Справа № 804/6416/15
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2015-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

22 жовтня 2015 рокусправа № 804/6416/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.

суддів: Юхименка О.В. Нагорної Л.М.

за участю секретаря судового засідання: Лащенка Р.В..

за участю:

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 червня 2015 року у справі №804/6416/15 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровська фабрика нетканих матеріалів» до Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень , -

в с т а н о в и в :

19 травня 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровська фабрика нетканих матеріалів» звернулась до суду з адміністративним позовом в якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів Дніпропетровської області від 22.12.2014 року № як незаконне; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів Дніпропетровської області від 22.12.2014 року № як незаконне.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що податкові повідомлення рішення прийняті відповідачем без достатнього дослідження дійсних обставин справи на підстві лише матеріалів перевірки контрагентів позивача, в свою чергу, під час перевірки податковим органом проігноровано первинні документи, надані позивачем на підтвердження реальності здійснення господарських операцій з придбання ТМЦ у перевіряємий період, що призвело, на думку позивача, до прийняття неправомірних та необґрунтованих рішень.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 червня 2015 року адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровська фабрика нетканих матеріалів» задоволено: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення рішення Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів Дніпропетровської області від 22.12.2014 року № як незаконне; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення рішення Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів Дніпропетровської області від 22.12.2014 року № як незаконне.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржувану постанову суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачем було сформовано податок на додану вартість та податок на прибуток за налдідками правочинів, які не направлені на реальне настання наслідків ними обумовлених, є недійсними в силу закону, оскільки носить безтоварний характер. За таких обставин, на думку відповідача, відсутні підстави для скасування податкових повідомлень-рішень, прийнятих за наслідком вивлення вказних правовпорушень.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального права, надану правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у період з 07.11.2014 року по 20.11.2014 року посадовими особами ДПІ в АНД районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «ДФНМ» з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість з ТОВ «Мінатур» (ТОВ «АВД-Технологія» за період з 01.03.2013 року по 30.04.2013 року та з 01.06.2013 року по 30.09.2013 року, за наслідками якої складено акт перевірки від 27.11.2014 року №6281/04-61-22-3/5511951.

Перевіркою встановлено порушення:

- порушення ст. 185, ст.188 п. 198.3 ст. 198, п. 1986. Ст. 198 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року №2755-УІ (із змінами та доповненнями) завищено податковий кредит по операціях з придбання товарів (робіт, послуг) ТОВ «Мінатур» (ТОВ «АВД-Технологія», що призвело до заниження податку на додану вартість за період березень квітень 2013 року та червень вересень 2013 року на суму 424266.00 грн.,

- порушення пп. 134.5.4 п. 135.5 ст. 135 ПК України від 02.12.2010 року №2755-УІ (із змінами та доповненнями), ТОВ «ДФНМ» занижено доходи від придбання товару від ТОВ «Мінатур» за 2013 рік на суму 2545596.00 грн., що призвело до заниження податку на додану вартість у сумі 483663.00 грн..

- пп.14.1.27, ст. 138, 140, 142, 143 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-УІ (зі змінами та доповненнями), витрати за 2013 рік ТОВ «ДФНМ» завищено в сумі 2121330.00 грн. заниження податку на прибуток за 2013 рік у сумі 403052.7 грн..

На підставі висновків акту перевірки податковим органом прийнято податкові повідомлення рішення:

- № від 22.12.2014 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість всього на суму 1108395.00 грн., в тому числі за основним платежем на суму 886716.00 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 221679 грн..

- № від 22.12.2014 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток на суму 636399.00 грн., в тому числі за основним платежем на суму 424266.00 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 212133.00 грн..

Правомірність та обґрунтованість податкових повідомлень рішень № та № від 22.12.2014 року є предметом спору переданим на вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що правомірність формування позивачем податкової звітності з податку на додану вартість та податку на прибуток підтверджена документами первинного бухгалтерського обліку, у звязку з чим, наявними є підстави для скасування податкових повідомлень рішень про збільшення позивачу суми грошового зобовязання з ПДВ та податку на прибуток.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до пп. 14.1.56 п.14.1 ст. 14 Податкового Кодексу України доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Згідно до 14.1.27 п.14.1 ст. 14 Податкового Кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

У відповідності до ст.134 Податкового Кодексу України, об'єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі ст.ст. 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі ст.ст. 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Відповідно до п.138.2 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів.

Підпунктом 139.1.9. п.139.1 ст.139 Податкового Кодексу України встановлено, що не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п.198.2 ст.198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

У відповідності ж з п.198.6 ст.198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, наведеними нормами матеріального права, визначено підстави для формування платником податків податкового кредиту з податку на додану вартість, формування податку на прибуток і до таких підстав віднесено: наявність господарської операції, сплата податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг), факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними, використання придбаних товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивач використовував на умовах суборенди складське приміщення площею 500м.кв. за адресою: м.Дніпропетровськ, вул. Білостоцького, буд.93 згідно договору суборенди №03/13/2 від 03.01.2013р., також на умовах оренди позивач використовував автомобіль марки MAN, модель TGL 12-240; тип- ФУРГОН-С; рік випуску 2005р, шасі (кузов, рама) WMAN14ZZ55Y144621; VIN-WMAN14ZZ55Y144621; реєстраційний номер НОМЕР_1; колір - білий-св.сірий та автомобіль марки VOLKSWAGEN LT 35, 1998р випуску, номер шасі (кузова, рами) WV1ZZZ2DZXH013160, реєстраційний номер АЕ 0689СТ, згідно договору оренди автомобіля від 10.08.2012р. та договору найму (оренди) транспортного засобу від 25.03.2013р. (а.с. 155-164, том 2).

