Справа № 714/858/15-а
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2015-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 714/858/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Козловська Л.Д.

Суддя-доповідач: Білоус О.В.

28 жовтня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білоуса О.В.

суддів: Совгири Д. І. Курка О. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області на постанову Герцаївського районного суду Чернівецької області від 14 вересня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до т.в.о. завідувача Герціаївського РС УДМС України в Чернівецькій області ОСОБА_3, третя особа - Відділ ДВС Герцаївського РУЮ у Чернівецькій області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Герцаївського районного суду Чернівецької області із позовом до т.в.о. завідувача Герціаївського РС УДМС України в Чернівецькій області ОСОБА_3, третя особа - Відділ ДВС Герцаївського РУЮ у Чернівецькій області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення ПН МЧВ 024856 від 11 червня 2015 року за ч. 1 ст. 203 КУпАП та закриття провадження по справі. Позовні вимоги мотивовано тим, що за оскаржуваним рішенням було притягнуто ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП за те, що з 18.06.2013 року по теперішній час він не перереєстрував своє фактичне місце проживання (більше 6 місяців та не повідомив про це відповідний територіальний підрозділ ДМС), що є порушенням ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Вважаючи, що працівники міграційної служби безпідставно визнали його винним за ч. 1 ст. 203 КУпАП, просив постанову у справі про адміністративне правопорушення скасувати.

Відповідно до постанови Герцаївського районного суду Чернівецької області від 14.09.2015 року адміністративний позов задоволено. Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову Герцаївського районного суду Чернівецької області та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись при цьому на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи та порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

В судове засідання представники сторін не з'явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином. Позивач, третя особа про причини неявки в судове засідання не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не направляли. Представник апелянта направив до суду клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про його дату, час і місце, а також враховуючи те, що їх явка в судове засідання не визнавалась обов'язковою, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України, за наявними у справі матеріалами, При цьому, згідно частини 6 статті 12, частини 1 статті 41 КАС України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. При цьому в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Частиною 1 ст. 195 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як встановлено судом першої інстанції, та підтверджується матеріалами справи, 11.06.2015 року т.в.о. завідувача Герцаївського РС УДМС ОСОБА_3 склала протокол про адміністративне правопорушення на позивача по справі ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 203 КУпАП.

Згідно вказаного протоколу в м. Герца о 14:00 год. встановлено, що гр. Республіки Азербайджан ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає в АДРЕСА_1; з 18.06.2013 року і по теперішній час не перереєстрував своє фактичне місце проживання (більше шести місяців) та не повідомив про це відповідний територіальний підрозділ ДМС, чим порушив вимоги ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання».

Постановою від 11.06.2015 року на позивача накладено адміністративне стягнення за вчинення зазначеного в протоколі правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП, у вигляді 850 грн. штрафу.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач проживає в Україні на підставі посвідки на постійне проживання в Україні від 10.06.2013 року, на законних підставах.

Згідно вимог ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово; реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.

Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання (ч. 1 ст. 6 вказаного Закону).

Згідно п. 13 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою КМ України від 28 березня 2012 року № 251, іноземець та особа без громадянства, що отримали посвідку, повинні зареєструвати місце проживання, а в разі його зміни - перереєструвати в порядку, встановленому Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Пунктом 2.2 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, що затверджений Наказом МВС України від 22.11.2012 року № 1077, визначено перелік документів, що подаються особою до територіального підрозділу ДМС України для реєстрації місця її проживання.

Зокрема, в зазначеному п. 2.2 Порядку вказано, що особа повинна подати документи, що підтверджують право на проживання в житлі - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи.

Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно ч. 1 ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції посилався на те, що ферма не придатна для проживання, не є житлом в розумінні закону, а тому реєстрація місця проживання на фермі неможлива. Колегія суддів апеляційного суду звертає при цьому увагу на те, що позивач у своїх письмових поясненнях, даних у ході розгляду справи про адміністративне правопорушеня, не заперечує факт проживання у АДРЕСА_1 без реєстрації місця проживання, а також фактичну реєстрацію у м.Запоріжжя (а.с. 68-70). Наявність або відсутність у позивача нерухомого майна на території с. Хряцька, що згідно законодавства вважається придатним для проживання, та в якому можна зареєструвати місце проживання, жодним чином не може впливати на його обов'язок у десятиденний строк зареєструвати своє нове місце проживання після його зміни.

Колегія суддів також вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що адміністративне правопорушення було вчинено на території м.Чернівці. Так, з матеріалів справи про адміністративного правопорушення вбачається, що позивач проживає без реєстрації на території АДРЕСА_1, що і стало підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності. Відтак відповідач був наділений компетенцією згідно ч. 1 ст. 276 КУпАП приймати оскаржуване рішення.

Доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення судом норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи.

Враховуючи порушення судом першої інстанції норм права та невідповідність висновків суду обставинам справи, колегія суддів вбачає підстави для скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції та прийняття нової постанови про відмову у задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області задовольнити повністю.

Постанову Герцаївського районного суду Чернівецької області від 14 вересня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до т.в.о. завідувача Герціаївського РС УДМС України в Чернівецькій області ОСОБА_3, третя особа - Відділ ДВС Герцаївського РУЮ у Чернівецькій області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення скасувати.

Прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Білоус О.В.

Судді Курко О. П.

Совгира Д. І.