Справа № 826/15885/15
Суддя: Борисюк Л.П.
Дата ухвалення: 2015-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

27 жовтня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді суддів за участю секретаря представника позивача представників відповідача адвокатаБорисюк Л.П., Петрика І.Й., Собківа Я.М. Приходько К.М. Лисюк О.В. Петрушевської О.В., Волошиної Я.Л. Андрієнко П.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Громадської організації «Центр протидії корупції «Громадська ініціатива» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 вересня 2015 року у справі за позовом Громадської організації «Центр протидії корупції «Громадська ініціатива» до Міністерства інфраструктури України, третя особа із самостійними вимогами на предмет спору: Громадська організація «Всеукраїнський комітет народного контролю», третя особа без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_9 про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2015 року Громадська організація «Центр протидії корупції «Громадська ініціатива» звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовом до Міністерства інфраструктури України, третя особа із самостійними вимогами на предмет спору: Громадська організація «Всеукраїнський комітет народного контролю», третя особа без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_9 в якому просила визнати протиправними дії відповідача щодо призначення ОСОБА_10 на посаду голови комісії з реорганізації Державної адміністрації залізничного транспорту України; визнати протиправним та скасувати наказ відповідача «Про голову комісії з реорганізації Державної адміністрації залізничного транспорту України» від 07.07.2015 №253.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 вересня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв'язку з чим просить скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 25.06.2014 №200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту (код згідно з ), підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком 1.

Вказаною Постановою визначено Міністерству інфраструктури: у двомісячний строк, зокрема, вжити заходів для реорганізації Укрзалізниці та підприємств, зазначених у додатку 1; вжити до 31 грудня 2015 року заходів для припинення Укрзалізниці та підприємств, зазначених у додатку 1.

Міністерством інфраструктури України відповідно до Господарського та Цивільного кодексів України, законів України «Про залізничний транспорт», «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 №200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» 07.07.2015 прийнято наказ №253 «Про голову комісії з реорганізації Державної адміністрації залізничного транспорту України (код згідно з )».

Згідно даного наказу припинено повноваження голови комісії з реорганізації Державної адміністрації залізничного транспорту України (код згідно з , місцезнаходження м. Київ-150, МСП 03680, вулиця Тверська, 5) ОСОБА_11 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) та призначено головою комісії з реорганізації Державної адміністрації залізничного транспорту України (код згідно з , місцезнаходження м. Київ-150, МСП 03680, вулиця Тверська, 5) ОСОБА_9 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2).

Вважаючи прийняття зазначеного наказу протиправним та сам наказ таким, що прийнятий з перевищенням наданих відповідачу повноважень, Громадська організація «Центр протидії корупції «Громадська ініціатива» звернулася до суду з позовом.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач зазначає, що на посадових осіб Державної адміністрації залізничного транспорту України поширюються загальні вимоги призначення та звільнення з посад державних посадовців. Однак, ОСОБА_9 був призначений на зазначену вище посаду без проходження відповідної люстраційної перевірки, що на думку позивача, є грубим порушенням вимог Закону України «Про очищення влади».

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не наведено доказів застосування до нього оскаржуваного наказу та не доведено суду перебування у відносинах, до яких оскаржуваний акт індивідуальної дії може бути застосований.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Стаття 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Положеннями ч. 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Таким чином, спосіб захисту застосований судом у судовому рішенні має призводити до поновлення права особи.

Здійснюючи передбачене ст. 55 Конституції України, право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов'язаний надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Позивачем не наведено, а судами першої та апеляційної інстанції не встановлено в чому полягає порушення прав та законних інтересів позивача внаслідок прийняття оскаржуваного наказу.

Разом з тим, згідно правової позиції викладеної в інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 01.06.2010 №781/11/13-10 «Щодо застосування окремих норм матеріального права під час розгляду адміністративних справ», нормативно-правові акти - це правові акти управління, які встановлюють, змінюють, припиняють (скасовують) правові норми. Нормативно-правові акти містять адміністративно-правові норми, які встановлюють загальні правила регулювання однотипних відносин у сфері виконавчої влади, розраховані на тривале застосування. Вони встановлюють загальні правила поведінки, норми права, регламентують однотипні суспільні відносини у певних галузях і, як правило, розраховані на довгострокове та багаторазове їх застосування.

Другу групу актів за критерієм юридичної природи складають індивідуальні акти. Останні стосуються конкретних осіб та їхніх відносин. Загальною рисою, яка відрізняє індивідуальні акти управління, є їх виражений правозастосовний характер. Головною рисою таких актів є їхня конкретність, а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб'єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв'язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата - конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами.

