140) не впливають на висновок суду щодо законності спірного рішення, оскільки, як вже було зазначено вище, дані документи при митному оформленні відповідачу не надавалися.

Під час порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості товарів, що вже оформлені (витяг із цінової ОСОБА_1 даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи Державної митної служби України (далі - ЄАІС ДМСУ) на 27.05.2010 року (а.с.93) було встановлено, що заявлена ціна товару № 2 цегли вогнетривкої № 44 KOLAS 130 0,71 Євро (0,86 доларів США) за кг, що є нижчою ніж митна вартість аналогічного товару цього ж виробника, цієї ж марки, що ввозилася на митну територію України (тобто, вже оформленого для вільного використання на митній території України), яка становить 1,43 Євро (1,76 дол. США) за кг.

Отже, виникла необхідність здійснити перевірку даних, зазначених у декларації митної вартості, та їх уточненні. Тому, посадова особа відділу контролю митної вартості Криворізької митниці, що здійснювала перевірку даних, зазначених у ДМВ, і її оформлення, відповідно до ОСОБА_4 заповнення декларації митної вартості, затвердженого наказом Державної митної служби України № 828 від 02.12.2003 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.12.2003 за № 1192/8513, на аркуші № 1 ДМВ у графі «Для відміток митного органу» декларації митної вартості зробила запис: «Необхідне подання додаткових документів, що підтверджують митну вартість згідно п.11 ОСОБА_4: копію експортної ВМД країни-відправлення; прайс лист фірми виробника товару; калькуляцію фірми-виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями».

Для підтвердження митної вартості заявленого товару позивачем додатково надано копію експортної ВМД країни-відправника, прас-лист на 2010 рік та листи № 100422-1 від 22.04.2010 р., № 100118-1 від 18.01.2010 р., № 100205-1 від 05.02.2010 р., № 100208-1 від 08.02.2010 р., № 100121-1 від 21.01.2010 р., однак, зазначені документи відповідачем 1 не були прийняті, з наступних підстав.

Відповідно п. 12 ОСОБА_4, документи, що подаються декларантом, оформляються з дотриманням таких вимог: «… копії повинні бути доброякісними та придатними для використання; листи підприємств повинні мати необхідні реквізити (назва підприємства, його адреса, номер телефону, вихідний номер і дата відправлення); бухгалтерські документи засвідчуються підписом керівника і головного бухгалтера підприємства, що скріплюються печаткою підприємства. Довідки, висновки та інші документи, що стосуються вартісних та якісних характеристик товару, повинні містити реквізити організації, що їх видала, підписи відповідних посадових осіб та печатки. Копії документів засвідчуються написом «Копія. Згідно з оригіналом», підписом та печаткою декларанта. У випадках, передбачених статтею 77 Митного кодексу України, декларант подає переклад державною мовою документів для підтвердження заявленої митної вартості».

Відповідно до ст. 77 Митного кодексу України, документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються митному органу українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою, яка є поширеною у світі. Якщо оригінали таких документів складені іншою мовою, декларант має забезпечити їх переклад на українську мову за власний рахунок.

Так, наданий декларантом позивача документ - «Копія експортної ВМД країни-відправлення»такою не є, оскільки він називається «Документ контролю доставки вантажу при ввезенні», а не «Експортна ВМД країни-відправлення». Вказаний факт підтверджується графою 44 ВМД від 27.05.2010 № 113050000/2010/004226 (а.с.26 ), яка засвідчує, що під час проведення митного оформлення товару цегли вогнетривкої на підставі скорегованої митної вартості «Копія експортної ВМД країни-відправлення»не надавалася, оскільки класифікаційні коди документів, наведених у графі 44 вищезазначеної ВМД не містять класифікаційного коду документів «9610», під яким відповідно до наказу Державної митної служби України № 1048 від 12.12.2007 року «Про затвердження відомчих класифікаторів з питань митної статистики, які використовуються в процесі оформлення митних декларацій, і порядку їх ведення»зашифровано документ «Копія вантажної митної декларації іноземної країни». Крім того, даний документ містить інформацію про товар - KOLAS 130.50 (проводилось митне оформлення товару - № 44 KOLAS 130) та не відповідає вимогам п. 12 ОСОБА_4, а саме: не має перекладу державною мовою, його копія недоброякісна та не придатна для використання, з його граф не вбачаються загальна вартість товару, грошова одиниця вартості товару, хімічний склад, а також умови поставки товару.

