Справа № 820/5184/15
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2015-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 р.Справа № 820/5184/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Яковенка М.М.

Суддів: Лях О.П. , Старосуда М.І.

при секретарі судового засідання Резніченко Ю.О.

за участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2015 року по справі № 820/5184/15 за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_3 ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання незаконним рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_3 ОСОБА_4, в якому просить суд визнати незаконним рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_3 ОСОБА_4 від 27.11.2014 року №17538066 в частині відмови в реєстрації права спільної сумісної власності ОСОБА_1 на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1. (а.с.3-12)

Ухвалою суду від 16.06.2015 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7. (а.с.70-71)

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2015 року по справі № 820/5184/15 адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без задоволення. (а.с.105-112)

Позивач не погодився з судовим рішенням та подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі. Зокрема, позивач звертає увагу суду на неповне дослідження судом першої інстанції обставин справи та недоведення відповідачем у суді першої інстанції правомірності оскаржуваного рішення. Вказує на судові рішення які надають підстави для проведення держреєстрації на частку кввартири (а.с.127-128).

Позивач підтримав доводи апеляційної скарги та наполягала на її задоволенні.

Представник відповідача заперечував проти апеляційної скарги позивача та наполягав на залишенні її без задоволення. Надані письмові заперечення.

Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, в судове засідання не зявились, хоча здійснювалось їх повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовими повідомленнями.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що позивач ОСОБА_1, 17.11.2014 року разом з ОСОБА_8 звернулися до Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області із заявою про державну реєстрацію прав, в якій вони просили зареєструвати право приватної спільної сумісної власності на 1/4 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2. (а.с.31-32)

Як вбачається з облікової справи №8991839 (а.с.28-65), позивачем разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень додано документи, а саме: документ про сплату державного мита (а.с.33-34); копії паспортів та копії довідок про присвоєння ідентифікаційних номерів щодо кожного із заявників (а.с.35-40); копію рішення Київського районного суду міста Харкова від 01.07.2013 року та копію ухвали Київського районного суду міста Харкова 18.09.2013 року (а.с.41-44). Інших додатків до заяви позивач не надавала.

За результатами розгляду заяви та доданих до неї документів, з урахуванням інформації, яку отримано з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (а.с.45-49), відповідачем держреєстратором ОСОБА_3 ОСОБА_4 з метою виконання вимог ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та пункту 15 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», встановлення відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, прийнято рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21.11.2014 року за №17382204 та надано п'ятиденний строк для усунення недоліків.

В цьому рішенні зобовязано надати документ (розяснення рішення суду в порядк у221 ЦПК України) що надасть можливість однозначно встановити право власності від якого із співвласників квартири №13 перейшло до ОСОБА_1 та ОСОБА_8 на підставі рішення Київського райсуду м.Харкова від 01.07.213 року та ухвали цього ж суду від 18.09.2013 року. Примірник рішення суду та ухвали з зазначенням дати набрання ним чинності та завіреної належним чином (а.с.50).

На виконання рішення державного реєстратора позивачем надано документи, а саме: пояснення заявника від 26.11.2014 року (а.с.51-52); копію з копії свідоцтва про право власності на житло від 14.01.1994 р., виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду, посвідчену приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_9 від 11.02.2014р. №64 (а.с.53); рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 15.03.2012р., справа №2002/767/12 (а.с.55); рішення Київського районного суду м. Харкова від 01.07.2013р., справа №2018/20015/2012 (а.с.56-58); ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 18.09.2013р., справа №2018/20015/2012 (а.с.59); копію з копії постанови державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №13946/1 від 06.12.2001р., посвідченої приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_10 22.11.2013. №2997 (а.с.54).

Відповідно до рішення Київського районного суду м. Харкова від 01.07.2013 року по справі №2018/20015/2012, визнано дійсним договір від 30.10.1999 року, яким ОСОБА_11 та ОСОБА_8 визначили своїм спільним сумісним майном ј частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, яка на час укладення договору від 30.10.1999 року належала ОСОБА_8 на підставі свідоцтва від 14.01.1994 року про право власності на житло, видане Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду, та визнано ј частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, яка належала ОСОБА_8 на час укладення між ними договору від 30.10.1999 року, - спільним сумісним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_8

Зазначене рішення, роз'яснено ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 18.09.2013 року по справі №2018/20015/2012, в якій зазначено, що ОСОБА_1 набула право спільної сумісної власності на 1/4 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, яку суд визнав спільним сумісним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_8 і яку ОСОБА_8 передав до спільної сумісної власності ОСОБА_1 на підставі договору від 30.10.1999 року (а.с.7-9, 41-44).

