Справа № 2а-672/09
Суддя: Обрізко І.М.
Дата ухвалення: 2010-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2010 р. Справа № 14463/10

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді

суддів

розглянувши у письмовому провадженні в місті Львові апеляційну скаргу Галицького відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради на постанову Галицького районного суду міста Львова від 10 грудня 2009 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Галицького відділу соціального захисту управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, треті особи - Міністерство фінансів України, Міністерство праці та соціальної політики України, Державне казначейство України про стягнення заборгованості по оздоровленню,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 08.07.2009 року звернувся в суд з позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність Галицького відділу соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради щодо незабезпечення виплати належних за Законом України № 796- ХІІ від 28.01.1991 року із змінами внесеними Законом України № 231-У від 05.10.2006 року коштів на оздоровлення громадян, як постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи та стягнути з Галицького відділу соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради на його користь 11183,50 грн. заборгованості коштів на оздоровлення та зобов'язати відповідача проводити розрахунок і виплати коштів на оздоровлення виходячи з встановленого нового розміру прожиткового мінімуму на момент виплати. Оскільки він має статус «Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС», особи яка постраждала від Чорнобильської катастрофи. Він віднесений до 1 категорії постраждалих, інвалід - 3, а з листопада 2008 року - 2 групи. Захворювання пов'язане з Чорнобильською катастрофою. Згідно ст. 4 8 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, постраждалим особам виплачується щорічна допомога на оздоровлення в розмірах: інвалідам 1 категорії виплачується 5 мінімальних заробітних плат, учасникам ліквідації аварії на ЧАЕС 2 категорії - 5 мінімальних зарплат. Виплати зазначені в цій статті провадяться протягом одного місяця з дня встановлення інвалідності потерпілого. Заяву мотивує тим, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.91 р. №796-ХІІ він відноситься до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Вважає, що відповідачем невірно проводяться нарахування, без врахування вимог Конституції України, Закону України «Про прожитковий мінімум».

Постановою Галицького районного суду міста Львова від 10 грудня 2009 року позовні вимоги задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Галицького відділу соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради щодо незабезпечення виплати належних за Законом України № 796- ХІІ від 28.01.1991 року із змінами внесеними Законом України № 231-У від 05.10.2006 року коштів на оздоровлення громадян, як постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи та стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 11183,50 грн. заборгованості коштів на оздоровлення.

Суд виходив з того, що дії відповідача щодо виплати допомоги позивачу не відповідають ст. 48 вказаного Закону та Закону України «Про Державний бюджет» на відповідні роки з огляду на рішення Конституційного суду України за 2007 рік.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням Галицький відділ соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради подав апеляційну скаргу з якої із-за порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи, просить його скасувати та постановити рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позову. Покликається на те, що Галицький відділ соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради як відповідач по справі не наділений повноваженням на самостійне визначення розміру щорічної допомоги на оздоровлення та, відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, зобов'язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів (ч. 1 ст. 197 КАС України із змінами і доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 07.07.2010 року N 2453-VI), що є достатнім для розгляду даної справи.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вбачає її частково аргументованою.

Відповідно до ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є особою постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії, інвалідом другої групи, що стверджується відміткою в його пенсійному посвідченні. Відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» він має право на щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі пяти мінімальних заробітних плат.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 5, 7 статті 48 вищенаведеного Закону щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення та розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Щодо стягнення сум на оздоровлення за 2004 - 2005 роки, то судом першої інстанції не було враховано клопотання щодо відмови в позові з підстав пропуску строку на звернення до суду, виходячи з вимог ст. ст. 99, 100 КАС України.

Згідно ст. 99 КАС України, в редакції що діяла на момент винесення рішення судом першої інстанції, встановлений річний термін звернення до суду з адміністративними позовами. З урахуванням строків виплат сум на оздоровлення за 2004 - 2005 роки та строку звернення до суду позивач пропустив такий строки. Відповідно ст. 100 КАС України пропущення строків звернення до адміністративного суду є підставою для відмови в задоволенні позову, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Виходячи з наведеного в задоволенні позову за вказаний період необхідно відмовити з підстав пропуску строків звернення до суду.

Щодо вимог позивача за 2006 рік, то дію абзацу 3 частини 4 статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» було зупинено на 2006 рік в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати, згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» від 20.12.2005 року №3235-IV.

З огляду на наведене, проведена виплата на оздоровлення ОСОБА_1 за 2006 рік як потерпілому від аварії на ЧАЕС і інваліду на той час 3 - ї групи, не суперечить чинному законодавству.

