Справа № 805/3542/15-а
Суддя: Христофоров А.Б.
Дата ухвалення: 2015-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2015 р. Справа № 805/3542/15-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Приміщення суду за адресою м. Словянськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Христофоров А.Б., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної казначейської служби України у м. Маріуполі Донецької області про визнання незаконним та скасування рішення, визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Державної казначейської служби України у м. Маріуполі Донецької області про визнання незаконним та скасування рішення про повернення документів № 04-25/2287 від 29.07.2015, визнання протиправними дії спрямовані на відмову виконання судового рішення у адміністративній справі № 2а-3/11 та зобовязання виконати рішення у адміністративній справі № 2а-3/11 про стягнення на користь ОСОБА_1 з місцевого бюджету суми у розмірі 1 460,96 грн та з державного бюджету суми у розмірі 1 460,96 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 18.02.2015 року набрали законної сили постанови суду у справі № 2а-3/11 у відповідності до яких на користь позивача з місцевого бюджету стягнуто 1 460,96 грн, та з державного бюджету стягнуто 1 460,96 грн. Виконавчі листи були звернуті до виконання до відповідача, але у виконанні було відмовлено, оскільки не надано оригіналів розрахункових документів, які підтверджують перерахування коштів до відповідного бюджету. Вважає, що своїми діями, а саме невиконанням рішення суду, відповідач порушує його право на судовий захист, у звязку з чим просить визнати незаконним та скасувати рішення про повернення документів Управління Державної казначейської служби України у м. Маріуполі Донецької області, визнати їх протиправними, зобовязати стягнути з місцевого та державного бюджету кошти, встановити строк для виконання судових рішень, зобовязати Управління Державної казначейської служби України у м. Маріуполі Донецької області надати звіт про виконання судових рішень, зобовязати сплатити компенсацію в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми у разі пропущення для сплати трьохмісячного строку з дня надходження заяви від 27.07.2015 року.

Позивач у судове засідання не з'явився, через відділ діловодства та документообігу надав заяву про розгляд справи без участі позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача до судового засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, з заявами та клопотаннями про відкладання розгляду справи не звертався.

На підставі ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України суд визнав за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних в матеріалах справи доказів в порядку письмового провадження.

Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, пр.. Металургів, буд. 8, м. Маріуполь, Донецька область, 87500) є фізичною особою, згідно ст. 48 КАС України здатний особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов'язки.

Відповідач, Управління Державної казначейської служби України у м. Маріуполі Донецької області, є субєктом владних повноважень, згідно ст. 48 КАС України здатний особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов'язки.

Судом встановлено, що Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 18.02.2015 року частково скасовано Постанову Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16.09.2014 року у справі №2-а/3/11 за позовом ОСОБА_1 до Приморської районної адміністрації Маріупольської ради, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування Рішення колегії Приморської районної адміністрації Маріупольської міської ради № 142 від 28.07.2010 року, зобовязання вчинити певні дії, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

При розподілу судових витрат на користь ОСОБА_1 з місцевого бюджету м. Маріуполя Донецької області стягнуто 1 460,96 грн, та з Державного бюджету України стягнуто 1 460,96 грн.

Постанова набрала законної сили 18.02.2015 року та на підставі постанови видано виконавчі листи.

30.06.2015 року позивач звернувся до Управління Державної казначейської служби України у м. Маріуполі Донецької області з заявою про виконання рішення в адміністративній справі № 2а-3/11.

03.07.2015 року листом №04-25/2057 та №04-25/2058 Управлінням Державної казначейської служби України у м. Маріуполі Донецької області повернуто документи з розясненням про надання необхідних документів для виконання судового рішення.

27.07.2015 року позивач повторно звернувся до Управління Державної казначейської служби України у м. Маріуполі Донецької з заявою про виконання рішення в адміністративній справі № 2а-3/11 з наданням розрахункових документів.

Однак, Управлінням Державної казначейської служби України у м. Маріуполі листом №04-25/2287 від 29.07.2015 року повернуто документи з розясненням, що до заяви не надано оригіналів та копій розрахункових документів, які підтверджують перерахування коштів до відповідного бюджету.

