Справа № 816/2146/15
Суддя: О.В. Гіглава
Дата ухвалення: 2015-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 року м. ПолтаваСправа № 816/2146/15

Полтавський окружний адміністративний суд колегією у складі:

головуючого судді Гіглави О.В.,

суддів - Молодецького Р.І., Іваненка С.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області, Головного управління ДФС у Полтавській області, Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі за текстом - ФОП ОСОБА_1, позивач, платник податків) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області (далі за текстом - відповідач, Кременчуцька ОДПІ, контролюючий орган) про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 27 березня 2015 року № /1115, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 27 березня 2015 року № /1116, рішення ГУ Міндоходів у Полтавській області від 24 квітня 2015 року № 184/0/16-31-10-04-11, рішення Державної фіскальної служби України від 19 травня 2015 року № 4604/0/99-99-10-01-03-14.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що встановлені в ході проведення перевірки порушення фактично не мали місця в його господарській діяльності, вказує на протиправність податкового повідомлення-рішення від 27 березня 2015 року №/1115, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 27 березня 2015 року № /1116, а також рішень вищих контролюючих органів, прийнятих за результатами процедури адміністративного оскарження спірних податкового повідомлення-рішення та рішення про застосування штрафних санкцій. Зазначає, що всі господарські операції підтверджуються належним чином оформленими первинними документами, а витрати, понесені ним, є витратами, пов'язаними з його господарською діяльністю, у зв'язку з чим платник податків наполягає на відсутності підстав збільшення додаткової бази для обчислення податку з доходів фізичних осіб. Відтак вважає оскаржувані рішення протиправними.

Позивач звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності.

Представником відповідачів подано до суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.

З огляду на неявку в судове засідання представників сторін, відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд відповідно до положень частини 6 статті 128 КАС України перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) зареєстрований як фізична особа-підприємець та перебуває на податковому обліку в Кременчуцькій об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області, яка є правонаступником Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Міндоходів у Полтавській області.

В період з 20 лютого 2015 року по 05 березня 2015 року працівниками Кременчуцької ОДПІ проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2014 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2014 року, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2014 року.

За результатами перевірки складено акт від 13 березня 2015 року № 373/16-03-17-01-08/НОМЕР_1 (а.с. 27-44), яким зафіксовано порушення позивачем вимог, зокрема, пункту 177.4 статті 177, підпункту 14.1.138 пункту 14.1 статті 14, підпункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок з доходів фізичних осіб на 33115,20 грн, в тому числі за 2013 рік - на 13191,82 грн, за 2014 рік - на 19923,38 грн.

На підставі акта перевірки від 13 березня 2015 року № 373/16-03-17-01-08/НОМЕР_1 Кременчуцькою ОДПІ винесено податкове повідомлення-рішення від 27 березня 2015 року № /1115 (а.с. 46), яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на 33115,20 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) в розмірі 8278,80 грн.

Крім того, рішенням про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 27 березня 2015 року № /1116 (а.с. 45) до ФОП ОСОБА_1 застосовано штраф в розмірі 5056,82 грн.

Вказані податкове повідомлення-рішення від 27 березня 2015 року №/1115 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 27 березня 2015 року № /1116 оскаржувались ФОП ОСОБА_1 в адміністративному порядку.

За наслідками розгляду скарг позивача вищі контролюючі органи рішеннями ГУ Міндоходів у Полтавській області від 24 квітня 2015 року № 184/0/16-31-10-04-11 (а.с. 50-54) та ДФС України від 19 травня 2015 року № 4604/0/99-99-10-01-03-14 (а.с. 47-49) залишили скарги платника податків без задоволення, а спірні рішення - без змін.

Позивач, не погоджуючись із позицією контролюючих органів, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірному податковому повідомленню-рішенню від 27 березня 2015року № /1115 та рішенню про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 27 березня 2015 року № /1116, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що контролюючий орган винесення спірного податкового повідомлення-рішення пов'язує з встановленим в ході проведення перевірки фактом порушення позивачем протягом 2013-2014 років порядку формування витрат на суму 207459,45 грн, що стало наслідком заниження податкових зобов'язань ФОП ОСОБА_1 з податку на доходи фізичних осіб за період, охоплений перевіркою, на 33115,20 грн.

