Справа № 8364/10/1070
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2010-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2010 року 8364/10/1070

Київський окружний адміністративний суд в особі судді Лисенко В.І., при секретарі судового засідання Мазуренко О.В., за участю

позивачів: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, представника позивачів: ОСОБА_14,

представника відповідача: ОСОБА_15,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_19, ОСОБА_11. ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22 до Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області

про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії,

встановив:

У жовтні 2010 року до Київського окружного адміністративного суду надійшла справа за позовом ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 Станіславіни, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_19, ОСОБА_11, ОСОБА_20, ОСОБА_21 та ОСОБА_22 до Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії.

В обгрунтування позовних вимог позивачі зазначають, що вони з різного часу працюють у Київській психоневрологічній лікарні № 2, що територіально розташована на території Мироцької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області на різних посадах, та є медичними працівниками. З метою отримання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства із земель запасу на території Мироцької сільської ради та подальшої приватизації вказаних земель, позивачі звернулись від імені колективу лікарні до Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області з відповідними заявами. Проте, відповідачем у задоволенні вказаних заяв відмовлено. Позивачі вважають вказані відмови безпідставними та незаконними.

У судовому засіданні позивачі та представник позивачів позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд позов задовольнити.

Відповідач позову не визнав. Його представник у судовому засіданні проти позову заперечував, та зазначив, що згідно Указу Президента України від 12.04.2000 № 584/2000 районні державні адміністрації зобовязано вжити необхідних заходів щодо виділення до

01.11.2000, відповідно до вимог законодавства, із земель запас та резервного фонду земельних ділянок і надання їх у користування особам, які працюють у соціальній сфері села, та пенсіонерам, що раніше працювали у зазначеній сфері та проживають у сільській місцевості, для ведення особистого підсобного господарства. Позивачі не мають права на земельну ділянку для ведення підсобного господарства, оскільки працюють в селищній місцевості, а не в сільській, як того вимагає вищезазначений Указ. Окрім того, Указом Президії Верховної Ради УРСР від 30.12.1962 місту Ірпінь надано статус міста обласного підпорядкування, до нього включені селища міського типу Буча, Ворзель, Гостомель, Коцюбинське, а тому до територіальної цілісності Києво - Святошинського району смт. Ворзель не відноситься. В свою чергу Києво-Святошинська райдержадміністрація розпорядженням голови від 21.02.2006 № 124 забезпечила земельними ділянками для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Мироцької сільської ради працівників соціальної сфери с. Мироцьке.

Заслухавши позивачів, представника позивачів та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Київська обласна психоневрологічна лікарня № 2 зареєстрована 10.12.1998 за юридичною адресою: 08296, Київська область, смт. Ворзель, вул. Паркова, 4, знаходиться на території Ірпінської міської ради Київської області.

У квітні 2007 року ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18. ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_23, ОСОБА_9 J1.M., ОСОБА_10, ОСОБА_19, ОСОБА_11, ОСОБА_24, ОСОБА_13, ОСОБА_22 звернулись до Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області з заявами, в яких, посилаючись на пункт «м» частини першої статті 77 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я», частини другої, пункту 2 «в» частини третьої статті 116, статтей 118, 121, пункту 12 Перехідних положень Земельного кодексу України, просили надати їм дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства із земель запасу на території Мироцької сільської ради чи з інших земель для послідуючої безоплатної передачі цієї земельної ділянки у приватну власність, оскільки вони є медичними працівниками та працюють в Київській психоневрологічній лікарні № 2, яка знаходиться на території Мироцької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

На вказані заяви відповідачем надано відповіді, в яких повідомлено, що на території Мироцької сільської ради відсутні вільні землі сільськогосподарського призначення, окрім того, проектним планом схеми планування території Києво-Святошинського району не передбачено використання земельних ділянок у вказаному заявниками місці для ведення особистого селянського господарства, а також у звязку з тим, що рішенням сесії Мироцької сільської ради 08.07.2006 працівникам Київської обласної психоневрологічної лікарні № 2 відмовлено в наданні земельних ділянок, у Києво-Святошинської районної державної адміністрації відсутня можливість позитивно задовольнити заяви.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями відповідача, позивачі звернулись до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до статтей 1, 15, 20 Закону України від 02.10.1996 № 393/96-ВР «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти закладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх з виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем дотримано встановлений законом 30-ти денний термін розгляду та вирішення звернень позивачів.

