Справа № 826/13658/15
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2015-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 жовтня 2015 року 17:00 №826/13658/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кобилянського К.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Стиролоптфармторг»
до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Стиролоптфармторг» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві, в якій просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 14.01.2015 № та від 14.01.2015 №.

Позовні вимоги мотивовано тим, що Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві на підставі хибних висновків акта перевірки від 24.12.2014 №89/1-26-50-22-06-31025465, необґрунтовано прийнято податкові повідомлення-рішення від 14.01.2015 № та від 14.01.2015 №.

Відповідач проти позову заперечив, посилаючись на обґрунтованість висновків акта перевірки від 24.12.2014 №89/1-26-50-22-06-31025465 та відповідно податкових повідомлень-рішень від 14.01.2015 № та від 14.01.2015 №.

У судовому засіданні 01.10.2015 суд, керуючись частиною шостою статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Посадовими особами відповідача на підставі наказу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві 27.10.2014 №2167, згідно статті 77 Податкового кодексу України проведено документальну планову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Стиролоптфармторг» () з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2012 по 31.12.2013, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2012 по 31.12.2013.

Перевіркою встановлено порушення товариством з обмеженою відповідальністю товариством з обмеженою відповідальністю «Стиролоптфармторг»:

- підпунктів 14.1.13, 14.1.202 пункту 14.1 статті 14, пунктів 44.1, 44.2 статті 44, пунктів 135.1, 135.2 статті 135, пункту 137.1 статті 137, пунктів 138.2, 138.4 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 274 871,00 грн.;

- пунктів 198.1, 198.2, 198.5, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 704 285,00 грн.

За наслідками перевірки Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві складено акт від 24.12.2014 №89/1-26-50-22-06-31025465 та прийнято податкові повідомлення-рішення:

від 14.01.2015 №, яким позивачеві визначено грошове зобов'язання із податку на прибуток у сумі 412 307,00 грн., у тому числі: 274 871,00 грн. - основний платіж, 137 436,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції;

від 14.01.2015 №, яким позивачеві визначено грошове зобов'язання із податку на додану вартість у сумі 1 056 428,00 грн., у тому числі: 704 285,00 грн. - основний платіж, 352 143,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Вважаючи протиправними податкові повідомлення-рішення від 14.01.2015 № та від 14.01.2015 № товариство з обмеженою відповідальністю «Стиролоптфармторг» оскаржило їх до суду.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

З акта Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві від 24.12.2014 №89/1-26-50-22-06-31025465 вбачається, що в ході проведення перевірки встановлено, що між товариством з обмеженою відповідальністю «Стиролоптфармторг» (дарувальник) та ОСОБА_1 (обдарований) укладено договір від 27.12.2013, відповідно до якого дарувальник передає безоплатно у власність обдарованого квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 97 Т.I).

Зазначена квартира обліковувалась на балансі підприємства-дарувальника на рахунку 106, залишкова вартість якої становить 312 698,54 грн.

Доводи відповідача, що безоплатна передача квартири на суму 312 698,54 грн. є продажем товару в силу приписів підпункту 14.1.202 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, а тому дохід від такого продажу потрібно враховувати при визначенні об'єкта оподаткування за 2013 рік, судом відхиляються, з огляду на наступне.

Квартира, яка підлягала відчуженню на підставі договору дарування від 27.12.2013, належала дарувальнику - товариству з обмеженою відповідальністю «Стиролоптфармторг» на підставі договору купівлі-продажу квартири від 30.09.2009 та до моменту дарування обліковувалась на балансі підприємства дарувальника на рахунку 106. Залишкова вартість квартири станом на момент дарування становила 312 698,54 грн.

Відповідно до пункту 146.13 статті 146 Податкового кодексу України сума перевищення доходів від продажу або іншого відчуження над балансовою вартістю окремих об'єктів основних засобів та нематеріальних активів включається до доходів платника податку, а сума перевищення балансової вартості над доходами від такого продажу або іншого відчуження включається до витрат платника податку.