Відтак, для перевірки правомірності обліку та сплати позивачем податку на доходи фізичних осіб протягом 2013-2014 років суду належить перевірити обґрунтованість розміру доходу, отриманого платником від діяльності, яка оподатковується податком на доходи фізичних осіб (підтвердити правомірність витрат ФОП ОСОБА_1, пов'язаних з підприємницькою діяльністю останнього), протягом вказаного податкового періоду.

Матеріалами справи підтверджено, що контролюючий орган ставить у вину позивачу неправильність визначення витрат за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року внаслідок віднесення ФОП ОСОБА_1 до складу інших витрат видатків на оплату юридичних послуг в розмірі 84000,00 грн, що у свою чергу призвело до заниження суми податку на доходи фізичних осіб за 2013 рік на 13191,82 грн.

Перевіркою встановлено, що між ФОП ОСОБА_2 (Сторона-1) та позивачем (Сторона-2) укладено договір від 02 січня 2013 року № 130102/1.

За умовами вказаного договору за зверненням Сторони-2, Сторона-1 надає юридичні, консультаційні послуги, що необхідні для використання у господарській діяльності, шляхом абонентського обслуговування, в розмірі 7000,00 грн на місяць.

Згідно з пунктом 1.2 Договору, за зверненням Сторони-2, Сторона-1 надає такий комплекс послуг:

- супроводження спорів Сторони-2, які стосуються його господарської діяльності;

- складання для Сторони-2 документів правового характеру;

- провадження юридичного аналізу наданих документів на предмет відповідності чинному законодавству;

- представлення в разі необхідності інтересів Сторони-2 в судах чи перед третіми особами;

- надання інших юридичних консультаційних послуг на замовлення Сторони-2.

Вартість юридичних послуг за договором № 131231/1 від 02 січня 2013 року протягом періоду з 02 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року склала 84000,00 грн, що не заперечується позивачем в позовній заяві.

На підтвердження факту отримання зазначених послуг позивачем на вимогу суду не надані акти приймання-передачі послуг до договору від 02 січня 2013 року, які б розкривали інформацію, в чому саме полягають надані послуги (перелік, обсяг та їх суть), містили б відомості про документи, які складено в межах виконання умов зазначеного договору щодо господарської діяльності Сторони-2.

Не надані суду також жодні матеріальні докази наданих ФОП ОСОБА_2 юридичних послуг як то: копії складених процесуальних документів, скарг, заяв та інших документів правового характеру, висновків за результатами здійснення юридичного аналізу наданих документів на предмет відповідності чинному законодавству (доповідні та аналітичні записки), докази здійснення ФОП ОСОБА_2 відповідних процесуальних дій в інтересах позивача, тощо.

На виконання вимог суду позивачем надано лише копії договорів поставки з посиланням на те, що ними підтверджується реальність надання юридичних послуг ФОП ОСОБА_2 (а.с. 130-153).

Дослідивши надані договори поставки, судом відхиляються вказані доводи, оскільки серед них наявні договори, дати укладення яких передують даті укладення договору позивача з ФОП ОСОБА_2

Відтак, суд погоджується з доводами відповідача, що зазначені документи не можуть визнаватись такими, що належним чином підтверджують фактичне надання послуг, пов'язаність отриманих послуг з господарською діяльністю платника податків та бути підставою для включення до складу витрат платника податків.

Пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України врегульовано, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення, бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II Кодексу.

У відповідності до пункту 177.4 статі 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Оскільки витрати позивача, пов'язані з одержанням доходу у 2013 році, визначені з урахуванням господарських операцій, які не підтверджені належним чином оформленими первинними документами, суд погоджується з висновками контролюючого органу про завищення витрат платника податків, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, у 2013 році на 84000,00 грн.

Таким чином, позивачем до складу витрат, пов'язаних з господарською діяльністю, у 2013 році зайво віднесено витрати з оплати юридичних послуг на 84000,00 грн, що зумовлює висновок про допущення заниження податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб за 2013 рік на суму 13191,82 грн.

Зі змісту акта перевірки від 13 березня 2015 року № 373/16-03-17-01-08/НОМЕР_1 також слідує, що контролюючий орган ставить у вину позивачу неправильність визначення витрат у 2014 році, що зумовлено віднесенням до їх складу витрат, пов'язаних з придбанням/поліпшенням основних фондів на суму 123459,45 грн, що у свою чергу призвело до заниження суми податку на доходи фізичних осіб за 2014 рік на 19923,38 грн.