Відповідно до статтей 1, 39 Закону України від 09.04.1999 № 586-ХІУ «Про місцеві державні адміністрації», місцева державна адміністрація в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою.

Пунктом «м» частини першої статті 77 Закону України від 19.11.1992 № 2801-XII «Основи законодавства про охорону здоров'я» визначено, що медичні і фармацевтичні працівники мають право на безоплатне одержання у власність земельної ділянки в межах земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарської установи та організації, розташованих на території відповідної ради, із земель сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарської установи та організації, що приватизуються, або земель запасу чи резервного фонду, але не більше норм безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, встановлених законом для ведення особистого селянського господарства.

У відповідності до статтей 116, 118 Земельного Кодексу України ( в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів державної влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної. Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. Відповідна місцева державна адміністрація, або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту відведення.

Відповідно до пункту 12 Перехідних положень Земельного Кодексу України до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Суд звертає увагу, що згідно Указу Президента України від 12.04.2000 № 584/2000 «Про забезпечення економічних інтересів і соціального захисту працівників соціальної сфери села та вирішення окремих питань, що виникли в процесі проведення земельної реформи», який діяв на момент звернення позивачів до суду (Указ втратив чинність на підставі Указу Президента № 650/2007 від 20.07.2007), районним державним адміністраціям було необхідно вжити необхідних заходів щодо виділення до 01.11.2000, відповідно до законодавства, із земель запасу та резервного фонду і надання їх у користування особам, які працюють у соціальній сфері села, та пенсіонерам, що раніше працювали у зазначеній сфері та проживають у сільській місцевості, для ведення особистого господарства.

Судом встановлено, розпорядженням голови Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 21.02.2006 № 124 працівникам соціальної сфери с. Мироцьке надано земельні ділянками для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Мироцької сільської ради, разом із тим позивачі працюють в смт. Ворзель Київської області, в зв'язку із чим не мають права на безоплатне одержання у власність земельної ділянки в межах земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарської установи та організації, розташованих на території Мироцької сільської ради.

Твердження позивачів, що вони обслуговують хворих, що проживають на території сіл, які розташовані на території Києво-Святошинського району, не дають їм право на одержання у власність вищезазначених земельних ділянок.

Таким чином суд приходить до висновку про те, що посилання позивачів на неповну та недостовірну інформацію відповідача, викладену в листах-відповідях на їхні заяви є необгрунтованими.

Вирішуючи питання про зобовязання голову Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області прийняти розпорядження, яким надати кожному з позивачів безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 2 га для ведення особистого селянського господарства із земель запасу чи інших земель на території Києво-Святошинського району суд зазначає наступне.

Статтею 6 Конституції України визначено, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Функцією судів, що визначено статтею 124 Конституції України, є здійснення правосуддя.

Таким чином, дотримуючись принципів законності, поділу влади, а також компетенції, визначеної Конституцією та законами України, суд не має права перебирати на себе повноваження районної державної адміністрації у вирішенні передачі земельних ділянок у власність, оскільки вирішення зазначеного питання є виключним правом районної державної адміністрації, як субєкта права на землю.

Враховуючи, що Києво-Святошинською районною державної адміністрацією Київської області було належним чином розглянуто заяви позивачів та правомірно відмовлено їм у наданні земельних ділянок, суд вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони субєкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, повязані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Відповідач не надав суду доказів понесення ним судових витрат, тому підстави для присудження на його користь судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в порядку та строки встановленими статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили в порядку встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Лисенко В.І.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 22 листопада 2010 р.