Наданий декларантом позивача ОСОБА_5 на 2010 рік не є прайс листом фірми виробника товару («REFRAKO S.R.O.», Словаччина), який запитувався відповідачем, а є прайс-листом фірми продавця («Alderston GB Limited», Великобританія). Враховуючи зазначене, а також те, що прайс-лист оформлений з порушенням вимог п. 12 ОСОБА_4, а саме: відсутні вихідний номер, дата відправлення, засвідчувальний підпис головного бухгалтера підприємства, він не підлягав застосуванню посадовою особою відповідача 1.

Надані позивачем листи № 100422-1 від 22.04.2010 р., № 100118-1 від 18.01.2010 р., № 100205-1 від 05.02.2010 р., № 100208-1 від 08.02.2010 р., № 100121-1 від 21.01.2010 р. є комерційними пропозиціями, які не можуть підтверджувати митну вартість товару, оскільки являють собою переписку перед укладенням контракту та не містять у собі інформації, запитаної митним органом.

Крім того, на зворотному боці основного аркуша ВМД № 113050000/2010/004213 від 26.05.2010 року декларантом позивача зроблено запис про те, що «калькуляцію фірми-виробника та висновки про якісні та вартісні характеристики товарів надати не можливо».

З урахуванням позиції підприємства, відсутності необхідних додаткових документів для підтвердження митної вартості товару, відповідно до п. 14 ОСОБА_4, якщо декларантом не подано у встановлений строк додаткові документи або якщо він відмовився від їх подання, митну вартість товарів визначає митний орган на підставі наявних відомостей згідно із законодавством, посадова особа митного органу прийняла рішення про визначення митної вартості товару від 27.05.2010 № 113000006/2010/000415/1, відповідно до якого митну вартість товару - цегли вогнетривкої № 44 KOLAS 130 скориговано з 0, 71 Євро (0,86 доларів США) за кг до 1,43 Євро (1,76 доларів США) за кг.

Статтею 265 Митного кодексу України передбачено, що митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів згідно з положеннями Митного кодексу України.

Пунктом 2 ОСОБА_4 здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.04.2008 року № 339 визначено, що контроль за правильністю визначення митної вартості товарів під час проведення операцій їх митного контролю і митного оформлення здійснюється митним органом відповідно до статті 41 Митного кодексу України шляхом:

1) проведення:

- перевірки документів, поданих для підтвердження заявленої митної вартості товарів, і відомостей, що необхідні для здійснення митного контролю, згідно з ОСОБА_4 декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 року № 1766;

- усного опитування посадових осіб підприємств і громадян, а також консультацій з декларантом з метою обміну інформацією, що стосується певної зовнішньоекономічної операції та впливає на вартість товарів;

- митного огляду товарів для визначення характеристик, які впливають на рівень їх митної вартості;

2) порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з:

- рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено;

- наявною у митного органу інформацією про рівень цін на такі товари або вартість прямих витрат на їх виробництво, у тому числі сировини, матеріалів та/або комплектувальних виробів, які входять до складу товарів.

3) застосування інших передбачених Митним кодексом України та законами з питань митної справи форм контролю.

Послідовність дій посадових осіб митного органу під час здійснення передбаченого цим пунктом контролю визначається Держмитслужбою.

Згідно ст. 259 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є їх ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, обчислена відповідно до положень цього Кодексу.