Пунктом 146.14 статті 146 Податкового кодексу України, визначено, що дохід від продажу або іншого відчуження об'єкта основних засобів та нематеріальних активів для цілей застосування цієї статті визначається згідно з договором про продаж або інше відчуження об'єкта основних засобів та нематеріальних активів, але не нижче звичайної ціни такого об'єкта (активу).

Звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін.

Якщо під час здійснення операції обов'язковим є проведення оцінки, вартість об'єкта оцінки є підставою для визначення звичайної ціни для цілей оподаткування за умови, що неможливо застосувати методи, зазначені у підпункті 39.3.1 пункту 39.3 статті 39 цього Кодексу (підпункт 14.1.71 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Згідно звіту приватного підприємства «Золотий Лев» від 30.10.2013 про незалежну оцінку вартості квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, звичайна ціна квартири становить 211 944,40 грн. (а.с. 98-101 Т.I).

Суд наголошує на тому, що контролюючий орган не ставить під сумнів достовірність даних звіту приватного підприємства «Золотий Лев» від 30.10.2013.

Отже, відповідно до пункту 146.14 статті 146 Податкового кодексу України товариство з обмеженою відповідальністю «Стиролоптфармторг» правомірно віднесло до складу витрат суму перевищення балансової вартості (312 698,54 грн.) над доходами від такого продажу, згідно висновку незалежного оцінювача (211 944,40 грн.), яка дорівнює 100 705,14 грн.

Також, в ході проведеної перевірки встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю «Стиролоптфармторг» під час ліквідації основних засобів, з рахунку 10 «Основні засоби» вилучило залишки основних засобів у вигляді металевих частин, які утворились внаслідок демонтажу виробничих приміщень та реалізувало у вигляді металобрухту на загальну суму 2 495 433,00 грн.

Згідно тверджень відповідача, позивач під час реалізації металобрухту протиправно не нарахував податкові зобов'язання з податку на додану вартість, а застосував спеціальний режим оподаткування, відповідно до якого, операції з постачання відходів та брухту чорних і кольорових металів звільняються від оподаткування податку на додану вартість.

Аналізуючи надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку.

Після ліквідації основних засобів у розпорядженні підприємства залишаються різні матеріальні цінності, зокрема, металобрухт, який обов'язково має бути зарахований на баланс підприємства.

Вартість металобрухту, що утворюється при ліквідації основних засобів, не бере участі у розрахунку приросту, оскільки при придбанні основних засобів, з яких він утворився валові витрати не визнавалися.

Оприбуткування на склад металобрухту від ліквідації основних засобів за визначеною оцінкою здійснюється проводкою Дт 209 «Інші матеріали» Кт 719 «Інші доходи від операційної діяльності».

Згідно письмових пояснень позивача, металобрухт після демонтажу основних засобів у бухгалтерському обліку оприбутковувався позивачем проведенням: Дт 28 рах. Кт 719 у період з 01.10.2012 по 01.08.2013 та Дт 28 рах. Кт 742 у період з 01.08.2013 по 31.12.2013.

При оприбуткуванні металобрухту, що утворюється при ліквідації основних засобів, у підприємства не виникають ні валові доходи, ні податкові зобов'язання з податку на додану вартість. Тобто, валові доходи і податкові зобов'язання виникнуть лише при подальшій реалізації металобрухту.

Оцінка даного виду металобрухту, здійснюється враховуючи вимоги пункту 12 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 9 «Запаси», затвердженого наказом Міністерства фінансів України 20.10.99 №246 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.11.1999 за №751/4044, який стосується визначення первісної вартості запасів, одержаних підприємством безоплатно.

Враховуючи, що металобрухт не отриманий безоплатно, оскільки за нього було сплачено певну ціну при придбанні основних засобів, то оцінку металобрухту, що утворюється при ліквідації основних засобів, слід здійснювати виходячи із справедливої вартості.

