Справа № 2а-1953/09
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2010-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2010 р. Справа № 93597/09

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів: Пліша М.А., Стародуба О.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у м. Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 листопада 2009 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області про визнання дій протиправними та зобовязання провести перерахунок підвищення до пенсії як дитині війни, -

ВСТАНОВИЛА

08.07.2009 року позивач звернулася до суду з позовом про визнання відмови відповідача щодо перерахунок пенсії протиправною та зобовязання здійснити перерахунок призначеної пенсії з урахуванням положень ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та забезпечити її виплату за 2007-2008 роки та за перше півріччя 2009 року у сумі 4077,00 грн. та проводити виплату перерахованої пенсії у подальшому.

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 листопада 2009 року позов задоволено частково: визнано частково неправомірною відмову відповідача щодо підвищення пенсії позивачеві у розмірі, передбаченому ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»; зобовязано відповідача нарахувати та виплатити позивачеві підвищення до пенсії, отриманої за період з 09.07 по 31.12.2007 року, з 22.05 по 31.12.2008 року та з 01.01 по 02.11.2009 року у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, право на яке надано ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з урахуванням змін до цієї ж статті закону від 28.12.2007 року та з урахуванням уже виплачених сум. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив відповідач, у скарзі покликаючись на неправильне застосування статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», просить постанову скасувати, відмовивши в позові.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи наявність вищевказаних умов, колегія суддів вважає можливим здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про її часткове задоволення, враховуючи наступне.

Встановлено, що позивач є дитиною війни, що підтверджується відповідним посвідченням.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року № 2195 (далі Закон № 2195) дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Частиною 2 статті 152 Конституції України встановлено, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Оскільки Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення пункту 12 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», яким зупинено на 2007 рік дію статті 6 Закону № 2195, з урахуванням статті 111 цього Закону, з 09.07.2007 року дію статті 6 Закону № 2195 відновлено, а тому задоволення позовних вимог за період 09.07-31.12.2007 року є правильним.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення підпункту 2 пункту 41 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року, яким внесено зміни до статті 6 Закону № 2195, а тому з 22.05.2008 року дію статті 6 Закону № 2195 відновлено. Таким чином, за 2008 рік позовні вимоги підлягають задоволенню за період 22.05-31 грудня.

Позовні вимоги за періоди до 09.07.2007 року та до 22.05.2008 року у межах цих років не підлягають задоволенню, так як відповідач керувався чинними на той час положеннями Законів України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», а тому його дії є правомірними.

Оскільки до 30.06.2009 року не було обмежень щодо здійснення виплат згідно зі статтею 6 Закону № 2195, позов стосовно вимог за період з 01.01 по 30.06.2009 року підлягає задоволенню.

Зобовязання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві підвищення до пенсії за період до 02.11.2009 року є незаконним, оскільки судом не обґрунтовано вихід за межі позовних вимог.

Неврахування наведеного судом першої інстанції є підставою для скасування його постанови.

Судом правильно відмовлено у задоволенні позовної вимоги про зобов'язання відповідача забезпечити проведення виплати перерахованої пенсії у подальшому, оскільки така не стосується спірних відносин, а носить перспективний, на думку позивача - ймовірний протиправний характер поведінки відповідача у відносинах із позивачем, у яких право останнього не є порушеним, а тому таке право відповідно до частини 1 статті 2 КАС України судовому захисту не підлягає.

Відмова у задоволенні позову у частині зобовязання відповідача нарахувати конкретні суми недоплачених спірних виплат є правильною, оскільки відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" позивач має право на отримання підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, а тому захист такого порушеного права полягає у зобовязанні відповідача вчинити кореспондуючі цьому праву дії.

Керуючись статтями 160, 195, 197 ч. 1 п. 2, 198, 202 п. 4, 205 ч. 2, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області задовольнити частково, постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 листопада 2009 року у справі № 2-а-1953/09 скасувати та прийняти нову постанову.

Позов задовольнити частково. Визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_2 підвищення до пенсії за періоди 09.07-31.12.2007 року, 22.05-31.12.2008 року та 01.01-30.06.2009 року і зобов'язати відповідача нарахувати і виплатити позивачеві підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" за вказані періоди, з урахуванням ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді: М.А. Пліш

ОСОБА_3