Справа № 2а-18232/09/0370
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2010-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2010 р. Справа № 85475/09

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів: Пліша М.А., Яворського І.О.,

при секретарі судового засідання Грицані З.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційні скарги Ковельської міжрайонної державної податкової інспекції Волинської області та Приватного підприємства «Пелікан» на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2009 року у справі за позовом Приватного підприємства «Пелікан» до Ковельської міжрайонної державної податкової інспекції Волинської області про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА

У червні 2009 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати нечинними та скасувати прийняті відповідачем 20.05.2009 року наступні податкові повідомлення-рішення: № /0, яким визначено податкове зобовязання з податку на додану вартість у сумі 25356,00 грн. (16904,00 грн. основного платежу та 8452,00 грн. штрафних санкцій) та № /0, яким визначено податкове зобовязання з податку на прибуток приватних підприємств у сумі 136050,00 грн. (90700,00 грн. основного платежу та 45350,00 грн. штрафних санкцій). Вимоги обгрунтовані правомірністю віднесення витрат до складу валових та формування податкового кредиту.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2009 року позовні вимоги задоволено частково: скасовано податкове повідомлення-рішення № /0 у частині визначення 108573,00 грн. (72382,00 грн. основного платежу та 36191,00 грн. штрафних санкцій) та податкове повідомлення-рішення № /0 - у частині визначення 3375,00 грн. (2250,00 грн. основного платежу та 1125,00 грн. штрафних санкцій). У задоволенні решти позову відмовлено.

Постанову оскаржили сторони.

Позивач просить скасувати постанову у частині відмови у задоволенні позову у звязку з неправильністю встановлення обставин у справі та невірним застосуванням норм матеріального права. Вимоги обґрунтовує правомірністю, відповідно до п.п. 5.4.4 п. 5.4 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», включення до валових витрат коштів, сплачених ТОВ «Торгівельний будинок «Амстор» (далі - «ТД «Амстор») за надані послуги згідно з додатком до договору № 2, при цьому, доводячи свою заінтересованість у реалізації поставлених товариству товарів, посилається на п. 5.5 договору поставки № 2190 від 25.03.2007 року, відповідно до якого покупець кожний 21 банківський день перераховує на рахунок постачальника кошти за реалізований у своїй (товариства) діяльності товар. На підтвердження правильності своєї позиції зазначає, що згідно з листом ДПА України № 8586/6/15-1416 від 28.09.2004 року за наявності укладених сторонами договорів між підприємствами та підприємствами роздрібної мережі на послуги з передпродажної підготовки (товарів) продукції (у формі найбільш вигідного порівняно з конкурентами розміщення або позиціювання на торговельному, касовому та іншому обладнанні або конструкції тощо), актів наданих (виконаних) послуг (робіт), платіжних доручень підприємство має право відносити вартість зазначених послуг до валових витрат для обчислення і сплати податку на прибуток.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати постанову у частині задоволених позовних вимог та прийняти нову про відмову у позові повністю. Вимоги обґрунтовані порушенням п.п. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» при вирішенні питання про заниження позивачем «інших доходів» на суму 270000,00 грн. за 2007 рік. Крім того, заперечує правомірність включення до валових витрат суми 21776,49 грн., оскільки вважає, що позивач не отримував послуг від ДП «Кюне і Нагель».

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для їх задоволення, враховуючи наступне.

Встановлено, що за результатами проведеної відповідачем планової виїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2007 року по 31.12.2008 року встановлено порушення, зокрема: п.п. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4, п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» внаслідок заниження цього податку у загальній сумі 90700,00 грн., в т.ч. за 2007 рік - 81750,00 грн., за І-й квартал 2008 року - 4068,00 грн. та за три квартали 2008 року - 8950,00 грн.; п.п. 7.4.1, 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» внаслідок заниження цього податку у загальній сумі 16904,00 грн., в т.ч. за листопад 2007 року - 11400,00 грн., у липні 2008 року - 633,00 грн., серпні 2008 року 2621,00,00 грн., листопаді 2008 року - 2250,00 грн.

На підставі наведеного відповідачем складено акт № 437/23-31788795 від 07.05.2009 року, що послужив підставою для прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень від 20.05.2009 року: № /0, яким визначено податкове зобовязання з податку на додану вартість у сумі 25356,00 грн. (16904,00 грн. основного платежу та 8452,00 грн. штрафних санкцій) та № /0, яким визначено податкове зобовязання з податку на прибуток приватних підприємств у сумі 136050,00 грн. (90700,00 грн. основного платежу та 45350,00 грн. штрафних санкцій).

З такими висновками відповідача обґрунтовано частково погодився суд першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до п.п. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» платник податку, який отримав фінансову допомогу від особи, що не є платником податку на прибуток підприємств, або осіб, які згідно з законодавством мають пільги - з цього податку, включаючи право застосовувати ставку податку нижчу, ніж установлена пунктом 7.2 статті 7 або статтею 10 цього Закону, включає до валових доходів звітного періоду суму поворотної фінансової допомоги, що залишається не поверненою на кінець такого звітного періоду. У разі коли у майбутніх податкових періодах платник податку повертає таку поворотну фінансову допомогу (її частину) особі, яка її надала, такий платник податку збільшує суму валових витрат на суму такої поворотної фінансової допомоги (її частини) за наслідками податкового періоду, в якому відбулося таке повернення.

Встановлено, що за договором № 22 від 13.03.2007 року про надання поворотної фінансової позики, у якому не було зазначено відомостей щодо податкового статусу позичальника, суму позики 270000 грн. було включено до валових доходів позивача в сумі, яка залишалася неповернутою на кінець звітного періоду (І кв. 2007 року) і в бухгалтерському обліку зроблено запис Дт 311 Кт 048/1 на суму 270000 грн. та відображено в складі «інших доходів» декларації з прибутку підприємства за І квартал 2007 року.