Так, перевіркою правильності визначення витрат ФОП ОСОБА_1 за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року встановлено безпідставне включення витрат з придбання основних засобів (холодильні вітрини, компресорно-кондесаторний агрегат до вітрин) в розмірі 123459,45 грн у ТОВ "Айсберг ЛТД" ().

Контролюючим органом встановлено, що за період, охоплений перевіркою, у ФОП ОСОБА_1 відсутній облік основних фондів. Підприємцем до перевірки не надано актів вводу в експлуатацію основних засобів та інших первинних документів для визначення первісної вартості зазначених основних фондів та правильності формування залишкової вартості основних засобів станом на 01 січня 2014 року.

Слід зазначити, що вказані документи позивачем до суду також не надані, не зважаючи на їх неодноразове витребовування ухвалами від 26 червня 2015 року, 09 липня 2015 року (а.с. 2, 80).

Отже, витрати з придбання матеріальних активів (вітрин холодильних та компресорно-кондесаторного агрегату до вітрин), вартість яких перевищує 2500,00 грн, зараховуються за первісною вартістю до податкового обліку основних фондів, як окремий об'єкт, або збільшують балансову вартість на суму проведеного поточного (капітального) ремонту з заміною окремих запчастин (комплектуючих пристроїв) для забезпечення та відновлення працездатності об'єкта основних засобів.

Враховуючи зазначене, судом підтверджено неправомірність формування витрат ФОП ОСОБА_1 у 2014 році на 123459,45 грн та констатовано факт заниження податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб за 2014 рік на суму 19923,38 грн.

За приписами пункту 177.1 статті 177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно вимог пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Пунктом 177.4 статті 177 Податкового кодексу України передбачено, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Так, підпунктом 139.1.5 пункту 139.1 статті 139 розділу ІІІ Податкового кодексу України визначено, що не включаються до складу витрат витрати на придбання, виготовлення, будівництво, реконструкцію, модернізацію та інше поліпшення основних засобів та витрати, пов'язані з видобутком корисних копалин, а також з придбанням (виготовленням) нематеріальних активів, які підлягають амортизації згідно зі статтями 144-148 цього Кодексу, з урахуванням пунктів 146.11 і 146.12 статті 146 та пункту 148.5 статті 148 цього Кодексу.

Терміном "Основні засоби" Податковий кодекс України визначає матеріальні активи, що призначаються платником податку для використання у господарської діяльності, вартість яких перевищує 2500,00 грн і поступово зменшується у зв'язку з фізичним або моральним зносом та очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких з дати введення в експлуатацію становить понад один рік (або операційний цикл, якщо він довший за рік). /підпункт 14.1.138 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України/.

Разом з тим, пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України врегульовано, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Оскільки облік основних фондів ФОП ОСОБА_1 протягом 2014 року не вівся, то суми витрат, понесених на придбання матеріальних активів у розмірі 123459,45 грн, безпідставно віднесені позивачем до складу витрат, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, у вказаному податковому періоді.

Доказів на спростування викладеного позивачем не вимогу суду не надано.

Відтак, суд погоджується з твердженнями відповідача про завищення ФОП ОСОБА_1 протягом 2013-2014 років витрат, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, на 207459,45 грн (об'єкт оподаткування податком на доходи фізичних осіб), що у свою чергу призвело до заниження позивачем податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб за 2013-2014 роки на 33115,20 грн.

Зважаючи на те, що фізичні особи-підприємці нараховують єдиний внесок на суму доходу, отриманого від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, за наслідками перевірки контролюючим органом позивачу визначено суму єдиного внеску, яка підлягає сплаті до бюджету за 2013 рік у розмірі 29148,00 грн, за 2014 рік у розмірі 42840,43 грн.

За приписами пункту 4 частини першої статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" фізичних осіб-підприємців, у тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування, визначено платниками єдиного внеску.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 6 зазначеного Закону платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно пункту 4 частини першої статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Пунктом 1 частини другої статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" передбачено, що платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Приписами пункту 2 частини першої статті 7 зазначеного Закону встановлено, що для фізичних осіб-підприємців єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

Частиною третьою цієї ж норми визначено, що нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Згідно частини одинадцятою статті 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" закріплено, що єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Пунктом 6 частини першої статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" визначено, що недоїмкою є сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до правил частини четвертої статті 25 цього ж Закону, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Судом встановлено, що відповідачем сформовано та вручено позивачу вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску від 13 березня 2015 року № Ф-/112 (а.с. 111).

