Справа № 357/1115/15-а
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2015-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 357/1115/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Протасова О.М.
Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до Управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії. Просила суд визнати неправомірною відмову відповідача щодо проведення перерахунку додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, та доплати основної пенсії як постраждалому від наслідків аварії на ЧАЕС, зобов'язати відповідача донарахувати та виплатити вказані види соціальних виплат. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до ст. ст. 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на доплату до основної пенсії в розмірі однієї мінімальної заробітної плати, а додаткова пенсія повинна призначатися в розмірі 15 % мінімальної пенсії за віком, але відповідачем вказані виплати проводяться в значно нижчому розмірі, тому позивач і просить зобов'язати відповідача здійснити відповідний перерахунок та виплату пенсії та доплати до пенсії.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2015 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову УПФУ у Білоцерківському районі Київської області у здійсненні перерахунку та виплати пенсії позивачу у розмірах, передбачених ст.ст. 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за період з 06 червня 2014 року по 02 серпня 2014 року включно. Зобов'язано УПФУ у Білоцерківському районі Київської області перерахувати та виплатити позивачу відповідно до ст.ст. 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсію у розмірі однієї мінімальної заробітної плати та додаткову пенсію за шкоду, спричинену здоров'ю, у розмірі 15 % від мінімальної пенсії за віком, за період з 06 червня 2014 року по 02 серпня 2014 року включно, та провести відповідні виплати з урахуванням фактично виплачених сум. Вимоги за період з 01 січня 2014 року по 05 червня 2014 року залишено без розгляду у зв'язку з пропуском шестимісячного строку звернення до суду, а у задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06 серпня 2015 року постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2015 року залишено без змін, апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області - без задоволення.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині залишення позовних вимог без розгляду, відмови у задоволенні позову та відмови у задоволенні вимог про зобов'язання відповідача подати до суду звіт про виконання судового рішення, як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Відповідно до правил ч. 8 ст. 182-3, п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України справа підлягає розгляду в порядку письмового провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду - підлягає зміні з наступних підстав.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 201 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити постанову суду, якщо суд першої інстанції правильно по суті вирішив справу, але з помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до положень ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області та отримує пенсію, до складу якої входить: доплата до пенсії за проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, потерпілому 4 категорії, але з урахуванням положень Постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 1210 від 23 листопада 2011 року, Постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань пенсійного забезпечення» № 112 від 25 березня 2014 року, та отримує її в розмірах, передбачених вказаними постановами.

Позивач має статус особи, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю, 4 категорії.

Позивачка звернулася до Управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області із заявою про перерахунок та виплату доплати до пенсії за проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю у розмірі однієї мінімальної заробітної плати та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 15 % мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст.ст. 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Листом № 475/С-01 від 04 грудня 2014 року позивачку повідомлено про відсутність підстав для перерахунку пенсії, оскільки розрахунок пенсії відповідає чинному законодавству та документам пенсійної справи.

Не погоджуючись з такою бездіяльністю відповідача, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є обгрунтованими, а тому підлягають задоволенню частково.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно з ст. 39 вказаного Закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах: у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата.

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», особам, віднесеним до 4 категорії призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 15 % мінімальної пенсії за віком.

За таких обставин правильними є висновки суду першої інстанції, що позивач має право на доплату до пенсії в розмірі однієї мінімальної заробітної плати та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 15 % мінімальної пенсії за віком.

Наявність такого права у позивача є визначальним для вирішення даного спору, крім того, це право гарантується ч. 2 ст. 46 Конституції України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами суд першої правильно дійшов висновку, що при визначенні розміру пенсій позивачеві застосуванню підлягають статті 39 та 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постанови Кабінету Міністрів України, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

Також, судом першої інстанції правильно не взято до уваги посилання відповідача на те, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України, оскільки надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених цим же Законом. Тобто Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок не порушуючи положень цього Закону.