За загальним правилом, питання набуття права власності на обєкт нерухомого майна повязане з моментом його державної реєстрації.

В той же час, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, на час звернення позивача із заявою про реєстрацію права власності на ј частини зазначеної квартири, відсутні будь-які відомості про реєстрацію прав власності на 1/4 частину квартири за ОСОБА_8

При цьому право власності зареєстровано за ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частина, яке перейшло від ОСОБА_12, за ОСОБА_6 1/2 частина та ОСОБА_7 1/4 частина, сума часток яких складає одиницю (квартира в цілому) (а.с.45-49).

В подальшому, за наслідками розгляду заяви та усіх поданих позивачем документів, відповідачем прийнято рішення від 27.11.2014 року №17538066 про відмову у державній реєстрації права приватної спільної сумісної власності на 1/4 квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, за суб'єктом - ОСОБА_8 та ОСОБА_11 (а.с.61-62)

Як вбачається із вказаного рішення від 27.11.2014 року №17538066, підставою для відмови у державній реєстрації права власності стала неможливість встановити правові підстави проведення державної реєстрації права власності за ОСОБА_8 та ОСОБА_11 на частину квартири, а також неможливість встановити відчуження якої частки зазначеної квартири в реєстрі, було підставою виникнення речового права у заявників. Таких документів не надано, ухвала про зупинення не виконана, недоліки не усунуті.

Такий висновок державного реєстратора зроблено з огляду на те, що у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно наявний запис про зареєстроване право на квартиру ІНФОРМАЦІЯ_1, у відповідних частках за співвласниками, сума часток яких складає одиницю (квартира в цілому), що відповідає п.3.2 Інструкції щодо поділку, виділу та розрахунку часток обєктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово комунального господарства 12.09.2014 року. Серед зазначених співвласників відсутній ОСОБА_8

Так, положеннями п. 3.2 Інструкції щодо поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, право кожного співвласника в спільній частковій власності визначається часткою, яка виражається в простих правильних дробах (1/2; 1/3; 3/5 тощо). При цьому вказані в правовстановлювальних документах розміри часток співвласників на об'єкт нерухомого майна в сумі повинні становити одиницю.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи, враховуючи предмет судового оскарження та сформовані вимоги, відсутності підстав для здійснення заміни сторони відповідача та необхідності витребовування додаткових документів, та враховуючи правову можливість розглянути та вирішити справу без участі відповідача та третіх сторін за наявними у справі доказами, колегія суддів виходить з наступного.

Як правильно встановив суд першої інстанції, що спірні правовідносини врегульовані Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004р. №1952-ІV, Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013р. №868 та Інструкцією щодо поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, яка затверджена наказом Міністерства з питань житлово - комунального господарства України від 18.06.2007 року №55, зі змінами внесеними згідно з наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 1209.2014 року №250.

Згідно ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" , права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Відповідно до ч. 4 ст. 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Частиною 3 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Пунктом 13 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, передбачена подача разом із заявою органові державної реєстрації прав, нотаріусові необхідні для державної реєстрації прав документи, визначені цим Порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату державного мита.

Таким чином, заявник в процедурі державної реєстрації речових прав на нерухоме майно самостійно формує, передбачений Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень пакет документів, складає та подає до органу державної реєстрації за місцем розташування такого майна заяву, встановленої форми.

Відповідно до п. 15 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: 1) обовязкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках); 2) повноважень заявника; 3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; 4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; 5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) повязує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Згідно п.16 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, у разі подання документів, необхідних для проведення державної реєстрації речових прав, не в повному обсязі державний реєстратор приймає рішення про зупинення розгляду заяви, яке містить рекомендації щодо усунення обставин, що були підставою для його прийняття.

За результатами розгляду заяви про державну реєстрацію та документів, необхідних для її проведення, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або рішення про відмову в такій реєстрації. (п.16 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень).

Відповідно до п. 20 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, за результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації.

Державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені у Законі України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно п.4 ч.1 ст.24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, зокрема, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Частиною 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", визначено повноваження державного реєстратора, серед яких в тому числі - 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; 2) приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав; 9) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Виходячи з правового змісту вищенаведених норм, що регулюють правову можливість для держреєстратора виконати свої функціональні обовязки щодо здійснення державної реєстрації права власності на нерухоме майно на підставах встановлених ст.19 Закону №1952, є встановлення відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Така реалізація свого обовязку нерозривно повязана з правовими підставами для відмови у проведенні такої реєстрації визначеними ст.24 Закону №1952. При чому, колегія суддів зазначає, що положення п.4 ч.1 ст.24 Закону №1952 як в конкретному випадку потрібно розглядати в контексті з частиною 2 ст. 9 цього Закону.