У перевіряємий період позивач мав взаємовідносини з контрагентом ТОВ «АВД-ТЕХНОЛОГІЯ» (ТОВ «Мінатур).

Так, між ТОВ «АВД- Технологія» (постачальником) та позивачем (покупцем) був укладений договір поставки №01/03 від 01.03.2013р. за умовами якого постачальник зобовязувався в порядку та на умовах, визначених цим договором, поставляти покупцю товар за номенклатурою, згідно видаткових накладних, виписаних постачальником, а покупець зобовязаний в порядку та на умовах, визначених цим договором приймати і оплачувати товар за ціною покупця (а.с. 142-143, том 1).

В подальшому, між ТОВ «АВД- Технологія» (постачальником) та позивачем (покупцем) було укладено додаткову угоду №1 від 10.09.2013р. до вказаного вище договору (а.с. 144, том 1).

Факт реального здійснення господарської операції за вказаним договором підтверджується первинними бухгалтерськими документами, а саме: копією відповідного договору поставки, копіями видаткових накладних, копіями податкових накладних, а також копіями платіжних доручень про оплату позивачем за придбаний товар, де у складі вартості товару, позивачем у тому числі сплачена і сума ПДВ (а.с.27-122, 172-215, том 3).

На підтвердження факту оприбуткування товару та його використання у власній господарській діяльності позивачем до суду надано калькуляції вартості виробництва продукції, оборотно-сальдову відомість по рахунку 201 (сировина та матеріали) за період з 01.04.2013 р. 31.01.2014 р., оборотно-сальдову відомість по рахунку 26 (готова продукція) за період 01.04.2013 р. 31.01.2014 р., обороно-сальдову відомість по рахунку 261 (розрахунки з вітчизняними ) за період 01.04.2013 р. 31.01.2014 року.

Судом першої інстанції було встановлено та матеріалами справи не спростовано, що поставка товару здійснювалася позивачем шляхом самовивозу транспортом позивача, що підтверджується наявними в матеріалах справи подорожніми листами, які наявні в матеріалах справи (а.с.184-253, том 2; 1-26, том 3).

Досліджені вище документи відповідають вимогам чинного законодавства, та визнаються судом апеляційної інстанції як первинні з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

У відповідності до ч.2 ст.9 означеного Закону первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Облік доходів, витрат та інших показників, повязаних з визначенням обєктів оподаткування та/або податкових зобовязань платників здійснюється на підставі первинних документів, у яких міститься інформація саме про господарські операції (результати їх здійснення).

Надані позивачем для підтвердження реальності здійснення господарських операцій, первинні документи відображають зміст та обсяг укладених договорів, містять всі необхідні реквізити, та обовязкові посвідчення, що вказує на безпідставність висновків податкового органу про неправомірне відображення позивачем сум податку на додану вартість та податку на прибуток у податковій звітності за вказаними господарськими операціями.

Слід зазначити, що незважаючи на те, що вищевказані первинні бухгалтерські документи, які були досліджені також у ході перевірки і посадовою особою органу державної податкової служби, в акті від 27.11.2014р. зроблено висновки про те, що згідно акту ДПІ в АНД районі м.Дніпропетровська «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «АВД- Технологія» (ТОВ «Мінатур») з питань правомірності проведених господарських відносин з платниками податків за періоди: з 01.02.2012р. по 29.02.2012р., з 01.06.2012р. по 31.10.2013р.» у результаті порушення контрагентом ТОВ «Мінатур» (ТОВ «АВД-Технологія») своїх податкових зобовязань, приписів господарського та цивільного законодавства, первинні документи, складені від імені ТОВ «Мінатур» (ТОВ «АВД-Технологія») за період березень-квітень 2013р. та червень-вересень 2013р., не мають статусу первинних документів і носять протиправний характер, а тому встановлено, що договори, укладені між позивачем та ТОВ «Мінатур» (ТОВ «АВД-Технологія») не спричиняють реального настання правових наслідків (а.с. 42-55, том 1)

Суд апеляційної інстанції вважає зазначені доводи податкового органу безпідставними з огляду на те, що декларування позивачем податку на додану вартість, та податку на прибуток не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, або припустився інших порушень при здійсненні господарської діяльності, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо включення сум податку, сплачених ним в ціні придбаних товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку щодо правомірності формування позивачем податку на додану вартість та податку на прибуток, отриманих за рахунок договорів, укладених позивачем з ТОВ «Мінатур» (ТОВ «АВД-Технологія», на підставі належним чином оформлених первинних документів, в тому числі податкових накладних, отриманих в ході реального здійснення господарської операції, що ґрунтується на вимогах податкового законодавства.

З огляду на викладені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції в достатньому обсязі зясовано обставини справи та ухвалено законне і обґрунтоване рішення, у звязку з чим, підстав для скасування рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, не існує.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 червня 2015 року у справі №804/6416/15 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.О. Круговий

Суддя: О.В. Юхименко

Суддя: Л.М. Нагорна