При цьому судом першої інстанції правильно враховано повернення позивачем отриманої поворотної фінансової позики частинами впродовж квітня-вересня 2007 року, підтверджене виданими платіжними дорученнями, після чого на відповідні суми збільшувалися валові втрати відповідно до положень п.п. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» з відображенням у бухгалтерському обліку записом: Дт 048/1 Кт 048-270000 грн. «сторно» 12.09.2007 року - дата повернення останньої частини фінансової допомоги.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність визначення відповідачем податку на прибуток у звязку з отриманою позивачем фінансовою допомогою.

Щодо правовідносин позивача з ТОВ «ТД «Амстор» та правомірності визначення відповідачем податкових зобовязань - колегією суддів враховано наступне.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній та нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Встановлено, що згідно з договором № 2190 від 25.09.2007 року, укладеного між ТОВ «ТД «Амстор» як покупцем, з одного боку, та позивачем як постачальником - з іншого останній зобов'язувався поставляти непродовольчі товари відповідно до поданого покупцем замовлення, а покупець зобов'язувався прийняти товар та своєчасно сплатити його вартість. Право власності на товар переходило до покупця з моменту підписання уповноваженими представниками сторін товарної (товарно-транспортної) накладної, яка засвідчує момент передачі товару.

Крім того, вказані контрагенти у додатку № 2 до зазначеного договору «Додаткові умови постачання товару» домовилися про додаткові умови постачання товару, відповідно до яких покупець вправі вимагати від постачальника сплати наступних сум за такі послуги, як зокрема: 60800,00 грн. - за розміщення товару постачальника в торгівельній мережі покупця при першому постачанні; 3800,00 грн. - за розміщення товару постачальника при першому постачанні в кожен новий супермаркет (суспільно-торгівельний центр) при відкритті нових супермаркетів (суспільно-торгівельних центрів) торгівельної мережі покупця; 3% від вартості товарів, поставлених постачальником, за послуги, спрямовані на збільшення обсягу реалізації товару в супермаркетах (суспільно-торгівельних центрах) покупця; 2% від вартості товарів, поставлених постачальником, за досягнутий щоквартальний обсяг постачань.

Колегія суддів погоджується із судом першої інстанції у тому, що вартість зазначених послуг неправомірно віднесено до валових витрат, оскільки право власності на товар вже перейшло від позивача (постачальника) до ТОВ «ТД «Амстор» (покупця), а тому вказані послуги не могли використовуватися у господарській діяльності позивача відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Доводи позивача на підтвердження своєї заінтересованості у реалізації ТОВ «ТД «Амстор» з посиланням на положення договору, згідно з якими покупець кожний 21 банківський день перераховує на його рахунок кошти за реалізований товар, не спростовують висновків відповідача та суду, так як реалізація товару здійснюється в межах господарської діяльності товариства-покупця та можливе невиконання ним обовязку по перерахунку коштів позивачеві не звільняє його від виконання такого обовязку.

Розяснення, наведені у листі ДПА України № 8586/6/15-1416 від 28.09.2004 року, не стосуються спірних правовідносин, оскільки між позивачем та ТОВ «ТД «Амстор» не існувало відносин з приводу передпродажної підготовки товарів.

Отже, висновок податкового органу про завищення позивачем валових витрат в результаті оплати отриманих від ТОВ «ТД «Амстор» послуг є правильним, а тому визначення податкового зобовязання з податку на прибуток є правомірним.

Відповідно до п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» однією з умов віднесення сплаченої у вартості товару суми податку на додану вартість до податкового кредиту є наявність у платника податку мети подальшого використання придбаних товарів в оподатковуваних операціях у межах його господарської діяльності.

Зазначена норма кореспондує з положеннями п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» у частині наявності мети - подальшого використання придбаних товарів у власній господарській діяльності платника цих податків.

Враховуючи встановлені вище обставини щодо використання товарів у межах господарської діяльності ТОВ «ТД «Амстор», а не позивача, колегія суддів вважає неправомірним віднесення позивачем суми сплаченого у вартості цього товару податку на додану вартість до складу податкового кредиту, а тому визначення податкового зобовязання з цього податку є правильним.

Щодо правовідносин позивача із ДП «Кюне і Нагель», то судом першої інстанції правильно враховано оприбуткування товарів (дитячих колясок), що поставлялися ДП «Кюне І Нагель», підтверджене ВМД № 24420 від 04.09.2008 року, супровідним транспортним документом СМК № 036 із зазначенням номера контейнера ТРНН 8241036, коносаментом 4110-0177-806.018. Тому віднесення позивачем сплачених сум до валових витрат у вересні 2008 року за морський фрахт, наземне перевезення та інші збори є правомірним, а отже, задоволення позовних вимог у цій частині відповідає вимогам закону.

Таким чином, правильність і повнота встановлених судом першої інстанції обставин справи з правильним застосуванням норм матеріального права при додержанні процесуальних правових норм є підставою для залишення постанови суду без змін.

Керуючись частиною 3 статті 160, статтями 195, 196, 198, 200, 205 ч. 1, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційні скарги Ковельської міжрайонної державної податкової інспекції Волинської області та Приватного підприємства «Пелікан» залишити без задоволення, постанову Волинського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2009 року у справі № 2-а-18232/09 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: О.М. Довгополов

Судді: М.А. Пліш

ОСОБА_2

Повний текст рішення виготовлено 26.11.2010 року.