Справа № 2а-6700/08/0970
Суддя: Шавель Р.М.
Дата ухвалення: 2010-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2010 р. Справа № 220/10/9104

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді Шавеля Р.М.

Суддів Каралюса В.М. , Носа С.П.

при секретарі судового засідання Романишин О.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.11.2009р. у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 України ОСОБА_3 про визнання дій та бездіяльності протиправними, спонукання до вчинення певних дій,-

В С Т А Н О В И Л А:

30.12.2008р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому, із врахуванням поданих під час розгляду справи заяв про доповнення підстав позову і долучення додаткових доказів, просив визнати протиправними дії та бездіяльність відповідача ОСОБА_2 України ОСОБА_3 та зобовязання останнього вчинити певні дії (а.с.4-24, 55-58, 139).

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.11.2009р. у задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.159-163).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив позивач ОСОБА_1, який покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить постанову суду скасувати та направити справу на новий розгляд (а.с.170-178).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що під час розгляду справи судом не було фактично розглянуто справу по суті, зокрема, не встановлено, чи існував легітимний субєкт права видання актів Верховна рада України V скликання, як правомочний орган прийняття кадрових рішень щодо обрання суддів безстроково, чи вправі такі судді здійснювати правосуддя через обрання нелегітимним органом; також після припинення повноважень Верховної ради України V скликання відповідач зобовязаний був забезпечити конституційний правопорядок і унеможливити діяльність незаконно обраних суддів.

Вважає, що правильне вирішення розглядуваного спору є неможливим без отримання висновку Конституційного Суду України щодо тлумачення та змісту обсягу повноважень гаранта Конституції України, однак в задоволенні відповідного клопотання позивача судом було відмовлено, при цьому вказана ухвала є невмотивованою, в останній не наведено жодного обґрунтування прийнятого судом рішення.

В порушення норм процесуального закону судом не розглянуті в повному обсязі заявлені позовні вимоги; не зясовано позицію по справі безпосередньо у відповідача; також судом не врахована практика Європейського суду з прав людини і некритично оцінені пояснення представника відповідача.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не зявилися, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ч.4 ст.196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, в провадженні Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської обл. (суддя Горейко М.Д.) перебували дві цивільні справи за позовом ОСОБА_1 до прокуратури м.Івано-Франківська та прокуратури Івано-Франківської обл.

Під час розгляду вказаних справ в грудні 2006 року строк повноваження судді Горейко М.Д. закінчився, постановою Верховної ради України від 05.04.2007р. остання була обрана суддею безстроково.

Разом з тим, згідно з Указом ОСОБА_2 України № 264 від 02.04.2007р. повноваження Верховної ради України V скликання були достроково припинені.

Вважаючи незаконним обрання ОСОБА_4 суддею безстроково, позивач звернувся до голови Івано-Франківського міського суду ОСОБА_5 з вимогою про вилучення вищевказаних справ у цього судді, в чому йому було відмовлено (а.с.25).

В подальшому 12.11.2007р. позивач скерував ОСОБА_2 України заяву про припинення повноважень судді Горейко М.Д. та звільнення голови Івано-Франківського міського суду ОСОБА_5 (а.с.28-29).

22.02.2008р. ОСОБА_1 скерував до ОСОБА_2 України звернення про звільнення з посад суддів Антонюк Т.М., Лазаріва О.Б. та Горейко М.Д. (а.с.30-32).

Відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем ОСОБА_2 України ОСОБА_3 не допущено протиправних дій та бездіяльності, дії останнього відповідають його компетенції, при цьому звернення позивача щодо звільнення суддів правомірно були скеровані відповідачем за належністю відповідним органам з повідомленням ОСОБА_1 про це.

Колегія суддів вважає наведені висновки суду такими, що відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства, виходячи з наступного.

Із змісту заявлених вимог убачається, що предметом судового розгляду є визнання протиправною бездіяльності ОСОБА_2 України ОСОБА_3, яка полягає в незаконному допуску до відправлення правосуддя осіб, незаконно обраних на посади суддів безстроково; самоусуненні відповідача від особистого ознайомлення із змістом позовів до нього; у незабезпеченні та відсутності контролю за комплектуванням створюваних відповідачем дорадчих органів та допоміжних служб кваліфікованими кадрами; у відсутності забезпечення сумлінного опрацювання письмових звернень громадян до глави держави, а також бездіяльності стосовно розгляду заяв позивача від 12.11.2007р. про звільнення суддів, зобовязання відповідача виконати обовязки, покладені на нього Конституцією України, та вжити заходів щодо усунення вищезазначеної бездіяльності.

