Справа № 0670/10360/11
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2012-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Семенюк М.М.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
УХВАЛА

іменем України

"25" червня 2012 р. Справа № 0670/10360/11

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегіі:

головуючого судді Мацького Є.М.

суддів: Євпак В.В.

ОСОБА_2,

при секретарі Волянська О.В. ,

за участю представника позивача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3 міжрайонної державної податкової інспекції Житомирської області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "15" лютого 2012 р. у справі за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 до ОСОБА_3 міжрайонної державної податкової інспекції Житомирської області про визнання недійсним податкового повідомлення - рішення № від 17.10.2011р ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним та скасування податкового повідомлення-рішення ОСОБА_3 міжрайонної державної податкової інспекції № НОМЕР_1 від 17.10.2011 року в частині нарахування 63693,00грн., основного платежу з податку на додану вартість та 15923,25грн. нарахованих фінансових санкцій.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2012 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасувано податкове повідомлення-рішення Володарсько - Волинської міжрайонної державної податкової інспекції Житомирської області від 17.10.2011 року № НОМЕР_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 МДПІ Житомирської області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати постанову та прийняти нову про відмову в задоволенні позову.

Апелянт зазначив, що судом першої інстанції не враховано, що за відсутності порядку ведення бухгалтерського обліку для суб"єктів господарювання - фізичних осіб, порядку обліку основних засобів за суб"єктом господарювання - фізичною особою та обліку в частині використання майна в підприємницькій діяльності, позивач, який фактично не є суб"єктом права власності на придбані основні засоби, не має права включення до складу податкового кредиту суму ПДВ за таке придбане майно. Вказав на те, що саме за фізичною особою, а не за суб"єктом господарювання закріплено право приватної власності на майно.

Розглянувши справу та перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах, передбачених статтею 195 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що в період з 26.09.2011 року по 30.09.2011 року посадовими особами Черняхівського відділення ОСОБА_3 міжрайонної державної податкової інспекції проведено позапланову невиїзну документальну перевірку суб"єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_4 з питань достовірності відображення у податковій декларації з податку на додану вартість податкового зобов"язання та податкового кредиту за період з 01.07.2011 року по 31.07.2011 року, про що складено акт від 05.10.2011 року.

Проведеною перевіркою встановлено завищення сум податкового кредиту, відображених у податковій декларації з податку на додану вартість за липень 2011 року задекларованих позивачем в сумі 63693,00грн., чим порушено п.п. "б" п.198.1 та п.п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року за №2755-VІ.

За результатами проведеної перевірки ОСОБА_3 МДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення № від 17.10.2011 року, яким позивачу визначено суму податкового зобов"язання з податку на додану вартість в сумі 79616,25грн., з яких 63963,00грн. за основним платежем та 15923,25грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Задовольняючи позовні вимоги і скасовуючи податкове повідомлення-рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем до складу податкового кредиту липня 2011 року включено суму ПДВ у розмірі 63693,00грн. відповідно до ВМД від 19.07.2011 року №101030005/2011/001265 (а.с.21) на придбання прес-вакуумної сушильної камери в кількості 1 шт. від VICE WASPELL S.R.L. Strada di Sabbiane, 65/4, 05100, Terri, Італія.

Відповідач базує свої висновки про протиправність віднесення суми ПДВ сплаченого за прес-вакуумну сушильну камеру на твердженні про неможливість мати основні фонди суб"єктом підприємницької діяльності. Дане твердження є таким, що суперечить чинному законодавству України і спростовується наступним.

Поняття суб"єкта господарювання визначено ст. 55 Господарського кодексу України. Пунктом 1 ст. 55 ГКУ визначено, що суб"єктами господарювання визначаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізують господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов"язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов"язаннями в межах цього майна. Підпункт 2 п. 2 ст. 55 ГКУ визначає, що такою особою є громадяни України, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані як підприємці. Згідно п. 1 ст. 128 ГКУ громадянин визнається субєктом господарювання у разі здійснення ним господарської діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця. Факт того, що позивач зареєстрований як субєкт підприємницької діяльності підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію (а.с.18).

Чинним законодавством України не встановлені звуження прав фізичної особи-підприємця поряд з іншими суб"єктами господарювання юридичними особами. ОСОБА_5 особа-підприємець має право бути платником податку на додану вартість та, відповідно, має право на його відшкодування у випадках, встановлених законом.

Отже, ст. 55 Господарського кодексу України містить пряму норму, яка дозволяє суб"єкту підприємницької діяльності мати майно у власності.

