Справа № 2а-18822/09/0370
Суддя: Яворський І.О.
Дата ухвалення: 2010-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2010 р. Справа № 85457/09/9104

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

головуючого судді Яворського І.О.,

суддів: Дяковича В.П., Сапіги В.П.,

при секретарі судового засідання Куземському В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Луцької обєднаної державної податкової інспекції Волинської області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2009 року по справі за позовом приватного підприємця ОСОБА_1 до Луцької обєднаної державної податкової інспекції Волинської області про скасування податкового повідомлення- рішення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні місяці 2009 року Позивач звернувся до суду з позовом до Луцької ОДПІ про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення № /3 від 10 березня 2009 року. З позову вбачається, що в період з 16.10.2008 року по 20.10.2008 року Луцькою ОДПІ проведена планова документальна перевірка з питань достовірності нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за липень 2008 року.

За наслідками вказаної перевірки Луцькою ДПІ складений акт від 23 жовтня 2008 року. Перевіркою встановлено завищення податкового кредиту в податковій декларації з ПДВ за липень 2008 року на суму ПДВ 38 325,00 гривень, завищено бюджетне відшкодування за липень 2008 року на 17 750 гривень. Причиною декларування позивачем до відшкодування з бюджету податку на додану вартість є купівля транспортних засобів (автобусів), які використовуються в господарській діяльності позивача. На підставі акту перевірки від 23.10.2008 року Луцькою ОДПІ надіслано позивачу податкове повідомлення-рішення від 10 березня 2009 року на суму 17 750, 00 гривень (зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість).

Позивач просила визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення - рішення № /3 від 10 березня 2009 року на суму 17 750, 00 гривень.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2009 року адміністративний позов задоволено повністю. Суд першої інстанції, зокрема, вказав на те, що факт використання придбаного автомобіля у господарській діяльності підприємця підтверджується Договором на перевезення пасажирів автомобільним транспортом №907 від 29 травня 2009 року, укладеним підприємцем ОСОБА_1 з Волинською обласною державною адміністрацією, Дорожнім листом №577 від 20.10.2009 року та довідкою про реєстрацію книги обліку розрахункових операцій у автомобілі Богдан- АО 9212 № НОМЕР_1 від 07.07.2009 року, з яких вбачається, що саме придбаним транспортним засобом здійснюється перевезення пасажирів. Актом перевірки не встановлено фактів невикористання автомобілів у господарській діяльності підприємця ОСОБА_1, не подано таких доказів відповідачем і під час розгляду справи в суді. З акту перевірки Луцької ОДПІ не вбачається порушень допущених підприємцем ОСОБА_1 в документальному оформленні, у підтвердженні відповідних витрат та відображенні їх у бухгалтерському та податковому обліку, та не використання придбаного транспортного засобу в оподаткованих операціях у межах її господарської діяльності.

Згадана постанова суду першої інстанції оскаржена в апеляційному порядку Луцькою обєднанню державною податковою інспекцією. Апелянт звертає увагу апеляційної інстанції на те, що до податкового кредиту фізичної особи субєкта підприємницької діяльності, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, можливе включення сум податку на додану вартість по придбаних товарах, послугах, транспортних засобах та іншому рухомому і нерухомому майну, за умови використання їх в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку та наявності документального підтвердження відповідних витрат.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову залишити без змін. При цьому колегія суддів виходить з наступних міркувань.

Відповідно до п.п.7.4.1 п.7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари відрізняється більш ніж на 20% від звичайної ціни на такі товари (послуги) та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податків, протягом такого звітного періоду у випадку використання їх у господарській діяльності. Пункт 7.4.4 п.7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» визначає, що у разі коли платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку на додану вартість, сплаченого у звязку з таким придбанням (виготовленням), до складу податкового кредиту не включається.

Згідно п.6 «Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок», транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами. Тобто, вказані Правила не передбачають можливості реєстрації транспортних засобів за такими субєктами господарювання як субєкти підприємницької діяльності фізичні особи.Так як ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію є субєктом підприємницької діяльності фізичною особою, а не юридичною особою, тому придбані ОСОБА_1 транспортні засоби були зареєстровані органами Державтоінспекції на ОСОБА_1 як на фізичну особу. Право на здійснення підприємницької діяльності є правом фізичної особи і набуття статусу підприємця дозволяє фізичній особі лише здійснювати господарську діяльність у сфері виробництва, спрямовану на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

На підставі свідоцтва на право зайняття підприємницькою діяльністю ОСОБА_1 як субєкту підприємницької діяльності - фізичній особі надано право здійснювати підприємницьку діяльність повязану з наданням послуг з перевезення пасажирів та вантажів автомобільним транспортом. Як зазначено в ліцензії, яка видана ОСОБА_1 Головною державною інспекцією на автомобільному транспорті, видом її господарської діяльності є надання послуг з перевезення пасажирів автомобільним транспортом загального користування (крім послуг з перевезення пасажирів та їх багажу на таксі). На транспортні засоби, придбані ОСОБА_1 Головною державною інспекцією на автомобільному транспорті видано ліцензійну картку на внутрішні перевезення пасажирів автомобільним транспортом загального користування, крім таксі. Про використання придбаних транспортних засобів в господарській діяльності свідчать і договори на перевезення пасажирів автомобільним транспортом. Тобто, придбані ОСОБА_1 транспортні засоби використовуються в її господарській діяльності.

З врахуванням викладеного вище, ОСОБА_1 виконані всі необхідні умови для включення суми податку на додану вартість, у звязку з придбанням транспортного засобу - пасажирського автобусу, до складу податкового кредиту.

На підставі підпунктів 7.7.1, 7.7.2 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» сума податку, що підлягає сплаті-перерахуванню до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобовязання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту звітного податкового періоду.

Тому колегія суддів прийшла до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, оскільки вважає апеляційні вимоги неаргументованими.

Згідно ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.206, ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Луцької обєднаної державної податкової інспекції Волинської області залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2009 року по справі № 2а-18822/09/0370 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі, відповідно до ч.3 ст. 160 КАС України з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя І.О. Яворський

Судді В.П. Дякович

ОСОБА_2

Повний текст

виготовлено та підписано

14.12.2010 р.