Пунктом 3 частини одинадцятої статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" врегульовано, що за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 5 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Оскільки контролюючим органом в ході проведення перевірки виявлено факт заниження позивачем протягом періоду, охопленого перевіркою, єдиного внеску на суму 71988,43 грн, то до ФОП ОСОБА_1 правомірно застосовано штраф в розмірі 5056,82 грн рішенням про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 27 березня 2015 року № /1116 (а.с. 45).

Аналізуючи викладене, судом підтверджено, що контролюючим органом правомірно, обґрунтовано та в межах чинного законодавства позивачу збільшено суму грошового зобов'язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб, сформовано та надіслано податкове повідомлення-рішення від 27 березня 2015 року № /1115, а також накладено штраф на підставі рішення від 27 березня 2015 року № /1116, що у свою чергу зумовлює висновок про безпідставність позовних вимог позивача про визнання протиправними та скасування зазначених податкового повідомлення-рішення та рішення про застосування штрафних санкцій.

Щодо позовних вимог ФОП ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування рішень ГУ Міндоходів у Полтавській області від 24 квітня 2015 року № 184/0/16-31-10-04-11 та Державної фіскальної служби України від 19 травня 2015 року № 4604/0/99-99-10-01-03-14, суд зазначає наступне.

Рішення, прийняті вищими контролюючими органами за наслідками процедури адміністративного оскарження вимог та податкових повідомлень-рішень, не містять волевиявлення суб'єкта владних повноважень щодо виявлених фактів правопорушень, їх приписи не носять імперативного характеру, оскільки не зумовлюють їх обов'язкового виконання для ініціатора звернення, не передбачають відповідальності суб'єкта господарювання за їх невиконання, тобто не змінюють стану його суб'єктивних прав, а отже, не створюють для позивача жодних правових наслідків.

У даному випадку, документами, які породжують для ФОП ОСОБА_1 правові наслідки, є податкове повідомлення-рішення від 27 березня 2015 року № /1115 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 27 березня 2015 року № /1116, які у разі набрання даним судовим рішенням законної сили вважатимуться такими, що визначають узгоджену суму податку на доходи фізичних осіб та штрафу.

З викладених підстав суд залишає позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування рішень ГУ Міндоходів у Полтавській області від 24 квітня 2015 року № 184/0/16-31-10-04-11 та Державної фіскальної служби України від 19 травня 2015 року № 4604/0/99-99-10-01-03-14 без задоволення.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно із статтею 86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

У даному випадку відповідачами доведено суду, що при прийнятті спірних рішень вони діяли на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

Таким чином, суд перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги безпідставні та задоволенню не підлягають.

Пунктом 3 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції, чинній станом на дату звернення позивача до суду) визначено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру встановлюється ставка судового збору в розмірі 2 відсотка розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.

Розмір мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2015 року складав 1218,00 грн.

Отже ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру в даному випадку складає 1827,00 грн.

Частиною третьою статті 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції, чинній станом на дату звернення позивача до суду) передбачено, що під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Згідно квитанцій від 23 червня 2015 року № 88 та від 23 червня 2015 року № 90 позивачем при зверненні до суду за позовну вимогу майнового характеру сплачено 365,40грн (а.с. 4, 6).

У зв'язку з відмовою у задоволенні позову, з ФОП ОСОБА_1 до Державного бюджету України підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1461,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) до Державного бюджету України (реквізити для сплати судового збору: отримувач коштів - УДКСУ у м.Полтаві Полтавської області, 22030001; код за ЄДРПОУ - 38019510; банк отримувача - ГУДКСУ у Полтавській області; код банку - 831019; розрахунковий рахунок - 4002; призначення платежу - судовий збір, за позовом ______/ПІБ чи назва установи, організації позивача/, Полтавський окружний адміністративний суд, ) судові витрати в сумі 1461 (одна тисяча чотириста шістдесят одна) гривня 60 (шістдесят) копійок.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя О.В. Гіглава

судді Р.І. Молодецький

ОСОБА_3