При вирішенні розглядуваного спору суд першої інстанції вірно виходив з того, що розглядувані відносини регулюються нормами Конституції України, Законами України «Про звернення громадян», «Про судоустрій України», «Про статус суддів», «Про Вищу раду юстиції» та Указом ОСОБА_2 України № 144 від 14.10.2005р. «Про створення ОСОБА_6 ОСОБА_2 України».

Зокрема, відповідно до ч.1 ст.128 Конституції України перше призначення на посаду професійного судді строком на п'ять років здійснюється ОСОБА_2 України. Всі інші судді, крім суддів Конституційного Суду України, обираються Верховною Радою України безстроково, в порядку, встановленому законом.

Суддя Горейко М.Д. була обрана суддею безстроково згідно з постановою Верховної Ради України № 878 від 05.04.2007р.

З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги положень ст.106 КАС України, колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідач не приймав участі в процесі обрання Верховною радою України суддів безстроково, у звязку з чим не зобовязаний вживати заходів щодо обрання суддів безстроково.

Також до компетенції ОСОБА_2 України не належать повноваження щодо вирішення питань про звільнення суддів, оскільки ст.126 Конституції України визначено, що суддя звільняється з посади органом, що його обрав.

Оскільки вищевказані судді, на звільненні яких наполягає позивач, були обрані Верховною радою України безстроково, то саме до повноважень законодавчого органу віднесено вирішення цих питань.

В частині вимог про звільнення з посади голови Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської обл., суд першої інстанції підставно виходив з того, що вирішення таких питань, з врахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2007 від 16.05.2007р. та Закону України «Про судоустрій України», на момент виникнення спірних правовідносин належало до компетенції Ради суддів України.

Не підлягають задоволенню позовні вимоги про зобовязання ОСОБА_2 України ОСОБА_3 видати указ про звільнення суддів Івано-Франківського міського суду, оскільки згідно ст.131 Конституції України, ст.3 Закону України «Про Вищу раду юстиції» до відання Вищої ради юстиції належить, зокрема, внесення подання про призначення суддів на посади або про звільнення їх з посад.

Оскільки Вищою радою юстиції не вносилося подання ОСОБА_2 України щодо звільнення суддів, тому у відповідача були відсутні підстави для видання указу про їх звільнення.

Стосовно незабезпечення відповідачем та відсутності контролю за комплектуванням створюваних відповідачем дорадчих органів та допоміжних служб кваліфікованими кадрами, самоусунення від особистого ознайомлення із змістом позовів, предявлених до відповідача, колегія суддів враховує, що питання створення ОСОБА_2 України консультативних, дорадчих, інших допоміжних органів та служб регулюються п.28 ч.1 ст.106 Конституції України, а також Указом ОСОБА_2 України № 1445/2005 від 14.10.2005р.

Положеннями зазначеного Указу передбачено створення ОСОБА_6 ОСОБА_2 України як допоміжного органу щодо забезпечення здійснення ОСОБА_2 України його повноважень, також у складі ОСОБА_6 створена Служба забезпечення зв'язків з Конституційним Судом України та представництва інтересів ОСОБА_2 України, створених ним допоміжних органів і служб у судах загальної юрисдикції України.

Основним завданням вказаної Служби є забезпечення представництва у судах України інтересів ОСОБА_2 України та створених ним консультативних, дорадчих та інших допоміжних органів і служб у судах на підставі довіреності (п.3 Положення про Службу з представництва у судах України інтересів ОСОБА_2 України та створених ним консультативних, дорадчих та інших допоміжних органів і служб, затв. розпорядженням ОСОБА_6 ОСОБА_2 України № 110 від 17.10.2007р.).

Звідси, представництво інтересів ОСОБА_2 України у судах проводиться працівниками Служби забезпечення зв'язків з Конституційним Судом України та представництва інтересів ОСОБА_2 України, створених ним допоміжних органів і служб у судах загальної юрисдикції України.

Не знайшли свого підтвердження вимоги ОСОБА_1 щодо неналежного розгляду відповідачем його звернення від 12.11.2007р. про звільнення суддів Малєєва А.Ю. та Горейко М.Д., оскільки вирішення таких відноситься згідно ст.97 Закону України «Про судоустрій України» до компетенції Ради суддів України.