Визначення митної вартості товарів здійснюється митними органами відповідно до ст.ст. 259-273 Митного кодексу України, та «ОСОБА_4 декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для підтвердження», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 р. № 1766 (далі ОСОБА_4 № 1766).

Методи визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, передбачені ст. 266 Митного кодексу України, а саме:

1) за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

4) на основі віднімання вартості;

5) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

6) резервний.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 264 Митного кодексу України, заявлена декларантом митна вартість товарів і подані ним відомості про її визначення повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. У разі потреби у підтвердженні заявленої митної вартості товарів декларант зобов'язаний подати митному органу необхідні для цього відомості та забезпечити можливість їх перевірки відповідно до порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 266 Митного кодексу України, основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути визначена за методом 1 згідно і положеннями статті 267 цього Кодексу, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обгрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості відповідно до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу.

Цією ж статтею визначено, що кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі, якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених ст. 273 цього Кодексу.

В даному випадку, неповна інформація про митну вартість товару, що містилася в документах, наданих Позивачем, та інформація, наявна у митного органу про рівень митної вартості товарів, митне оформлення яких здійснено, унеможливили застосування методу 1 згідно з положеннями ст. 267 Митного кодексу України.

Відповідно до ст. 268 Митного кодексу України, у разі, якщо митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 267 цього Кодексу, за митну вартість береться вартість операції з ідентичними товарами (другий метод), які продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

При застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: 1) фізичні характеристики; 2) якість та репутація на ринку; 3) країна походження; 4) виробник.

Відповідно до ст. 269 Митного кодексу України (метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів метод 3) під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не є однаковими за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються із схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними. Для визначення, чи є товари подібними (аналогічними), враховуються такі ознаки: 1) якість, наявність торгової марки та їх репутація на ринку; 2) країна походження; 3) виробник. Ціна договору щодо подібних (аналогічних) товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості і на тих же комерційних умовах, що й оцінювані товари.

Наказом Державної митної служби України № 74 від 31.01.2007 року затверджено Методичні рекомендації із застосування окремих положень Митного кодексу України, що стосуються питань визначення митної вартості товарів, які імпортуються на митну територію України (далі Методичні рекомендації).

Пунктом 5.1. глави 5 Методичних рекомендацій передбачено, що при застосуванні методу визначення митної вартості товару за ціною угоди щодо ідентичних товарів митний орган, по змозі, використовує інформацію, яка міститься в базі даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи Державної митної служби України, у тому числі програмно-інформаційному комплексі «Інформаційно-пошукова система обробки та аналізу цінової інформації при визначенні митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України», про продаж ідентичних товарів на тих самих комерційних умовах і приблизно у тих самих кількостях, що й товари, які оцінюються.

Відповідно п. 5.4 даних Методичних рекомендацій, у розумінні статті 268 Митного кодексу України митна вартість за ціною договору щодо ідентичних товарів означає митну вартість товару, яка була вже прийнята згідно зі статтею 267 Митного кодексу України та скоригована відповідно до вимог абзацу п'ятого статті 268 Митного кодексу України та пунктів 5, 6, 7 абзацу другого статті 267 Митного кодексу України.

Пунктом 6.4. глави 6 Методичних рекомендацій передбачено, що у розумінні статті 269 Митного кодексу України, митна вартість за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів означає митну вартість товару, яка була вже прийнята згідно зі статтею 267 Митного кодексу України та скоригована відповідно до вимог абзацу п'ятого статті 269 Митного кодексу України та пунктів 5, 6, 7 абзацу другого статті 267 Митного кодексу України.

Крім того, товари, митна вартість яких визначена згідно з оскаржуваним рішенням, імпортуються на територію України за одним і тим же зовнішньоекономічним контрактом № 0212-SG02/10 від 12.02.2010 року, за яким Криворізькою митницею 19.05.2010 року вже було винесено рішення про визначення митної вартості товарів № 113000006/2010/000383/1 (а.с.97).