Кодифіковані норми законодавства України містять прямий дозвіл суб"єкту господарювання фізичній особі мати у власності майно, набувати цього майна способом та на підставах не заборонених чинним законодавством.

Системний аналіз ст. 13 ЗУ «Про підприємництво» дає змогу зробити беззаперечний висновок про можливість придбання суб"єктом підприємницької діяльності - фізичною особою майна у власність.

Твердження апелянта про те, що існує залежність між порядком ведення бухгалтерського обліку суб"єктами господарювання - фізичними особами і порядком формування податкового кредиту з ПДВ не базуються на нормах чинного законодавства, є помилковим.

Позивач хоча і є платником єдиного податку за спрощеною системою оподаткування, обліку та звітності, але він є також платником ПДВ і сплачує його у спосіб, встановлений Податковим кодексом України.

Законодавчо не передбачена обов"язковість ведення бухгалтерського обліку балансової вартості груп основних фондів для віднесення до податкового кредиту податку на додану вартість, сплаченого у зв"язку із придбанням основних фондів, що підлягають амортизації, тому доводи відповідача, щодо не передбачено для суб"єктів підприємницької діяльності фізичних осіб ведення бухгалтерського обліку, враховуючи те, що право власності на нерухоме майно повинно реєструватися за фізичною особою, а не за фізичною особою - підприємцем, тому у позивача немає підстав для віднесення ПДВ в сумі придбаних товарів до податкового кредиту є безпідставним.

Таким чином, висновок ОСОБА_3 ДПІ на те, що оскільки для субєктів підприємницької діяльності, які застосовують спрощену систему оподаткування не передбачено обов"язку ведення обліку балансової вартості груп основних фондів, то суб"єкт підприємницької діяльності не мав права включати до податкового кредиту суми ПДВ сплачені при придбанні каменеобробного станка судом першої інстанції правильно визнано неправомірним.

Твердження ДПІ про те, що договір купівлі-продажу сушки укладався фізичною особою, а не суб"єктом підприємницької діяльності спростовується змістом контракту на купівлю-продаж № 2, укладеним між позивачема та WDE MASPELL S.r.l. (Продавець). В преамбулі контракту зазначено, що зазначена вище угода укладена позивачем, який діє на підставі свідоцтва про державну реєстрацію, виданого 14.09.2001 р. Згідно даних такого свідоцтва позивач є суб"єктом підприємницької діяльності. В реквізитах до цього ж контракту зазначені дані саме суб"єкта підприємницької діяльності.

Таким чином, у ОСОБА_3 ДПІ відсутні підстави стверджувати про те, що контракт на придбання сушки укладено фізичною особою без застосування статусу суб"єкта підприємницької діяльності.

Щодо твердження про те, що суб"єкт підприємницької діяльності не використовував на момент формування податкового кредиту з ПДВ обладнання у господарській діяльності, що робить неправомірним включення суми сплаченого ПДВ до складу податкового кредиту неправомірним, то таке спростовується змістом п.п. а п. 198.1. ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання товарів (у тому числі і у разі ввезення їх на митну територію України). Згідно абзацу 2 п. 198.2. Податкового кодексу України датою виникнення права на податковий кредит для операцій із ввезення на митну територію України товарів нерезидентом є дата сплати (нарахування) податку за податковими зобов"язаннями згідно з п. 187.8 статті 187 Податкового кодексу, тобто дата сплати ПДВ при митному оформленні такого товару. Згідно останнього абзацу п. 198.3. ст. 198 Податкового кодексу України право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари почали використовуватись у оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податків протягом звітного податкового періоду, а також від того чи здійснював платник податків оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Таким чином, у апелянта відсутні підстави стверджувати про те, що право на формування податкового кредиту залежить від використання придбаного товару у господарській діяльності.

Отже, суд першої інстанції, виконавши всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, постановив обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в апеляційній скарзі не вбачається.

Керуючись ст.ст. 195,196,200,205,206,212 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 міжрайонної державної податкової інспекції Житомирської області залишити без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Є.М. Мацький

судді: ОСОБА_6 ОСОБА_2

ОСОБА_1

Роздруковано та надіслано: рек з пов.

1- в справу

2 - позивачу ОСОБА_5 особа - підприємець ОСОБА_4 вул.Леніна,104,смт.Черняхів,Житомирська область,12301

3- відповідачу ОСОБА_3 міжрайонна державна податкова інспекція Житомирської області вул. Володарського, 4,смт.Володарськ-Волинський,Володарсько - Волинський район, Житомирська облас,12100