Справа № 819/1303/13-а
Суддя: Данилевич Н.А.
Дата ухвалення: 2013-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/1303/13-a

"10" червня 2013 р. м. Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд в складі колегіі суддів:

головуючого судді Данилевич Н.А.

судді Мірінович У.А., Мандзій О.П.

при секретарі Стасюк А.В.

за участю:

представників відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України в Збаразькому районі Тернопільської області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Пенсійного фонду України про визнання незаконними та скасування вимоги про сплату недоїмки №Ф36 від 05.02.2013 року, рішень про результати розгляду скарг та відшкодування завданої моральної шкоди, суд -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 (далі-позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Збаразькому районі Тернопільської області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Пенсійного фонду України про визнання незаконними та скасування вимоги про сплату недоїмки №Ф36 від 05.02.2013 року, рішень про результати розгляду скарг та відшкодування завданої моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, що 07.02.2013 року він отримав вимогу №36 від 05.02.2013 року про сплату боргу по єдиному внеску в сумі 6733,78 грн., яку він вважає незаконною, оскільки, як стверджує позивач, ним проводилась сплата єдиного внеску протягом 2012 року в сумі 11,67 грн. щомісячно. Отже, сума боргу зазначена у вимозі є невірною. Крім того, до суми недоїмки, згідно вимоги №36 від 05.02.2013 року безпідставно включена недоїмка у сумі 2278,06 грн. згідно вимоги №36 від 04.04.2012 року, яка на даний час перебуває на стадії узгодження (справа на розгляді Львівського апеляційного адміністративного суду. У звязку з цим, ним було подано заяву про узгодження вищезазначеної вимоги до управління Пенсійного фонду України в Збаразькому районі Тернопільської області. Рішенням №16/В-11 від 22.02.2013 року УПФУ в Збаразькому районі Тернопільської області залишило вимогу про сплату боргу в силі. Відтак, позивачем було подано скаргу до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області. Рішенням про результати розгляду скарги №201/В-11 від 25.03.2013 року йому було відмовлено у задоволенні скарги, а вимогу про сплату боргу №36 від 05.02.2013 року та рішення №16/В-11 від 22.02.2013 року залишено без змін. У звязку з цим, позивач звернувся зі скаргою до Пенсійного фонду України, проте, рішенням №10949/0910 від 26.04.2013 року його скаргу залишено без задоволення, а рішення УПФУ в Збаразькому районі Тернопільської області №16/В-11 від 22.02.2013 року та рішення ГУПФУ в Тернопільській області №201/В-11 від 25.03.2013 року залишено без змін. Позивач вважає вищезазначені вимогу про сплату боргу №36 від 05.02.2013 року та рішення: №16/В-11 від 22.02.2013 року, №201/В-11 від 25.03.2013 року, №10949/0910 від 26.04.2013 року незаконними та просить їх скасувати. Крім цього, позивач просить стягнути з відповідачів 1,00 гривню для відшкодування йому завданої моральної шкоди.

До початку судового засідання від позивача надійшло клопотання про розгляд даної справи без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Від відповідача - Пенсійного фонду України на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника.

Представники відповідачів - управління Пенсійного фонду України в Збаразькому районі Тернопільської області та Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в судовому засіданні позов не визнали, проти його задоволення заперечили та пояснили, що вимога №36 від 05.02.2013 року про сплату боргу по єдиному внеску в сумі 6733,78 грн. була надіслана позивачу згідно ч.4. ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» №2464-VІ від 08.07.2010 року та п.6.3. Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування затвердженої Постановою правління Пенсійного фонду України від 27 вересня 2010 року №21-5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 жовтня 2010 року за №994/18289, оскільки, позивач, в порушення вимог п.1 ч.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» не в повному обсязі проводив сплату єдиного внеску до Пенсійного фонду України, в наслідок чого у нього виникла заборгованість за період 2011 2012 роки на загальну суму 6733,78 грн. У звязку з цим, відповідачі просять відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши представників відповідачів, розглянувши матеріали справи, повно і всебічно зясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п.7 ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» №2464-VІ від 08.07.2010 року (далі Закон №2464) Пенсійний фонд України - орган, уповноважений відповідно до цього Закону вести облік платників єдиного внеску, забезпечувати збір та ведення обліку страхових коштів, контролювати повноту та своєчасність їх сплати, вести Державний реєстр загальнообовязкового державного соціального страхування та виконувати інші функції, передбачені законом.

Як встановлено п.3 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону №2464 з дня набрання чинності цим Законом платники страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, вважаються платниками єдиного внеску.

Отже, позивач перебуваючи на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Збаразькому районі Тернопільської області є платником єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування.

Згідно з абз.2 п.1., п.3., п.4 ч.1 ст.4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є роботодавці - фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців); фізичні особи, які виконують роботи (надають послуги) на підприємствах, в установах та організаціях, в інших юридичних осіб, зазначених в абзаці другому пункту 1 цієї частини, чи у фізичних осіб - підприємців або осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, за цивільно-правовими договорами (крім фізичних осіб - підприємців, якщо виконувані ними роботи (надані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців); фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Пунктом 1, ч.2 ст. 6 Закону №2464 платника єдиного внеску зобовязано своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону №2464 єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе та членів сім'ї, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.1 Закону України №2464 мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця

Частиною 11 ст.8 Закону України №2464 єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску. Базовим звітним періодом є календарний місяць, а для платників, зазначених в абзацах третьому та четвертому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - календарний рік.

Відповідно до ч.8 ст.9 Закону №2464 платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 28 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом.