Як вже було встановлено, судовими рішеннями Київського районного суду м. Харкова від 01.07.2013 року по справі №2018/20015/2012 та від 18.09.2013 року в межах цієї ж справи, визначене право власності ОСОБА_1 на 1/4 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, яку суд визнав спільним сумісним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_8, і яку ОСОБА_8 передав до спільної сумісної власності ОСОБА_1 на підставі договору від 30.10.1999 року.

Колегія суддів зазначає, що зазначені судові рішення, які набрали законної сили відповідно до ст.19 Закону №1952 дають підстави для проведення держреєстрації, в той же час підстави для проведення реєстрації повинні узгоджуватися з іншими вимогами закону, та відсутності існування перешкод для такої реєстрації.

В даному випадку держреєстратор відповідач по справі, встановив не відповідність заявлених прав і поданих документів, наявним суперечливостям між заявленими вимогами та вже зареєстрованими правами на цей обєкт нерухомого майна, при чому, відповідно до п.3.2 Інструкції щодо поділку, виділу та розрахунку часток обєктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово комунального господарства 12.09.2014 року обґрунтовано врахував не можливість проведення реєстрації 1/4 частки квартири за ОСОБА_1 та ОСОБА_8, з огляду на вже зареєстроване право власності о за ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частина, ОСОБА_6 1/2 частина та ОСОБА_7 1/4 частина, сума часток яких складає одиницю (квартира в цілому). За умови проведення реєстрації у розмірі ј частини квартири за ОСОБА_1 та ОСОБА_8, розмір часток усіх осіб вийде за межі встановленого та можливого розміру, що буде суперечити правилам визначення розміру таких часток.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що ОСОБА_8 відсутній у держреєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності, іпотек та обтяжень. В даному реєстрі у розділі «Історія» за записом від 07.04.204 року числиться запис про право власності на 1/ 4 частину квартири за ОСОБА_12 (яка в подальшому реалізувала своє право на користь ОСОБА_5Б.), яке виникло на підставі свідоцтва приватного нотаріуса ОСОБА_13 р№3014 від 05.04.2004 року. При чому зазначена особа-Кисла С.Д. була стягувачем по виконавчому листу Київського районного суду м.Харкова виданого 20.11.2001 року по справі №1-249/11, а боржником був ОСОБА_8, який втратив своє право на частку. Зазначені обставини вбачаються з Постанови держвиконавця Київського РУЮ про арешт майна ОСОБА_8 від 6.12.2001 року, в тому числі на частку квартири АДРЕСА_3, що належала останньому на праві спільної сумісної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 14.01.1994 року.

Як зазначила позивач, вона не оскаржувала в судовому порядку правові підстави переходу права власності від ОСОБА_8 до ОСОБА_12, від цієї особи до ОСОБА_5, з урахуванням судових рішень про визнання права власності за нею на частку квартири.

Отже, наявність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, не надання до реєстраційної служби після зупинення розгляду заяви про держреєстрацію документу, що надає можливість однозначно встановити право власності від якого співвласників квартир №13 зазначеної вище перейшло до ОСОБА_1 та ОСОБА_8 на підставі судових рішень, надавало відповідачу встановлених законом правових підстав для відмови у державній реєстрації.

Колегія суддів в межах цієї справи звертає увагу про відсутність спору щодо права власності на частку квартиру, спірним питанням та надання оцінки є саме законність або протиправність оскаржуваного позивачем рішення відповідача про відмову у проведені держреєстрації обєкта нерухомого майна.

Колегія суддів, з урахуванням приписів ст.19 Конституції України, ч.3 ст.2 КАС України надаючи оцінку спірному рішенню субєкта владних повноважень - Рішення держреєстратора за №17538066 від 27.11.2014 року приходить до висновку, що постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2015 року по справі № 816/2250/15-а, якою відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про визнання незаконним рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_3 ОСОБА_4 в частині відмови в реєстрації права спільної сумісної власності ОСОБА_1 на 1/4 частину квартири, відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування.

Відповідно до ст..200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі зясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст.2, 11, 159, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 211-212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2015 року по справі № 820/5184/15 - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частина ухвали прийнята у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 28 жовтня 2015 року. У повному обсязі складена 29 жовтня 2015 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів, - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_14
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_15 ОСОБА_16