Спірним питанням даного позову є невиконання судового рішення про стягнення на користь позивача судових витрат з державного та місцевого бюджетів.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Позивач звернувся до Управління Державної казначейської служби України у м. Маріуполі Донецької області з заявою про виконання рішення суду, яке набуло законної сили.

Статтею 124 Конституції України визначено, що судові рішення приймаються судами імям України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Згідно ст. 129 Конституції України однією із основних задач судочинства є, зокрема, обовязковість рішень суду.

Статтею 14 КАС України визначено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частиною 2 ст. 257 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Право на справедливий суд закріплено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виходячи з позицій висловлених Європейським Судом з прав людини у рішеннях по справам «Півень проти України», «Горнсбі проти Греції», «Бурдов проти Росії» «Ясіунєне проти Литви», «Руйану проти Румунії» суд констатував, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, також захищає і виконання остаточних та обовязкових судових рішень, які, у країні яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін. Невиконання судового рішення не може бути виправданим внаслідок недоліків законодавства, які унеможливлюють його виконання.

Враховуючи зазначене виконання судового рішення є основним етапом відновлення порушених прав людини.

З позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що на сьогоднішній день є невиконаним рішення суду в частині стягнення судових витрат.

Питання понесених витрат повязаних з розглядом справи вирішуються у відповідності до Глави 7 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно п.5 ч.1 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України, під час прийняття постанови суд вирішує,зокрема, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно ст. 87 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать:

1) витрати на правову допомогу;

2) витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду;

3) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз;

4) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.

Частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), передбачено, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Ухвалюючи постанову по справі від 18.02.2015 року Харківським апеляційним адміністративним судом встановлена належність понесених витрат повязаних з розглядом справи до судових витрат, та всі документально підтверджені судові витрати постановою суду стягнуті на користь позивача з державного та місцевого бюджетів.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, визначає Закон України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999р. (далі Закон № 606).

У відповідності до ч.2 ст.3 Закону N 606-XIV, рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Разом з тим, згідно з положеннями абз. 2 пп. 1 п. 9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.

На виконання ч. 2 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» і п. 9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845 затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - Порядок № 845), який визначає механізм стягнення коштів з Державного та місцевого бюджетів України.

У відповідності до п.3 Порядку №845, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Згідно п.17 Порядку №845, стягувачі, на користь яких прийняті судові рішення про стягнення надходжень бюджету, подають до органу Казначейства, на рахунки в якому зараховані надходження бюджету, документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку, крім випадків, передбачених пунктом 23 цього Порядку.

Пунктом 6 Порядку №845,визначено, що у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб:

заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних про перерахування коштів у готівковій формі через банки або підприємства поштового звязку, якщо зазначений рахунок відсутній;

оригінал виконавчого документа;

судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності);

оригінал або копію розрахункового документа (платіжного доручення, квитанції тощо), який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.

До заяви можуть додаватися інші документи, які містять відомості, що сприятимуть виконанню рішення про стягнення коштів (довідки та листи органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, або органів місцевого самоврядування, рішення органів досудового розслідування та прокуратури тощо).

Судом встановлено, що позивачем були виконанні зазначені умови та до Управління Державної казначейської служби України у м. Маріуполі Донецької області надані виконавчі документи, заява про виконання рішення суду з переліком наданих оригіналів розрахункових документів на підтвердження судових витрат понесених по адміністративній справі № 2а-3/11.

З пункту 19 Порядку №845 вбачається, що безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів і їх перерахування на рахунок, зазначений у виконавчому документі про стягнення надходжень бюджету або у заяві про виконання рішення про стягнення надходжень бюджету, здійснюються органами Казначейства з відповідного рахунка, на який такі кошти зараховані, шляхом оформлення розрахункових документів.

Згідно п. 16 Порядку №845, органи Казначейства за судовими рішеннями про стягнення надходжень бюджету здійснюють безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів.

Пунктом 15 Порядку №845, визначено, що дії органів Казначейства з виконання виконавчих документів можуть бути оскаржені до Казначейства або суду.