У звязку з тим, що відповідно до ст.106 Конституції України до повноважень ОСОБА_2 України не належить вирішення питань про звільнення суддів, їх розгляд відноситься до компетенції Ради суддів України, звернення позивача було скеровано 16.11.2007р. за належністю до Ради суддів України.

Наведені дії відповідача відповідають вимогам ч.3 ст.7 Закону України «Про звернення громадян», яка передбачає, що якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.

22.02.2008р. позивач звернувся до ОСОБА_2 України із заявою про ініціювання питання про звільнення з посад суддів Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської обл. Антоняка Т.М., Лазаріва О.Б. та Горейко М.Д. за порушення присяги судді.

Згідно з ст.97 Закону України «Про судоустрій України» вирішення питань про звільнення вищевказаних суддів належить до компетенції Ради суддів Івано-Франківської обл.

Відповідно до Указу ОСОБА_2 України № 144 від 14.10.2005р. «Про створення ОСОБА_6 ОСОБА_2 України» створено ОСОБА_6 ОСОБА_2 України як допоміжний орган щодо забезпечення здійснення ОСОБА_2 України його повноважень.

До повноважень ОСОБА_6 ОСОБА_2 України належить організація звернень громадян, які звертаються до ОСОБА_2 України; пересилання звернень громадян до ОСОБА_2 України за належністю до відповідного органу чи посадовій особі здійснюється Службою з питань звернень громадян ОСОБА_6 ОСОБА_2 України.

Таким чином, звернення позивача правомірно було скеровано Службою з питань звернень громадян ОСОБА_6 ОСОБА_2 України за належністю до компетентних органів.

Додатково колегія суддів враховує й те, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства вимоги позивача про зобовязання ОСОБА_2 України внести подання Генеральному прокурору України щодо встановлення відповідності посадам підлеглих йому прокурорів, звільнення з посади помічника прокурора Івано-Франківської обл., оскільки такі повноваження ОСОБА_6 держави не передбачені Конституцією України.

Також відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про прокуратуру» втручання органів державної влади і органів місцевого самоврядування, посадових осіб, засобів масової інформації, громадсько-політичних організацій (рухів) та їх представників у діяльність прокуратури по нагляду за додержанням законів або по розслідуванню діянь, що містять ознаки злочину, забороняється.

Безпідставними є позовні вимоги щодо заборони ОСОБА_2 України направляти звернення щодо дій суддів до рад суддів, оскільки направлення скарг за належністю є обовязком, визначеним ч.3 ст.7 Закону України «Про звернення громадян».

Відтак, скеровуючи скарги стосовно дій суддів за належністю до рад суддів, відповідач діє на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України.

Окрім цього, нормами чинного законодавства не передбачено обовязку ОСОБА_2 України вести персоніфікований облік звернень про порушення присяги суддями, призначеними вперше Главою держави, та надання таких відомостей при вирішенні питання про рекомендацію судді для обрання безстроково.

В частині вимог про зобовязання ОСОБА_2 України ініціювати внесення змін до ст.97 Закону України «Про судоустрій України» стосовно наділення останнього повноваженнями ініціювати питання про дисциплінарну відповідальність суддів колегія суддів враховує, що відповідач згідно з ч.1 ст.93 Конституції України наділений правом законодавчої ініціативи.

Вказане право є дискреційним та реалізується відповідачем на власний розсуд у визначений спосіб, через що підстав для зобовязання ОСОБА_2 України реалізувати конституційне право законодавчої ініціативи не має.

Також не належать до компетенції ОСОБА_2 України вчинення дій стосовно гарантування кожному права, встановленого ст.55 Конституції України, в частині забезпечення належних судових процедур в судах та щодо встановлення обовязку відшкодування державі збитків суддями в порядку регресу в разі визнання постановлених ними судових рішень міжнародною установою, юрисдикція якої визнана Україною, такими, що порушують міжнародні зобовязання України; ОСОБА_6 держави не наділений повноваженнями щодо ініціювання питання про дисциплінарну відповідальність суддів, а також не віднесено до повноважень ОСОБА_2 України внесення до Голови Верховного Суду України подання про перегляд всіх рішень, постановленими суддями, які незаконно обрані.

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що заявлений позов є безпідставним та необґрунтованим, через що не підлягає до задоволення.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.94, ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.11.2009р. у адміністративній справі № 2а-6700/08/0970 залишити без задоволення, а згадану постанову суду без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом одного місяця з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя Шавель Р.М.

Судді Каралюс В.М. , Нос С.П.

< Текст >