Таким чином, в момент оприбуткування металобрухту, отриманого з ліквідації основних засобів, валових доходів не виникає. Вони виникають лише один раз - при фактичній реалізації металобрухту (а не двічі - при оприбуткуванні та продажу). У цей же момент в загальному порядку виникають і податкові зобов'язання з податку на додану вартість.

Отже, суд відхиляє доводи позивача стосовно того, що на операції з продажу металобрухту, який утворився після ліквідації основних фондів не нараховуються зобов'язання з податку на додану вартість.

Крім того, суд наголошує на тому, що позивач помилково посилається на положення пункту 189.10 статті 189 Податкового кодексу України, відповідно до якого у разі якщо внаслідок ліквідації необоротних активів отримуються комплектувальні вироби, складові частини, компоненти або інші відходи, які оприбутковуються на матеріальних рахунках з метою їх використання в господарській діяльності платника, на такі операції не нараховуються податкові зобов'язання.

В силу приписів статті 1 Закону України «Про відходи» металобрухт не відноситься до відходів в розумінні цієї статті.

Відходи - будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворилися у процесі виробництва чи споживання, а також товари (продукція), що повністю або частково втратили свої споживчі властивості і не мають подальшого використання за місцем їх утворення чи виявлення і від яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення.

В даній ситуації металобрухт, який утворився за результатами ліквідації основних фондів не позбувся шляхом утилізації чи видалення, а був реалізований шляхом продажу.

Отже, податкове повідомлення-рішення від 14.01.2015 № в частині основного платежу 499 087,00 грн. та штрафних санкцій (50%) у розмірі 249 544,00 грн. не підлягає задоволенню.

Також, з акта перевірки Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві від 24.12.2014 №89/1-26-50-22-06-31025465 вбачається, що висновки щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблено з огляду на відсутність факту реальності господарських операцій між товариством з обмеженою відповідальністю «Стиролоптфармторг» та товариством з обмеженою відповідальністю «Вітек Груп».

З матеріалів справи вбачається, що між товариством з обмеженою відповідальністю «Стиролоптфармторг» (покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Вітек Груп» (постачальник) укладено договір поставки від 06.03.2008 №16, відповідно до якого постачальник зобов'язується поставити покупцю товар в асортименті, а покупець зобов'язується прийняти товар і своєчасно здійснити його оплату у відповідності до умов і протягом дії даного договору (а.с. 223-225 Т.I).

Згідно підпункту 1.3 пункту 1 договору від 06.03.2008 №16, поставка товару здійснюється партіями. Термін поставки, вартість та асортимент визначається в специфікаціях до договору.

Підпунктами 2.3 та 2.6 пункту 2 договору від 06.03.2008 №16, визначено, що поставка здійснюється автотранспортом і за рахунок постачальника. Поставка здійснюється у відповідності до видаткових накладних та на склад, за адресою: місто Обухів, вулиця Київська, 127.

На підтвердження виконання договору, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії: договору поставки від 06.03.2008 №16; додатків до договору (а.с. 226-231 Т.I); специфікацій до договору (а.с. 232-242 Т.I); податкових накладних (а.с. 243-261 Т.I); видаткових накладних (а.с. 262-275 Т.I); витягу з реєстру виданих довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей від товариства з обмеженою відповідальністю «Вітек Груп» за період з 01.10.2012 по 31.12.2013 (а.с. 276-277 Т.I); рахунків (а.с. 278-287 Т.I); виписок по особових рахунках (а.с. 288-297 Т.I, 1-48 Т.II); заявок на поставку товарів (а.с. 154-165 Т.II), ліцензії на здійснення оптової, роздрібної торгівлі лікарськими засобами №533768 (а.с. 129 Т.II).

На підтвердження наявності складського приміщення позивачем надано суду копії договору купівлі-продажу від 16.12.2002 №б/н квартири за адресою: місто Київ, вулиця Горького, 14, квартира 26 та договору купівлі-продажу від 20.02.2014 складського приміщення за адресою: місто Обухів, вулиця Київська, 127, та договору купівлі-продажу від 11.08.2008 адміністративно-побутового комплексу за адресою: місто Обухів, вулиця Київська, 127 (а.с. 109-124 Т.II).