З огляду на зазначене суд вважає, що відповідачем при здійснені своїх повноважень з виконання виконавчих документів неправомірно було відмовлено позивачу у прийнятті заяви про виконання судового рішення.

З огляду на спірні правовідносини належним способом захисту порушених прав позивача є визнання дій Управління Державної казначейської служби України у м. Маріуполі Донецької області про відмову виконати рішення по адміністративній справі №2а-3/11 протиправними.

Стосовно вимог позивача про зобовязання відповідача сплатити компенсацію в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми в разі пропущення для сплати трьохмісячного строку з дня надходження до відповідача заяви ОСОБА_1 від 27.07.2015 року, суд враховує наступне.

01 січня 2013 року набрав законної сили Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» № 4901-VI від 05.06.2015 року (далі - Закон № 4901-VI), який встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження", та особливості їх виконання.

Згідно ч.1,2 ст. 5 Закону № 4901-VI, у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Проте, в розрізі вказаного, суд звертає увагу на те, що Законом № 4901-VI, визначено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є:

1) державний орган;

2) державні підприємство, установа, організація;

3) юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства(ст..2 Закону № 4901-VI)

Таким чином, Закон № 4901-VI поширюється виключно на обмежене коло рішень суду про стягнення коштів, а саме тих, де стягнення відбувається з визначеного статтею кола суб'єктів.

Водночас, згідно виконавчих документів №2а-3/11, у межах виконавчого провадження здійснюється стягнення суми судових витрат з державного та місцевого бюджетів, а не з державного органу, підприємства чи юридичної особи у розумінні Закону № 4901-VI.

Також слід зазначити, згідно з п.16 Порядку №845 органи Казначейства за судовими рішеннями про стягнення надходжень бюджету здійснюють безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів.

Оскільки за виконавчими листами № 2а-3/11, у відповідності до яких на користь позивача з місцевого бюджету стягнуто 1 460,96 грн, та з державного бюджету стягнуто 1 460,96 грн, у відповідності до чого відсутні підстави для нарахування трьох відсотків річних від несплаченої суми у разі пропущення Управлінням Державної казначейської служби України у м. Маріуполі Донецької області для сплати трьохмісячного строку.

Щодо вимог позивача про встановлення строку для виконання судових рішень у адміністративній справі №2а-3/11 та про зобовязання відповідача надати звіт суду про виконання судових рішень у адміністративній справі №2а-3/11, суд виходить з наступного.

У відповідності до ч.1 статті 267 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З наведених норм вбачається,що суд може зобовязати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення лише по рішенню ухваленому за даним спором, крім того, суд зазначає, що це є правом, а не обовязком суду.

Отже, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Враховуючи наведене, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснити з у рахуванням ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, з якої вбачається, у разі якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 8-11, 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Державної казначейської служби України у м. Маріуполі Донецької області про визнання незаконним та скасування рішення, визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління Державної казначейської служби України у м. Маріуполі Донецької області про відмову у виконанні рішення суду № 2а-3/11 та повернення документів від 29.07.2015 року № 04-25/2287.

Зобовязати Управління Державної казначейської служби України у м. Маріуполі Донецької області виконати Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 18.02.2015 року у справі №2-а/3/11 за позовом ОСОБА_1 до Приморської районної адміністрації Маріупольської ради, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування Рішення колегії Приморської районної адміністрації Маріупольської міської ради № 142 від 28.07.2010 року, зобовязання вчинити певні дії, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в частині стягнення судових витрат на користь ОСОБА_1 з місцевого бюджету м. Маріуполя Донецької області у розмірі 1 460,96 грн, та з Державного бюджету України у розмірі 1 460,96 грн.

У задоволені решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Управління Державної казначейської служби України у м. Маріуполі Донецької області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, пр.. Металургів, буд. 8, м. Маріуполь, Донецька область, 87500) судовий збір в сумі 197 (сто девяносто сім) грн 32 коп.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня отримання особами, які беруть участь у справі, копії постанови шляхом подачі апеляційної скарги, з подачею її копії до суду апеляційної інстанції.

Суддя Христофоров А.Б.