Справа № 2а/0370/1170/11
Суддя: Веденяпін О.А.
Дата ухвалення: 2015-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2015 року м. Київ К/800/39522/14

К/800/40426/14

Вищий адміністративний суд України у складі суддів:

головуючого - Веденяпіна О.А. (судді-доповідача), Зайцева М.П., Маринчак Н.Є.,

секретар судового засідання Корецький І.О.,

за участю: представників позивача Магіри О.Ф., Юречко А.С., Запорожець Т.В.,

представника відповідача-1 Березної Т.О.,

розглянувши у судовому засіданні касаційні скарги Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області,

Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області

на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 17 травня 2011 року

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2014 року

у справі №2а/0370/1170/11 (9104/101818/11)

за позовом Державного підприємства Міністерства оборони України «Луцький ремонтний завод «Мотор»

до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції, Головного управління Державного казначейства України у Волинській області

про стягнення бюджетної заборгованості з податку на додану вартість,

в с т а н о в и в:

Державне підприємство Міністерства оборони України «Луцький ремонтний завод «Мотор» (далі - ДП МОУ «Луцький ремонтний завод «Мотор», позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції та Головного управління Державного казначейства України у Волинській області, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просило стягнути з Державного бюджету України бюджетну заборгованість з податку на додану вартість у сумі 755082,00 грн.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 17 травня 2011 року у даній справі, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2014 року, позов задоволено повністю та стягнуто з Державного бюджету України на користь Державного підприємства Міністерства оборони України «Луцький ремонтний завод «Мотор» бюджетне відшкодування податку на додану вартість у сумі 755082,00 грн.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідачі подали касаційні скарги, в яких просили їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права.

У судовому засіданні Луцька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Волинській області просила допустити заміну відповідача у справі на його правонаступника - Луцьку об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Волинській області.

В письмовому запереченні на касаційну скаргу позивач, посилаючись на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтовані та не можуть бути задоволені, просить в задоволенні касаційної скарги відмовити, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційних скарг, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ДП МОУ «Луцький ремонтний завод «Мотор» 19 листопада та 17 грудня 2010 року подав до Луцької ОДПІ податкові декларації з ПДВ за жовтень та листопад 2010 року разом із розрахунком бюджетного відшкодування та заявою про відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку.

Згідно з декларацією за жовтень 2010 року бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку підлягає ПДВ у сумі 360620,00 грн., а за листопад 2010 року - 440196,00 грн.

Луцькою ОДПІ проведені виїзні позапланові перевірки ДП МОУ «Луцький ремонтний завод «Мотор» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку за вказані періоди, про що складено довідку від 15 грудня 2010 року №9512/23-3/08029701 «Про результати позапланової перевірки ДП МОУ «Луцький ремонтний завод «Мотор» з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку за вересень та жовтень 2010 року, яка виникла за рахунок від'ємного значення з ПДВ, що декларувалось у період з 1 серпня по 30 вересня 2010 року» та довідку від 31 січня 2011 року №400/23-3/08029701 «Про результати позапланової перевірки ДП МОУ «Луцький ремонтний завод «Мотор» з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку за листопад 2010 року, яка виникла за рахунок від'ємного значення з ПДВ, що декларувалось у період з 1 по 31 жовтня 2010 року».

За змістом викладеного в довідках, розбіжностей між даними платника та даними перевірки щодо достовірності нарахування суми ПДВ, що підлягає бюджетному відшкодуванню не виявлено.

Водночас, у висновках довідок зазначено, що перевіркою буде підтверджено заявлену підприємством суму бюджетного відшкодування у декларації за жовтень 2010 року у сумі 360020,00 грн. та за листопад 2010 року у сумі 440196,00 грн. після отримання результатів зустрічних перевірок по ланцюгу до виробника.

Луцькою ОДПІ не був наданий до органу державного казначейства висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету на користь позивача за жовтень 2010 року у сумі 360020,00 грн. та за листопад 2010 року у сумі 394462,00 грн.

Невідшкодованою є сума ПДВ за декларацією за жовтень 2010 року у сумі 360020,00 грн. та за листопад 2010 року - 394462,00 грн., всього 755082,00 грн.

21 квітня 2011 року позивач звернувся з листом №911 до Луцької ОДПІ з проханням повідомити про причини невідшкодування сум ПДВ, за якими минув термін відшкодування, у відповідь на який Луцька ОДПІ листом від 21 квітня 2011 року № 9478/10/23-312 повідомила, що висновки не надано органу державного казначейства у зв'язку із проведенням зустрічних перевірок основних постачальників позивача згідно з Методичними рекомендаціями щодо взаємодії між структурними підрозділами органів державної податкової служби України при організації та проведенні перевірок достовірності нарахування бюджетного відшкодування ПДВ, затвердженими наказом ДПА України №350 від 18 жовтня 2005 року та наказом ДПА України від 12 листопада 2002 року №538 «Щодо здійснення ефективного контролю за правомірністю відшкодування з бюджету сум ПДВ».

Судами також встановлено, що матеріалами зустрічних перевірок контрагентів позивача, проведених податковими органами на запити Луцької ОДПІ, не встановлено розбіжностей у податковому обліку за виданими податковими накладними між даними ДП МОУ «Луцький ремонтний завод «Мотор» як покупця та його постачальників - ТОВ «Авіа-Комплект», ТОВ «Інфра-Спектр», ТОВ «Авіанормаль».