Однак, позивач при поданні 26.05.2010 року ВМД № 113050000/2010/004213 та декларуванні митної вартості товару дане рішення не застосував, при цьому будь-яких інших додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості не надав.

Митницею при винесенні рішення про визначення митної вартості товарів № 113000006/2010/000415/1 від 27.05.2010 року використано інформацію, яка міститься в базі даних ЄАІС ДМСУ про митну вартість подібних товарів, яка приймалась згідно зі ст. 273 Митного кодексу України, тобто за резервним методом.

Витяг з бази даних ЄАІС ДМСУ (а.с. 93) не містить інформацію про митну вартість ідентичних товарів, яка приймалась згідно зі ст. 267 Митного кодексу України та коригувалась відповідно до вимог абзацу п'ятого статті 268 Митного кодексу України та пунктів 5, 6, 7 абзацу другого статті 267 Митного кодексу України.

Таким чином, митниця не мала правових підстав визначити митну вартість товару за другим, або третім методом, на підставі наявної інформації про митне оформлення ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митна вартість яких визначалась за шостим методом.

Методи на основі віднімання та додавання вартості, передбачені ст. 271 та ст. 272 Митного кодексу України, неможливо застосувати через відсутність інформації, яка повинна ґрунтуватися на даних, що є об'єктивними, підтверджуються документально, піддаються обчисленню та належать до вартості витрат, понесених виробником при виробництві оцінюваних товарів. Відсутність необхідної інформації та документів підтверджується матеріалами справи виходячи із вимог ст. 271 та ст. 272 Митного кодексу України.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 273 Митного кодексу України, у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 267-272 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна щонайбільшою мірою ґрунтуватися на раніше визначеній за методами 1-6 митній вартості, однак при визначенні митної вартості відповідно до цієї статті допускається гнучкість при застосуванні цих методів.

Отже, посилання позивача у позовній заяві на порушення відповідачем 1 норм законодавства щодо визначення митної вартості товару у звязку з безпідставним застосуванням ним методу 6 визначення митної вартості товару, є необґрунтованим. З урахуванням неподання декларантом необхідних додаткових документів на вимогу митного органу, суд не вбачає порушень з боку відповідача при визначенні митної вартості товару за резервним методом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає рішення Дніпропетровської митниці про визначення митної вартості товару від 27.05.2010 р. № 113000006/2010/000415/1 правомірним та обґрунтованим, оскільки позивачем 26.05.2010 року при митному оформленні товару № 2 цегли вогнетривкої № 44 KOLAS 130 згідно декларації № /2010/004213 не виконані вимоги ч.ч. 1, 2 ст. 264 Митного кодексу України.

Щодо доводів позивача про порушення відповідачем ОСОБА_4 заповнення рішення про визначення митної вартості товарів, затвердженого наказом Державної митної служби України № 506 від 29.05.2009 року, яким передбачено, що у 33 графі рішення зазначаються обставини, що стали підставою для прийняття Рішення, та джерела інформації, які використовувалися митним органом, і їх реквізити, в той час як у спірному рішенні відповідача відсутнє посилання на конкретну ВМД, за якою оформлювався ідентичний (подібний) товар, у зв'язку з чим, на думку позивача, неможливо перевірити, яка саме цінова інформація ЄАІС ДМСУ бралась до уваги при визначенні митної вартості товарів, суд вважає, що даний недолік не свідчить про необґрунтованість застосування відповідачем шостого методу визначення митної вартості товарів та про незаконність цього рішення, і не може бути підставою для його скасування, оскільки під час проведення консультації між митним органом та декларантом відповідно до ч. 3 ст. 266 Митного кодексу України було здійснено обмін ціновою інформацією, про що є відповідна відмітка з підписом декларанта позивача на зворотному боці ВМД № 113050000/2010/004213 від 26.05.2010 року. Копія ВМД № /2010/2216 від 18.03.2010, на підставі якої митницею було здійснено визначення митної вартості товарів позивача, долучена судом до матеріалів справи (а.с.94-96)

Доводи позивача з приводу відсутності пояснень відповідача про причини застосування саме резервного методу при визначенні митної вартості товару, суд ввважає необґрунтованими, оскільки відповідно ч. 4 ст. 264 Митного Кодексу України, на письмову вимогу декларант має право на надання йому в тижневий строк з дня звернення письмового пояснення стосовно того, як митним органом було визначено митну вартість оцінюваних товарів.