Згідно п. 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 20.09.2005 року № 936 розпорядниками бюджетних коштів вищого рівня за програмами визначаються Міністерство праці та соціальної політики АРК, головні управління праці та соціального захисту населення обласних, головне управління соціального захисту населення Київської міської, управління праці та соціального захисту населення районних (міських) держадміністрацій, виконкомів міських, районних у містах рад, Фонд соціального захисту інвалідів. Згідно п. п. 3, 4 Постанови встановлено, що нарахування та виплати компенсацій, допомоги певних видів, передбачених Законом України «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» проводиться управліннями праці та соціального захисту населення районних (міських) держадміністрацій, виконкомів міських, районних у містах рад. Судом попередньої інстанції вірно встановлено, що обов'язок щодо виплати спірних сум покладений саме на вказані органи і стягнення заборгованості з виплат допомоги на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи повинні здійснюватися з рахунків управлінь праці та соціального захисту населення.

Судом першої інстанції встановлено, що Галицьким відділом соціального захисту управлінням соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради виплачено позивачу допомогу на оздоровлення не у відповідності із ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а у твердій грошовій сумі, визначеній постановами Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996 року та № 562 від 12.07.2005 року.

Місцевим судом зроблено висновок, що розмір щорічної грошової допомоги, встановлений вказаною постановою, не відповідає розміру допомоги, встановленому Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а тому, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими актами та рішення Конституційного Суду України, при визначенні розміру щорічної грошової допомоги на оздоровлення відповідач повинен був керуватися ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». При цьому суд першої інстанції послався на рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року, яким визнані неконституційними положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» щодо зупинення дії ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно Законів України «Про Державний бюджет України на 2007-2008 роки» дія ст. 48 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» була зупинена.

Як встановлено вище, допомога позивачу в 2007-2008 роках була здійснена у лютому місяці вказаних роках та у розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12 липня 2005 року.

Зупинення дії ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» Законами України «Про Державний бюджет України на 2007-2008 роки», визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з рішень Конституційного Суду України № 6-рп від 09.07.2007 року та № 10-рп від 22 травня 2008 року.

Згідно з ст. 147 Конституції України Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність законів та інших правових актів Конституції України і дає офіційне тлумачення Конституції України та законів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Тобто рішення Конституційного Суду України мають перспективну дію.

Таким чином, висновок суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача сум на оздоровлення за 2007-2008 роки є безпідставним, оскільки на момент виплати щорічної разової грошової допомоги, лютий 2007-2008 років, зміни, внесені у ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», були діючими, а означені вище рішення Конституційного Суду України зворотної дії в часі не мають, відтак сторона відповідача за вказаний період діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому в цій частині позовні вимоги необґрунтовані.

Що стосується вимог позивача за 2009 рік, то ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» надано право Кабінету Міністрів України у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Кабінетом Міністрів України у 2009 році на виконання ст. 71 цього Закону не приймались рішення, а відтак позовні вимоги щодо визнання дій відповідача щодо невиплати щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 рік неправомірними являються обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Разом з тим, стороною позивача обрано юридично некоректний спосіб свого захисту, поскільки в частині 4 статті 105 КАС України наведено законодавцем вимоги які може містити адміністративний позов, а ч. 2 ст. 162 КАС України передбачено повноваження суду при вирішенні справи по суті. Так у разі визнання судом бездіяльності відповідача субєкта владних повноважень протиправною, що має місце і в досліджуваних правовідносинах, суд може зобовязати такого відповідача вчинити певні дії, які той зобовязаний виконати, зокрема провести нарахування та виплату не в повній мірі виплаченої одноразової щорічної грошової допомоги на оздоровлення. Суд може стягнути з відповідача на користь позивача певну суму грошових коштів у тому випадку, якщо така нарахована ним але всупереч закону не здійснена її виплата чи в разі відшкодування спричиненої шкоди. Причому спосіб захисту, обраний судом, не обовязково має збігатися з тим, що запропонував позивач у вимогах (друге речення частини другої статті 11 КАС України).

Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги являються частково суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також має місце невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 195, 196 ч.4, 197, 198 п. 3, 202, 205 ч. 2, 207, 254 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Галицького відділу соціального захисту управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради задоволити частково.

Постанову Галицького районного суду міста Львова від 10 грудня 2009 року по справі № 2а-672/09/1304 скасувати та постановити нову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задоволити частково.

Визнати протиправними дії Галицького відділу соціального захисту управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради та зобовязати провести ОСОБА_1 нарахування та виплату недоплаченої суми разової щорічної грошової допомоги на оздоровлення як інваліду 2 групи внаслідок захворювання, повязаного з аварією на ЧАЕС за 2009 рік з урахуванням виплачених сум, у відповідності статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Врешті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя

Судді