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з чим погодився апеляційний суд, виходив з того, що невідшкодована позивачу сума бюджетного відшкодування набула статусу бюджетної заборгованості та підлягає стягненню.

Судова колегія касаційної інстанції погоджується з позицією судів першої та апеляційної інстанцій, з огляду на наступне.

Порядок визначення суми податку, що підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків, врегульовано пунктом 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Відповідно до підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 цього Закону сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

Згідно підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

В силу вимог підпункту 7.4.5 пункту 7.4 цієї ж статті Закону не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).

Таким чином, необхідною умовою для віднесення сплачених (нарахованих) у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт придбання товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до податкового кредиту з ПДВ. Отже, для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість витрати платника щодо сплати (нарахування) відповідної суми податку у складі ціни товару (послуги) мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції та є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Довідками податкового органу від 15 грудня 2010 року №9512/23-3/08029701 та від 31 січня 2011 року №400/23-3/08029701 не встановлено жодного фактичного порушення позивачем вимог законодавства за жовтень та листопад 2010 року, яким регламентується порядок формування податкового кредиту (пункти 7.4, 7.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість»), яке б позбавляло остатнього права на податковий кредит.

За приписами підпункту 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг); б) залишок від'ємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Платник податку, який має право на одержання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному податковому органу податкову декларацію та заяву про повернення такої повної суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації (підпункт 7.7.4 пункт 7.7 статті 7 Закону).

Із змісту пункту 1.8 статті 1 наведеного Закону вбачається, що «бюджетне відшкодування» - це сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою у випадках, визначених цим Законом.

Порядок та строки вчинення дій податковим органом у зв'язку із надходженням декларації та заяви про повернення суми бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку встановлено підпунктом 7.7.5 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», згідно вимог якого протягом 30 днів, наступних за днем отримання податкової декларації, податковий орган проводить документальну невиїзну перевірку (камеральну) заявлених у ній даних. За наявності достатніх підстав вважати, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, податковий орган має право протягом такого ж строку провести позапланову виїзну перевірку (документальну) платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування. Податковий орган зобов'язаний у п'ятиденний термін після закінчення перевірки надати органу державного казначейства висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Відповідно до підпункту 7.7.6 пункту 7.7 статті 7 цього ж Закону, на підставі отриманого висновку відповідного податкового органу орган державного казначейства надає платнику податку зазначену у ній суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунку на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п'яти операційних днів після отримання висновку податкового органу.

Системний аналіз наведених дає підстави для висновку, що у разі підтвердження податковим органом під час перевірки сум бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, орган Державного казначейства України видає платнику податку суму бюджетного відшкодування зазначену у висновку, поданому йому податковим органом у п'ятиденний строк після закінчення перевірки.

Разом з тим, з огляду на зміст підпунктів 7.7.5, 7.7.6 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» право бюджетного відшкодування платника податку виникає з дня подачі податкової декларації до податкового органу, а порушення такого права виникає зі спливом строку, встановленого для такого відшкодування, внаслідок чого, згідно пукнтів 6.1, 6.2 цього Порядку відшкодування податку на додану вартість, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України №200/86 від 21.05.2001, не відшкодовані платнику податку протягом встановленого строку суми, вважаються бюджетною заборгованістю, за стягненням яких платник податку має право в будь-який момент після виникнення такої бюджетної заборгованості звернутися до суду.

Згідно з пунктом 200.23 статті 200 Податкового кодексу України суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість.

Водночас, виходячи з положень пункту 1.3 статті 1, пункту 10.2 статті 10 Закону України «Про податок на додану вартість» позивач, як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України і не може нести відповідальність за несплату податків одним з продавців по ланцюгу поставки до кінцевого виробника або імпортера, що в свою чергу, не ставить його право на відшкодування податку на додану вартість в залежність від зазначеної обставини, зокрема, і від проведення зустрічних перевірок податковим органом.

З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги, що обов'язок передбачений Законом України «Про податок на додану вартість» не був виконаний відповідачами чим, в свою чергу, були порушені права позивача, місцевий та апеляційний суди дійшли вмотивованих висновків про необхідність стягнення з Державного бюджету України на користь позивача бюджетної заборгованості з податку на додану вартість.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, не спростованими доводами касаційних скарг, про наявність законних підстав для стягнення з Державного бюджету України на користь позивача суми бюджетної заборгованості з на додану вартість у сумі 755082,00 грн.

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Доводи касаційних скарг не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних судових рішень судами першої та апеляційної інстанцій були порушені норми матеріального чи процесуального права.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин та з урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не знаходить підстав, які могли б призвести до скасування оскаржуваних судових рішень.

З огляду на реорганізацію Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області, Вищий адміністративний суд України вважає за необхідне її замінити правонаступником - Луцькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Волинській області.

Керуючись статтями 55, 220, 221, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Допустити заміну Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області її правонаступником - Луцькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Волинській області.

Касаційні скарги Луцької об'єднаної державної податкової інспекціїї Головного управління ДФС у Волинській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 17 травня 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 - 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді О.А. Веденяпін

М.П. Зайцев

Н.Є. Маринчак