Проте, як встановлено судом, від позивача такої письмової вимоги до митниці не надходило.

Щодо законності оформлення відповідачем картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України, суд зазначає наступне.

Згідно п. 6.5 ОСОБА_4 здійснення митного контролю й митного оформлення товарів із застосуванням вантажної митної декларації, затвердженого наказом Державної митної служби України № 314 від 20.04.2005 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.04.2005 року за № 439/10719, за наявності достатніх підстав, установлених законодавством України, посадова особа митного органу може відмовити в прийнятті вантажної митної декларації, митому оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України, з оформленням картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України (далі Картка відмови) в порядку, установленому законодавством України.

Так, наказом Державної митної служби України від 1227 від 12.12.2005 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.12.2005 року за № 1562/11842, затверджено ОСОБА_4 оформлення й використання картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України, відповідно до якого в усіх випадках відмови в прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу невідкладно оформлюється картка відмови.

Відповідно до вищезазначеного ОСОБА_4, відповідачем оформлено картку відмови від 27.05.2010 р. № 113050000/0/00617, в якій зазначено про необхідність декларування вантажу відповідно до винесеного рішення про визначення митної вартості від 27.05.2010 р. № 113000006/2010/000415/1.

Таким чином, картка відмови прийнята митницею відповідно до норм чинного законодавства.

Суд також зазначає, що, відповідно до норм статті 264 Митного кодексу України, у разі виникнення потреби в уточненні заявленої митної вартості товарів або в разі незгоди декларанта з митною вартістю, визначеною митним органом, декларант має право звернутися до митного органу з проханням випустити товари, що декларуються, у вільний обіг під гарантію уповноваженого банку або сплатити податки і збори (обовязкові платежі) згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною митним органом.

У разі, якщо після сплати декларантом податків і зборів (обовязкових платежів) згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, буде прийнято рішення про застосування митної вартості, заявленої декларантом, сума надміру сплачених податків і зборів (обовязкових платежів) повертається декларанту у місячний термін з дня прийняття рішення, у порядку, передбаченому законодавством.

Механізм реалізації положень статті 264 Митного кодексу України встановлено ОСОБА_4 випуску товарів у вільний обіг під гарантійні зобовязання при ввезенні їх на митну територію України, затвердженим наказом Державної митної служби України № 230 від 17.03.2008 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.03.2008 року за № 259/14950.

Відповідно до пунктів 8 та 10 вказаного ОСОБА_4, у разі випуску товарів у вільний обіг під гарантійні зобовязання у вигляді сплати до державного бюджету суми податків і зборів (обовязкових платежів) згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, у графі 47 вантажної митної декларації декларантом зазначається відповідний код способу розрахунку (код «52»згідно із Класифікатором способів розрахунку, затвердженого наказом Державної митної служби України № 1048 від 12.12.2007 року), а посадова особа митного органу, що здійснює митне оформлення товарів, вчиняє у графі «для відміток митного органу»декларації митної вартості форми декларації митної вартості-2 записи «контроль митної вартості після пропуску», а також «сплачено до бюджету».