Частиною 3 статті 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що у разі збільшення визначеного законом розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, підвищується розмір пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є імперативною, свідчить, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, а перерахунок проводиться з дня встановлення цього мінімуму.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Таким чином, вихідним критерієм розрахунку додаткової пенсії виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно з частиною статті 28 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлюється в розмірі визначеного законом про Держбюджет на відповідний рік прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Отже, при визначенні розміру доплати до пенсії та додаткової пенсії позивачу застосуванню підлягають статті 39 та 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ, а не постанова Кабінету Міністрів України «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету», яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Також, враховуючи, що позов позивачем було подано до суду 04 грудня 2014 року, тому колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги позивача за період з 01 січня 2014 року по 05 червня 2014 року необхідно залишити без розгляду у відповідності до вимог ч. 2 ст. 99 та ч. 1 ст. 100 КАС України у зв'язку з пропуском шестимісячного строку звернення з позовом до адміністративного суду, оскільки підстави для його поновлення відсутні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги позивача в цій частині спростовуються наведеним, а тому підстав для її задоволення немає.

Однак, колегія суддів не може погодитися з зазначенням судом першої інстанції кінцевої дати здійснення відповідачем перерахунку та виплати спірних соціальних виплат з огляду на наступне.

Спірні виплати розпорядженням Управління Пенсійного фонду призначаються на невизначений строк, а тому не можуть бути обмежені проміжком часу, оскільки їх нарахування та виплата може залежати лише від чинності Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і безпосередньо пов'язані з терміном виплати пенсії позивачу.

Тобто, жодний державний орган, в тому числі і суд, не наділений повноваженнями обмежувати або позбавляти позивача права на отримання спірних виплат у зазначеному вище розмірі інакше, ніж шляхом внесення змін до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» Верховною Радою України у порядку та в спосіб, визначений чинним законодавством України та відповідно до правил ч. 2 ст. 19 Конституції України.

Отже, законодавством не встановлено ані строковість, ані обмеженість у часі цих видів виплат. З самого визначення поняття пенсії вбачається, що ці виплати здійснюються на постійній основі, один раз на місяць протягом невизначеного періоду часу. Цей вид виплат не є строковим, а тому не може бути призначений на якийсь строк. В цьому випадку визначається лише дата, з якої особа має право на отримання пенсії (чи її перерахунку). Кінцевий термін, або строк, на який призначається пенсія, не може встановлюватись, оскільки це суперечить самому визначенню та суті пенсії.

Правова позиція по даному питанню висловлена Вищим адміністративним судом України в постанові від 17 січня 2013 року (справа № К-44363/09).

Таким чином колегія суддів вважає, що обмеження судом першої інстанції строку здійснення даних виплат по дату винесення рішення судом є порушенням норм процесуального права.

Щодо доводів позивача про безпідставне незадоволення судом першої інстанції її вимоги про зобов'язання відповідача подати до суду звіт про виконання судового рішення колегія суддів зазначає про наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 267 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Таким чином, вказаною правовою нормою визначено право, а не обов'язок суду, який ухвалює судове рішення в адміністративній справі, визначити наявність підстав для зобов'язання подати такий звіт.

Оскільки обов'язок подати звіт про виконання судового рішення статтею 267 КАС України надано суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, то колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги в цій частині та відсутність підстав для її задоволення.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального, але з порушенням норм процесуального права.

Отже, постанова суду першої інстанції підлягає зміні в частині зазначення кінцевого терміну проведення відповідачем спірних виплат позивачу.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України судове рішення апеляційної інстанції є остаточним та оскарженню не підлягає як таке, що постановлено за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції в справах, розгляд яких передбачено п. 2 ч. 1 статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 2, 159, 160, 167, 183-2, 195, 197, 198, 201, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2015 року - змінити в частині зазначення кінцевого терміну проведення відповідачем спірних виплат на користь позивача.

Виключити з абзаців другого та третього резолютивної частини постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2015 року словосполучення «по 02.08.2014 р. включно».

В іншій частині постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2015 року залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Т.М. Грищенко

В.Е. Мацедонська

Повний текст виготовлено 29.10.2015 року.

Головуючий суддя Мельничук В.П.

Судді: Мацедонська В.Е.

Грищенко Т.М.