Справа № 826/22230/15
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2015-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

22 жовтня 2015 року №826/22230/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до третя особавідділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві управління державної автомобільної інспекції головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві
прозобов'язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, управління державної автомобільної інспекції головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві про зобов'язання відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві зняти арешт, який було накладено постановою відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві від 22.11.2010 №В/18 на його автомобіль марки «Hyundai Tucson» 2007 року випуску, синього кольору, кузов НОМЕР_2, тип ТЗ легковий універсал, реєстраційний номер НОМЕР_1 та зняти заборону на його відчуження.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що дізнавшись про накладення арешту на вказаний транспортний засіб у межах виконавчого провадження, відкритого на підставі постанови державної автомобільної інспекції Подільського району міста Києва, позивач одразу сплатив штраф у розмірі 255,00 грн., проте, звернувшись до відповідача з вимогою про скасування арешту, отримав відмову, оскільки, за твердженням останнього, дане виконавче провадження на виконанні у відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві не перебуває через його закінчення і знищення у зв'язку із закінченням строків зберігання.

Відповідач та третя особа у судове засідання не з'явилися, явку своїх представників не забезпечили, крім того, на виконання вимог ухвали суду від 08.10.2015 відповідачем не надано суду копій виконавчого провадження, в межах якого накладено арешт на даний автомобіль.

Розгляд справи здійснено в письмовому провадженні, відповідно до приписів частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

За твердженнями позивача, останній, звернувшись до державної автомобільної інспекції Подільського району міста Києва з метою зняття з обліку автомобілю марки «Hyundai Tucson» 2007 року випуску, синього кольору, кузов НОМЕР_2, тип ТЗ легковий універсал, реєстраційний номер НОМЕР_1, дізнався про наявність арешту на вказаний транспортний засіб, який накладено відділом державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві у межах виконавчого провадження №18588938 на підставі постанови відділу державної автомобільної інспекції Подільського району міста Києва №466522 від 31.01.2010, на підтвердженого чого позивачем надано суду копію поточних результатів звірення по «АІС», яка наявна у матеріалах справи.

Надалі, ОСОБА_1 звернувся до відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві із заявою про припинення чинності арешту заборони відчуження транспортного засобу.

За результатами розгляду даної заяви відповідачем листом від 25.08.2015 №32996 повідомлено про те, що на даний час на виконанні у відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві виконавче провадження, в рамках якого винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №18588938 від 12.04.2010 стосовно ОСОБА_1 не перебуває (завершене). Згідно даних з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, у виконавчому провадженні №18588938 державним виконавцем 24.02.2011 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі пункту 5 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, у вказаному листі наголошено, що, згідно з пунктом 9.10 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №2274/5 від 25.12.2008, виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився, підлягають знищенню. Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012, не передбачено механізму та порядку зняття арешту по виконавчим провадженням, які завершені, та запропоновано з цього приводу звернутися до суду, у відповідності до приписів статті 60 Закону України «Про виконавче провадження».

Досліджуючи наявні у матеріалах справи докази, оцінюючи їх у сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Приписами частини 1 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

При цьому, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина 1 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частини 2 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, у тому числі, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

При цьому, приписами частини 1 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» визначено мету такого арешту, а саме: арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Як було зазначено вище, відповідачем листом від 25.08.2015 №32996 повідомлено про те, що на даний час на виконанні у відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві виконавче провадження, в рамках якого винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №18588938 від 12.04.2010 стосовно ОСОБА_1 не перебуває (завершене), а положеннями чинного законодавства не передбачено механізму та порядку зняття арешту по виконавчим провадженням, які завершені.

У свою чергу, позивачем на підтвердження реального виконання рішення, з примусового виконання якого відкрито вказане виконавче провадження, надано суду копію квитанції від 13.08.2015 №485, оригінал якої оглянуто судом у судовому засіданні, згідно з якою ОСОБА_1 сплачено на розрахунковий рахунок №0001, отримувач ГУ ДКСУ у м. Києві, код отримувача 37993783, банк отримувача ГУ ДКСУ у м. Києві, МФО 820019 грошові кошти у розмірі 255,00 грн.

При цьому, суд звертає увагу, що ані відповідачем, ані третьою особою під час судового розгляду справи не надано суду заперечень чи пояснень з приводу належності виконання позивачем рішення, з примусового виконання якого відкрито виконавче провадження №18588938 та у межах якого накладено арешт на автомобіль позивача, відтак, суд виходить з того, що останніми, як суб'єктами владних повноважень належними та допустимими доказами не спростовано тверджень позивача щодо виконання останнім даного рішення, а іншого з матеріалів справи не вбачається.

Виходячи з наведеного, враховуючи факт виконання позивачем рішення, з примусового виконання якого і відкрито дане виконавче провадження, тобто сплачено штраф, суд дійшов висновку про те, що станом на момент розгляду даної справи судом відсутня необхідність в продовженні існування арешту майна боржника (позивача), оскільки, виходячи з вищевикладеного, останній виконав своє призначення - забезпечення реального виконання рішення.

Разом з тим, правила статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України, стосовно зазначення позивачем у позовній заяві способу захисту судом порушених прав, не виключають можливості обрання іншого способу захисту самим судом. Зміст принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі зобов'язує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні, в тому числі і до уточнення змісту позовних вимог, з наступним обранням відповідного способу захисту порушеного права (постанова Верховного Суду України від 20.04.2010, ЄДРСР №9341137).

В той же час, відповідно до частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

З огляду на викладене вище, враховуючи вищезазначені висновки, суд вказує про необхідність з метою захисту прав та охоронюваних законом інтересів позивача зобов'язання відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві вчинити дії щодо звільнення з-під арешту автомобілю марки «Hyundai Tucson» 2007 року випуску, синього кольору, кузов НОМЕР_2, тип ТЗ легковий універсал, реєстраційний номер НОМЕР_1, накладеного відділом державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві у межах виконавчого провадження №18588938. В іншій частині позовних вимог суд дійшов висновку про відмову в їхньому задоволенні.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Зобов'язати відділ державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві вчинити дії щодо звільнення з-під арешту автомобілю марки «Hyundai Tucson» 2007 року випуску, синього кольору, кузов НОМЕР_2, тип ТЗ легковий універсал, реєстраційний номер НОМЕР_1, накладеного відділом державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві у межах виконавчого провадження №18588938.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.