На підтвердження наявності трудових ресурсів позивачем надано копію штатного розпису, згідно якого загальна кількість працюючих осіб становить 169 чоловік (а.с. 125-126 Т.II).

Окрім того, на підтвердження реальності господарських операцій здійснених між товариством з обмеженою відповідальністю «Стиролоптфармторг» та товариством з обмеженою відповідальністю «Вітек Груп» на підставі договору поставки від 06.03.2008 №16, ліквідатором товариства з обмеженою відповідальністю «Вітек Груп» було надано письмові пояснення про виконання умов договору в повному обсязі та копії наступних документів (а.с. 69-85 Т.II):

- податкових декларацій своєчасності відображення в обліку та звітності операцій по господарських відносинах з товариством з обмеженою відповідальністю «Стиролоптфармторг» за період: жовтень-грудень 2012 року, лютий-квітень, червень 2013 року;

- витяги вантажних митних декларацій за серпень, листопад, грудень 2012 року, лютий, квітень, червень 2013 року, які підтверджують ввезення на митну територію України товарів, що були реалізовані товариству з обмеженою відповідальністю «Стиролоптфармторг».

Також, позивачем надано докази придатності для зберігання товару та відповідності санітарно-гігієнічним нормам складу, який був перевірений Державною службою з лікарських засобів у Київській області (а.с. 123-149 Т.III).

Вказане також підтверджено поясненнями ОСОБА_2, який був уповноваженою особою від позивача на отримання товару у товариства з обмеженою відповідальністю «Вітек Груп» на підставі договору поставки від 06.03.2008 №16 та свідченнями ОСОБА_3, яка є завідуючою аптечного складу «Стиролоптфармторг №1».

Так, згідно свідчень ОСОБА_2, товар визначений в заявках ним отримувався та перевозився на різних автомобілях, в залежності від габаритів товару.

Суд наголошує, що позивачем доведено економічну доцільність здійснених фінансово-господарських операцій з товариством з обмеженою відповідальністю «Вітек Груп» по договору від 06.03.2008 №16, що підтверджується отриманим доходом у розмірі 216 239,69 грн. (різниця між придбаним товаром у товариства з обмеженою відповідальністю «Вітек Груп» на суму 1 702 438,14 грн. та проданим товариству з обмеженою відповідальністю «Стиролбіофарм» за договорами від 14.12.2011 №14/12/11-МТС, від 16.11.2011 №01.12-СУ на загальну суму 1 961 925,77 грн. (а.с. 49-101 Т.II)).

Відповідно до статті 1 розділу І Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з до пункту першого статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Тобто, відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підтвердженням здійснення господарської операції є належним чином оформлені первинні документи, що містять дані про зміст господарських операцій.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Суд звертає увагу, що з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку, право на податковий кредит та віднесення сум понесених витрат до складу валових витрат товариства не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов'язаннями.

Таким чином, недотримання контрагентом позивача податкової дисципліни (що відповідачем суду не доведено) має правові наслідки саме для цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції.

Дана правова позиція узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, яка викладена, зокрема, у справах: Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Отже, податкове повідомлення-рішення від 14.01.2015 № підлягає скасуванню в повному обсязі, а податкове повідомлення-рішення від 14.01.2015 № в частині: основного платежу 205 198,00 грн. та штрафних санкцій (50%) у розмірі 102 599,00 грн.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог частково.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Стиролоптфармторг» задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові-повідомлення рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві від 14.01.2015 № та від 14.01.2015 № в частині: основного платежу 205 198,00 грн. та штрафних санкцій (50%) у розмірі 102 599,00 грн.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Стиролоптфармторг» () судові витрати в сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Стиролоптфармторг» () решту суми судового збору у розмірі 2 436 (дві тисячі чотириста тридцять шість) грн. на розрахунковий рахунок №4007 до ГУ ДКСУ у місті Києві, код 38004897, МФО 820019, код класифікації доходів бюджету 22030001.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя К.М. Кобилянський