З'ясування цієї обставини має істотне значення для правильного вирішення справи, оскільки нормативно-правові акти можуть бути оскаржені широким колом осіб (фізичних та юридичних), яких вони стосуються. Індивідуальні ж акти можуть бути оскаржені лише особами, безпосередні права, свободи чи охоронювані законом інтереси яких такими актами порушені.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуваним наказом від 07.07.2015 №253 припинено повноваження голови комісії з реорганізації Державної адміністрації залізничного транспорту України ОСОБА_11. та призначено головою комісії з реорганізації Державної адміністрації залізничного транспорту України ОСОБА_10

Вказане свідчить, що оскаржуваний наказ є актом індивідуальної дії, а відтак право оскаржити його має обмежене коло осіб.

Водночас, позивачем не наведено доказів застосування до нього оскаржуваного наказу та не доведено перебування у відносинах, до яких оспорюваний акт індивідуальної дії може бути застосований.

Крім того, представники громадської організації «Центр протидії корупції «Громадська ініціатива» в судовому засіданні не змогли пояснити, які саме права членів організації порушені, водночас зазначили, що права громадської організації, як юридичної особи в даному випадку не порушено.

Стосовно тверджень позивача, що Міністерство інфраструктури України перевищило свої повноваження, видавши наказ про призначення керівника Державної адміністрації залізничного транспорту України, колегія суддів виходить з наступного.

Як було вказано вище, Постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 №200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»» визначено, що Міністерство інфраструктури: у двомісячний строк, повинно вжити заходів для реорганізації Укрзалізниці та підприємств, зазначених у додатку 1; вжити до 31 грудня 2015 року заходів для припинення Укрзалізниці та підприємств, зазначених у додатку 1.

Згідно із частиною третьою статті 105 Цивільного кодексу України, учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється.

Таким чином, Міністерством інфраструктури України прийнято наказ від 07.07.2015 №253 «Про голову комісії з реорганізації Державної адміністрації залізничного транспорту України (код згідно з )» в межах своїх повноважень.

Що стосується доводів позивача та третьої особи із самостійними вимогами на предмет позову, з приводу того, що ОСОБА_9 (призначений головою комісії з реорганізації Державної адміністрації залізничного транспорту України, згідно наказу від 07.07.2015 №253) на порушення приписів пунктів 10, 11 частини першої статті 2 Закону України «Про очищення влади» не пройшов люстраційну перевірку, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ст. 1 Закон України «Про очищення влади», очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

Відповідно до пунктів 10, 11 частини першої статті 2 Закону України «Про очищення влади», заходи з очищення влади (люстрації) здійснюються щодо: інших посадових та службових осіб (крім виборних посад) органів державної влади, органів місцевого самоврядування; осіб, які претендують на зайняття посад, зазначених у пунктах 1-10 цієї частини.

Положеннями пункту 1 Положення про Державну адміністрацію залізничного транспорту України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.02.1996 №262 (далі - Положення №262) встановлено, що Державна адміністрація залізничного транспорту (Укрзалізниця) є органом управління залізничним транспортом загального користування, підвідомчим Мінінфраструктури.

Згідно пункту 10 Положення №262, Укрзалізниця є юридичною особою, має самостійний баланс, розрахункові рахунки в установах банків, печатку із зображенням Державного герба України і своїм найменуванням.

Таким чином, Укрзалізниця є не органом державної влади як стверджує позивач а органом державного управління. Тому посада Генерального директора та Голови комісії з реорганізації Укрзалізниці не входить до виключного переліку посад щодо яких згідно ст. 2 Закону України «Про очищення влади» мають бути здійснені заходи з очищення влади (люстрації). Зокрема, вказані посади не підпадають під дію пунктів 10 та 11 частини першої статті 2 Закону України «Про очищення влади» на які посилається позивач, оскільки в них йдеться виключно про посадових та службових осіб (крім виборних посад) органів державної влади та місцевого самоврядування.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог даного адміністративного позову.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Громадської організації «Центр протидії корупції «Громадська ініціатива» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 вересня 2015 року - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 вересня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя Л.П. Борисюк І.Й. Петрик Я.М. Собків

Повний текст ухвали складено та підписано - 28.10.2015

Головуючий суддя Борисюк Л.П.

Судді: Петрик І.Й.

Собків Я.М.