Справа № 826/15210/15
Суддя: Нагорянський С.І.
Дата ухвалення: 2015-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 жовтня 2015 року № 826/15210/15

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Нагорянський С.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Дарницького районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві
про визнання протиправним відмову, зобов'язати вчинити дії,
ВСТАНОВИВ :

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 з позовною заявою до Дарницького районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, в якій просить: визнати протиправним та скасувати рішення Дарницького районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві про відмову в реєстрації місця проживання позивача, оформлене листом № 03/8549 від 17 липня 2015 року; зобов'язати Дарницький районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві здійснити реєстрацію місця проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 липня 2015 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання у справі на 18 серпня 2015 року.

Позивач у судове засідання не прибув, явку представника не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання. Подав клопотання про розгляд справу у порядку письмового провадження.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував.

У зв'язку з надходженням клопотання від представника позивача, підтриманого представником відповідача, 18 серпня 2015 року суд продовжив розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду та вирішення справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є власником садового будинку загальною площею 119,7 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно.

Позивач вернулась до Дарницького районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві із заявою про реєстрацію місця проживання у вказаному садовому будинку.

Листом від 17 липня 2015 року № 8549 відповідач повідомив ОСОБА_1 про те, що реєстрація місця проживання за вказаною адресою буде здійснена після переведення садового будинку у жилий.

Не погоджуючись з відмовою відповідача стосовно відмови в реєстрації місця проживання, позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва за захистом своїх порушених прав.

В обґрунтуванням своєї позиції позивач посилався на положення ст. 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод, якою закріплено право людини на житло.

Так, Конституцією України серед основних прав і свобод людини й громадянина також проголошено право на житло (стаття 47).

Згідно статті 2 «Свобода пересування» Протоколу № 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території.

Відповідно до ст. 3 «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року №1382-IV (далі - Закон №1382), вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати.

За приписами ст. 6 Закону №1382, громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання.

Вказаною статтею Закону визначено вичерпний перелік документів, необхідних для реєстрації місця проживання та заборонено вимагати для реєстрації подання особою інших документів.

Так, згідно статті 379 Цивільного кодексу України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Відповідно до ст. 4 Житлового кодексу УРСР, жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд. Житловий фонд включає:

- жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд);

- жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об'єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд);

- жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово-будівельних кооперативів);

- жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд);

- квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибні (одноквартирні) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях усіх форм власності, що надаються громадянам, які відповідно до закону потребують соціального захисту (житловий фонд соціального призначення).

Статтею 6 Житлового кодексу УРСР встановлено, що жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян.

У пункті 2. Порядку прийняття в експлуатацію і проведення технічного обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку; будівництва та житлово-комунального господарства України №79 від 24 квітня 2015 року визначено, що садовий будинок - будинок для літнього (сезонного) використання.

Таким чином, на період виникнення даного спору, механізм здійснення реєстрації місця проживання осіб у садовому будинку, придатність для проживання якого не підтверджена, не визначено, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що правових підстав для здійснення реєстрації позивача у садовому будинку на час звернення із відповідною заявою в останнього не було.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що 02 вересня 2014 року Верховною Радою України було прийнято Закон України №1673-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо переведення садових і дачних будинків у жилі будинки та реєстрації в них місця проживання».

Вказаним Законом №1673-VII були внесені відповідні зміни до Цивільного, Житлового кодексів та до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Так, Житловий кодекс України, серед іншого, доповнено статтею 81, згідно з якою, громадяни мають право на переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки. Рішення про таке переведення прийматиметься відповідними органами місцевого самоврядування. У двомісячний строк з дня набрання чинності вказаним законом Кабінет Міністрів України має визначити порядок переведення дачних і садових будинків у жилі будинки.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2015 року № 321 затверджено Порядок переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки.

Пунктом 2 Порядку № 321 вказано, що переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки здійснюється безоплатно органами місцевого самоврядування села, селища, міста, з якими відповідні дачні поселення та садівничі товариства пов'язані адміністративно або територіально.

Для переведення дачного чи садового будинку у жилий будинок громадянин, який є його власником, або уповноважена ним особа (далі - власник) подає до виконавчого органу сільської (селищної, міської) ради, а у разі, коли в сільській раді виконавчий орган не утворено, - сільському голові (далі - уповноважений орган) заяву за формою згідно з додатком 1, до якої додаються: копія документа про право власності на дачний чи садовий будинок, засвідчена в установленому порядку; письмова згода співвласників (за наявності) на переведення такого будинку в жилий; звіт про проведення технічного огляду дачного чи садового будинку з висновком про його відповідність державним будівельним нормам за формою згідно з додатком 2. (п. 3 Порядку № 321).

Згідно пунктів 4 та 6 Порядку № 321, за результатами розгляду заяви та доданих до неї документів уповноважений орган протягом місяця з дня їх надходження приймає рішення про переведення дачного чи садового будинку у жилий будинок або про відмову в такому переведенні. У разі відмови в переведенні дачного чи садового будинку у жилий будинок власник має право повторно подати документи, зазначені у пункті 3 цього Порядку, після усунення причин, що стали підставою для прийняття такого рішення.

З огляду на вищенаведене, суд вважає, що у відповідача були всі правові підстави для відмови позивачу у здійсненні реєстрації її місця проживання у садовому будинку за відсутності рішення про переведення вказаного будинку у жилий.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 1 ст. 9 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

Проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 11, 70, 71, 76, 79, 86, 122, 138, 158-163 КАС, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку, встановленому ст.ст. 185-187 КАС. Апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання її копії повного тексту.

Суддя С.І. Нагорянський