Тобто позивач - платник єдиного внеску, враховуючи розмір мінімальної заробітної плати визначеної ст. 22 Закону України «Про державний бюджет України на 2011 рік» та ст. 13 Закону України «Про державний бюджет України на 2012 рік», повинен був сплатити єдиний внесок до Пенсійного фонду України в розмірах 4010,30 грн. за 2011 рік та 4572,42 грн. за 2012 рік. Такі суми зазначено позивачем у поданих до органу Пенсійного фонду України звітах про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2011- 2012р.р. Проте, позивачем було сплачено за період з 18.02.2011 року по 09.01.2013 року єдиного внеску в розмірі 1848,94 грн. Відтак, станом на 01.02.2013 року заборгованість відповідача складає 6733,78 грн., з яких: 2161,36 грн. залишок боргу за 2011 рік та 4572,42 грн. заборгованість за 2012 рік, що підтверджується звітами про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2011 та 2012 роки, та даними картки особового рахунку.

Як передбачено частиною 12 статті 9 Закону № 2464 єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Відповідно до п.6.2. Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування затвердженої Постановою правління Пенсійного фонду України від 27 вересня 2010 року №21-5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 жовтня 2010 року за №994/18289 (далі Інструкція) сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена платниками у строки, визначені відповідно до Закону № 2464 підпунктом 4.3.6 пункту 4.3, абзацом другим підпункту 4.5.2, підпунктом 4.5.3 пункту 4.5 та підпунктом 4.6.2 пункту 4.6 розділу IV цієї Інструкції, обчислена органами Пенсійного фонду України у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Як встановлено абз.1. п.6.10. Інструкції - за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Згідно абз.1-5 ч.4. ст.25 Закону № 2464 територіальний орган Пенсійного фонду у порядку, за формою і в строки, встановлені Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти робочих днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом Пенсійного фонду в порядку, встановленому Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення. У разі якщо згоди з органом Пенсійного фонду не досягнуто, платник єдиного внеску зобов'язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти робочих днів з дня надходження рішення відповідного органу Пенсійного фонду або оскаржити вимогу до органу Пенсійного фонду вищого рівня чи в судовому порядку.

Крім цього, відповідно до п.6.3. Інструкції органи Пенсійного фонду надсилають платникам вимогу про сплату недоїмки в таких випадках:

а) якщо дані документальних перевірок результатів діяльності платника або інформація територіальних органів органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію єдиної державної податкової політики про суми доходу (прибутку) фізичних осіб - підприємців чи осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, свідчать про донарахування (зменшення) сум єдиного внеску або органами Пенсійного фонду у повідомленнях-розрахунках визначено суми єдиного внеску, які підлягають доплаті;

б) якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

в) якщо платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадку, передбаченому підпунктом "а" цього пункту, вимога надсилається одночасно з актом документальної перевірки платника єдиного внеску, або актом про суми розбіжностей щодо сум доходу (прибутку), заявлених у звітності до Пенсійного фонду та задекларованих у річній податковій декларації фізичними особами - підприємцями чи особами, які забезпечують себе роботою самостійно, або повідомленням-розрахунком на всю суму донарахованого (зменшеного) єдиного внеску.

У випадках, передбачених підпунктами "б" та/або "в" цього пункту, вимога надсилається:

- платникам, зазначеним у підпунктах 2.1.1 та 2.1.2 пункту 2.1 розділу II цієї Інструкції, протягом п'яти робочих днів, наступних за календарним місяцем, у якому виникла або зросла недоїмка зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій);

- платникам, зазначеним у підпунктах 2.1.3 та 2.1.4 пункту 2.1 розділу II цієї Інструкції, протягом п'ятнадцяти робочих днів, наступних за календарним місяцем, у якому виникла або зросла недоїмка зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Вимога формується на підставі даних особових рахунків платників на суму боргу, що перевищує 10 грн.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Сума боргу у вимозі проставляється у гривнях з двома десятковими знаками.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що вимога про сплату боргу №36 від 05.02.2013 року надіслана позивачу управлінням Пенсійного фонду України в Збаразькому районі Тернопільської області згідно чинного законодавства, та, відповідно, рішення: №16/В-11 від 22.02.2013 року, №201/В-11 від 25.03.2013 року, №10949/0910 від 26.04.2013 року прийняті органами Пенсійного фонду правомірно.

Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 1,00 грн., то вони не підлягають до задоволення оскільки позивачем не обґрунтовано якими саме неправомірними діями йому спричинена моральна шкода, не представлено обґрунтування щодо вказаної суми. Крім того, суд прийшов до переконання, що органи Пенсійного Фонду України при винесені оскаржуваної Вимоги про сплату недоїмки та Рішень про результати розгляду скарг позивача діяли в межах наданих їм повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством, отже своїми законними діями не могли спричинити позивачу моральної шкоди.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади, місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ст.104 КАС України до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Згідно ст.69 КАС доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. При цьому належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись, ст.ст. 2, 69, 70, 71, 77, 122, 128, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України в Збаразькому районі Тернопільської області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Пенсійного фонду України про визнання незаконними та скасування вимоги про сплату недоїмки №Ф36 від 05.02.2013 року, про визнання незаконними та скасування рішення Управління Пенсійного фонду України у Збаразькому районі № 16/В-11 від 22.02.2013р., рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 201/В-11 від 25.03.2013р., рішення Пенсійного фонду України №10949/09-10 від 26.04.2013р.про результати розгляду скарг та про відшкодування завданої моральної шкоди відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд в порядку і строки, передбачені статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строків апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений 13.06.2013 року.

Головуючий суддя Данилевич Н.А.

Судді Мірінович У.А.

ОСОБА_4

копія вірна

Суддя Данилевич Н.А.