Справа № 826/12179/15
Суддя: Грибан І.О.
Дата ухвалення: 2015-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

29 жовтня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючий-суддя Грибан І.О.

судді Беспалов О.О., Парінов А.Б.

за участі :

секретар с/з Артюхіна М. А.

розглянув в судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 серпня 2015 року у справі за адміністративним позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь» Волкова Олександра Юрійовича до Відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області про скасування постанови -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь» Волков Олександр Юрійович, звернувся в суд з позовом до Відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області про визнання протиправною та скасування постанови старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області Марінової А.А. про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 серпня 2015 року адміністративний позов задоволено.

Сторони в судове засідання не з'явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що згідно з ч. 4 ст.196 КАС України не перешкоджає судовому розгляду справи, в зв'язку з чим фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалене рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що Відділом державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області 23.02.2015 відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого напису від 22.01.2015 №1, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановим Г.В. про звернення стягнення на нежитлові будівлі, що розташовані за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Саф'яни, вул. Зелена, буд. 40 з метою задоволення вимог стягувача, що становить 2784682,62 грн.

Боржником у даному виконавчому провадженні визначено товариство з обмеженою відповідальністю «Гранд-Сервіс», стягувачем - публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь».

29.05.2015 року відділом державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві ВП№46644461 на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Вважаючи таку постанову протиправною, позивач звернувся з даним позовом в суд.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено наявності правових підстав для повернення виконавчого документа стягувачу.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 Закону № 606-ХІV виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом (стаття 5 Закону України «Про виконавче провадження»)

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Статтею 19 вищенаведеного Закону передбачено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зокрема, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну (ч.3 ст.11 Закону).

Підстави повернення виконавчого документа визначені ст.47 Закону.

Так, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо:

1) є письмова заява стягувача;

2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення;

4) стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа;

5) у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з'ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника);

6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом має передати стягувачу, або майно, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами внутрішніх справ, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку;

8) коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно;

9) наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Про наявність обставин, зазначених у частині першій цієї статті, державний виконавець складає акт.

Як вбачається з матеріалів справи, виконавчий документ повернуто стягувачу (позивачу) на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки арешт, накладений судовим рішенням, на предмет стягнення перешкоджає державному виконавцю звернути стягнення на заставлене майно, що вказане у виконавчому документі.

Зі змісту оспорюваної постанови державного виконавця вбачається, що підставою для її прийняття є ухвала Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24.02.2015 року по справі № 500/8341/14ц, якою накладено арешт на нежитлові будівлі за адресою:с.Сафяни, вул.Зелена, 40.

Так, ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24.02.2015 року у справі №500/8341/14-ц заборонено товариству з обмеженою відповідальністю «Грант-Сервіс» у будь-який спосіб відчужувати належне йому нерухоме майно, а органам державної реєстрації прав (державним реєстраторам), які утворені та діють у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», заборонено вчиняти дії пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно товариства з обмеженою відповідальністю «Грант-Сервіс».

Разом з тим, з наданої відповідачем Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не вбачається, що на підставі ухвали Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24.02.2015 про забезпеченню позову були зареєстровані якісь обтяження щодо спірного майна.

Приймаючи постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, відповідач повинен був пересвідчитись у тому, що на момент вчинення виконавчих дій були зареєстровані якісь обтяження щодо спірного майна, однак вказаних дій зроблено не було.

З огляду на зазначене, відповідачем не здійснено всіх необхідних дій спрямованих на виконання судового рішення

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про протиправність постанови відповідача стосовно повернення виконавчого документа стягувачеві.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують .

На підставі вищенаведеного колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній постанові, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ч.1 ст.41, ст.ст. 160, 195, 196, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 серпня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя І.О.Грибан

Суддя О.О.Беспалов

Суддя А.Б.Парінов

Повний текст виготовлено - 30.10.2015 р.

.

Головуючий суддя Грибан І.О.

Судді: Беспалов О.О.

Парінов А.Б.