Суд зазначає, що посадова особа Криворізької митниці під підпис ознайомила декларанта про можливість здійснити митне оформлення товару під гарантійні зобовязання згідно наказу Державної митної служби України № 230 від 17.03.2008 року, про що свідчить запис на зворотному боці ДМВ № 113050000/2010/004213 (а.с.22), проте, ПАТ «ПГЗК» не вчинив дій, передбачених вищезазначеними нормами законодавства, тим самим погодившись з рішенням митниці, про що свідчить подана позивачем ВМД від 27.05.2010 р. № 113050000/2010/004226 зі сплатою митних платежів на загальних підставах згідно митної вартості, що визначена рішенням митного органу від 27.05.2010 р. № 113000006/2010/000415/1.

Отже, враховуючи те, що при митному оформленні ПАТ «ПГЗК»товару (цегли вогнетривкової № 44 KOLAS 130) ним не були надані необхідні документи на підтвердження митної вартості товару, зазначеної у вантажній митній декларації № 113050000/2010/004213 від 26.05.2010 року, та в подальшому фактично виконано рішення відповідача № 113000006/2010/000415/1 від 27.05.2010 року, згідно якого митну вартість товару № 2 - цегли вогнетривкої № 44 KOLAS 130, зазначену у вантажній митній декларації № 113050000/2010/004213, скориговано (з 0, 71 Євро за кг до 1, 43 Євро за кг), суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог ПАТ «ПГЗК» також і в частині стягнення коштів на відшкодування шкоди у вигляді надмірно сплаченого податку на додану вартість та ввізного мита.

Суд також приймає до уваги доводи відповідача з приводу того, що вантажна митна декларація відповідає вимогам пункту 1.11. статті 1 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»від 21.12.2000 № 2181-III, який діяв на час подання позивачем митної декларації (далі - Закон № 2181), та для його цілей є податковою декларацією.

Згідно із підпунктом 7.3.6 пункту 7.3. статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», який діяв на час подання позивачем митної декларації, датою виникнення податкових зобов'язань при імпорті є дата подання митної декларації із зазначенням у ній суми податку, що підлягає сплаті.

Відповідно до п. 4.1.1 статті 4 Закону № 2181, платник податків самостійно нараховує суму податкового зобов'язання, крім випадків, передбачених підпунктом "г" п. 4.2.2 п. 4.2, а також п. 4.3 цієї статті.

Пункт 5.1 ст. 5 Закону № 2181 містить норму про те, що податкове зобов'язання, самостійно узгоджене платником податків, не може бути оскаржено платником податків в адміністративному або судовому порядку.

Дані норми законодавства також передбачені і ч. 54.2. ст. 54 та ч. 56.11. ст. 56 Податкового кодексу України.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що вищезазначене податкове зобов'язання було самостійно нараховано позивачем та визначено ним згідно з ВМД № 113050000/2010/004226 від 27.05.2010 року (включаючи ПДВ та ввізне мито), а тому вважається узгодженим з дня подання цих декларацій до здійснення митного оформлення товару і, відповідно, не може бути оскаржено в судовому порядку.

Крім того, процедуру повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, у тому числі у випадках, зазначених у ст.264, ч.4 ст.284 Митного кодексу України та в міжнародних договорах України, визначає наказ Державної митної служби України від 20.07.2007 року № 618 «Про затвердження ОСОБА_4 повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами» (далі - ОСОБА_4).

У відповідності до приписів п.1 розділу III ОСОБА_4, для повернення з Державного бюджету України митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, платником податків до загального відділу митного органу, яким здійснювалось оформлення митної декларації, подається заява довільної форми, яка підписується керівником і головним бухгалтером суб'єкта господарської діяльності або фізичною особою.

Зазначена заява позивачем не подавалася.

З урахуванням сукупності встановлених під час розгляду справи обставин, суд вважає вимоги позивача необґрунтованими, а адміністративний позов таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 122, 160-162, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні адміністративного позову Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» відмовити в повному обсязі.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Якщо судом у відповідності до частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України було проголошено вступну та резолютивну частину постанови, а також в разі прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складений 29.11.2011 р.

Суддя В.В.Чорна