Справа № 819/1319/13-а
Суддя: Данилевич Н.А.
Дата ухвалення: 2013-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/1319/13-a

"27" травня 2013 р. м. Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Данилевич Н.А.

при секретарі Стасюк А.В.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі справу за позовом Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, суд -

ВСТАНОВИВ:

Тернопільське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (надалі позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 (надалі відповідач) про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені на загальну суму 38798,98 грн. за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів за 2012 рік.

Позов мотивовано тим, що відповідачем не дотримано нормативу працевлаштування інвалідів, виходячи із даних наданого відповідачем звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів (Форма №10-ПІ), згідно ч.1 ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», відносно середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за 2012 рік, норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у відповідача становить: 4 особи. Даний норматив відповідачем не виконано, у звязку з цим, у відповідача виникла заборгованість перед Фондом соціального захисту інвалідів на загальну суму 38798,98 грн.

До початку судового засідання від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій зазначено - у звязку з тим, що у звіті про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2012 рік (Форма №10-ПІ), відповідачем було проведено неправильний розрахунок середньорічної заробітної плати працівників Тернопільським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів були проведені неправильні розрахунки адміністративно господарських санкцій. Відтак, в даній заяві позивач просить зменшити суму позовних вимог, оскільки, середньооблікова чисельність працівників за 2012 рік у відповідача складає 9 (девять) осіб, а тому згідно ч.1 ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у відповідача становить: 1 особа. Середньорічна заробітна плата складає 12855,56 грн., таким чином за одне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, відповідач до 15.04.2013 року повинен був самостійно сплатити адміністративно господарські санкції в розмірі 6427,78 грн. Крім цього, у звязку з тим, що відповідач порушив терміни сплати вищезазначених санкцій на 30 днів, йому була нарахована пеня в сумі 38,70 грн. Отже, загальна сума заявлена до стягнення в даному позові складає 6466,48 грн.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з урахуванням поданої заяви, та просив задовольнити даний адміністративний позов.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, проти їх задоволення заперечили, подавши письмові заперечення та пояснивши, що з їхньої сторони, вживалися всі необхідні заходи щодо працевлаштування інвалідів, зокрема, було створене одне робоче місце для інваліда згідно наказу №1 від 01 лютого 2011 року, а також, відповідачем подавалися звіти за формою №3-ПН до Бучацького районного центру зайнятості, де зазначалися відомості про наявність робочих місць для осіб з обмеженими фізичними можливостями. На думку відповідача та представника відповідача, застосування до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 адміністративно-господарських санкцій Фондом соціального захисту інвалідів є неправомірним, так як сам факт відсутності інваліда не є підставою для їх застосування.

Заслухавши пояснення сторін, повно і всебічно зясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21 березня 1991 року №875-ХІІ із змінами та доповненнями (далі Закон №875), для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Відповідно до вимог ч.1., ч.2. ст.20 Закону №875, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів. Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Із матеріалів справи, а саме із звіту відповідача про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2012 рік (а.с.6), вбачається, що середньооблікова чисельність працівників у фізичної особи підприємця ОСОБА_2 у звітному періоді складала 8,8 осіб (9 осіб). Відповідно норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у звітному періоді повинен був становити 1 особу.

Із розрахунку заборгованості до Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2012 році вбачається, що середньорічна заробітна плата штатного працівника у відповідача становить 12855,56 грн. Сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів складає 6427,78 грн.

Також, відповідачу була нарахована пеня за порушення термінів сплати санкцій за 30 днів в розмірі 38,70 грн.

Відповідно до ст.18 Закону №875 забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інвалідам, які не мають змоги працювати на підприємствах, в установах, організаціях, державна служба зайнятості сприяє у працевлаштуванні з умовою про виконання роботи вдома.

Інваліди можуть залучатися до оплачуваних громадських робіт за їх згодою.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з довідки Бучацького районного центру зайнятості №03/238/13-03-5 від 05.04.2013 року (а.с.7), відповідачем у 2012 році подавалися звіти форми 3-ПН про наявність вакансій для працевлаштування інваліда. Проте, центром зайнятості протягом 2012 року до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 інваліди для працевлаштування не направлялись та самі особисто до нього не звертались..

Абзацом 4 пункту 2 статті 19 Закону України «Про зайнятість населення» від 01.03.1991 року №803-ХІІ, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, визначено право державної служби зайнятості направляти для працевлаштування на підприємства, в установи, організації всіх форм власності при наявності там вільних робочих місць (вакантних посад) інвалідів, які звертаються до служби зайнятості, відповідно до рівня їх освіти і професійної підготовки та рекомендацій МСЕК, наявних у них кваліфікації та знань та з урахуванням їх побажань.

Відповідно до ч.3. ст.18-1 Закону №875 Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

З врахуванням викладеного, суд приходить до переконання, що обовязок по працевлаштуванню інвалідів, відповідно до встановленого Законом №875 нормативом, покладається як на роботодавців так і на Державну службу зайнятості.

З наявних в матеріалах справи доказів суд приходить до висновку, що відповідачем дотримано вимоги Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», відповідачем вжито всіх залежних від нього заходів щодо утворення робочого місця для інваліда, проводив заходи для працевлаштування інвалідів, а сам факт відсутності працюючого інваліда, ще не є підставою для застосування адміністративно-господарських санкцій.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що застосування адміністративно - господарських санкцій до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 є неправомірним, а тому вважає, що позивачу слід відмовити у задоволені позовних вимог.

Судові витрати по справі згідно ч.4 ст.94 КАС України з відповідача не стягуються.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 72, 86, 159-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд в порядку і строки, передбачені статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строків апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлено 28.05.2013 року.

Головуючий суддя Данилевич Н.А.

копія вірна

Суддя Данилевич Н.А.