Справа № 826/13345/15
Суддя: Кротюк О.В.
Дата ухвалення: 2015-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 жовтня 2015 року (в порядку письмового провадження) № 826/13345/15

за позовом ОСОБА_1
до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві Авраменко Сніжани Сергіївни
про скасування рішення, зобов'язання вчинити дії
Суддя: Кротюк О.В.

Обставини справи:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 з позовом до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві Авраменко Сніжани Сергіївни.

Позивач, в судовому засіданні від 17.08.2015 пояснив, що позовні вимоги стосуються лише державного реєстратора, і тому він просить суд визнати протиправними і скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Авраменко С.С. від 24 червня 2015 року № 22343242 про відмову у держаній реєстрації прав та їх обтяжень.

Зобов'язати державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Авраменко С.С. зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Відповідач заперечив проти позовних вимог, з підстав, викладених у письмовому запереченні, долученому до матеріалів справи.

На підставі ч. 4 ст.122 КАС України судом ухвалено про розгляд справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

встановив:

За наслідком розгляду заяви ОСОБА_1 № 11276372 та долучених до неї документів про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру АДРЕСА_1 (далі - Квартира), державним реєстратором прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Авраменко С.С. прийнято рішення від 24 червня 2015 року № 22343242 про відмову у держаній реєстрації прав та їх обтяжень (далі - Оскаржуване рішення).

Оскаржуване рішення мотивовано тим, що подані документи не дають підстав для встановлення відповідності заявлених прав і поданих документів, що їх посвідчують. Вказане обумовлюється тим, що заявлено до реєстрації право власності на квартиру в багатоквартирному будинку, у той час коли, земельна ділянка на який розміщений такий будинок має цільове призначення для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва та знаходиться у приватній власності Обслуговуючого кооперативу «Власна квартира 1».

Позивач мотивує свої вимоги тим, що багатоквартирний будинок розміщений на землях житлової та громадської забудови, а тому цільове її використання відповідає житловому об'єкту, який на ній розміщено. Окрім того, відмова у державній реєстрації прав на Квартиру здійснена не у відповідності до положень ст. 24 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (№ 1952-IV від 01.07.2004, далі - Закон).

Стаття 161 КАС України встановлює, що під час прийняття постанови суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

У відповідності до положень частини 1 статті 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно положень статті 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з такого.

06.05.2015 представником позивача було подано заяву про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень за реєстраційним номером 11276372 щодо проведення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до картки прийому заяви №21118915 вбачається, що заявником було подано наступні документи: Копії паспортів; Копії ідентифікаційних номерів; Копія довіреності; Довідка від 30.05.2013; Кооперативна угода від 13.03.2013; Акт приймання-передачі нерухомого майна від 20.03.2014; Додаткова угода від 30.05.2013; Технічний паспорт.

У документах системної папки, поданих Обслуговуючого кооперативу «Власна квартира 1», міститься Декларація про готовність об'єкта до експлуатації від 09.12.2013 №КВ23, видана Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві щодо будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1, згідно з якою в експлуатацію було здано чотирьохповерховий житловий будинок в якому є 30 квартир.

Проте, у системній папці також міститься витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 02.09.2014 №НВ-014, виданий Головним управлінням Держземагенства у м. Києві щодо земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 (місце розташування: АДРЕСА_1), відповідно до якого цільове призначення вказаної земельної ділянки - для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва.

Відповідно до пункту 2.1 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №127 від 24.05.2001, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 за №582/5773, багатоквартирний житловий будинок - це житловий будинок, до складу якого входить більше ніж одна квартира.

Згідно п.1. ч.2 ст. 9 Закону державний реєстратор встановлює, зокрема, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону встановлено вичерпний перелік підстав для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень, зокрема, подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують (п.4. ч. 1 ст. 24 Закону).

Як випливає зі змісту Оскаржуваного рішення, воно мотивоване тим, що документи, подані для проведення державної реєстрації прав не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав і поданих документам, що їх посвідчують.

З вказаним висновком погоджується і суд, оскільки у витязі з Державного земельного кадастру №НВ-014 від 02.09.2014 року зазначено цільове призначення земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1, місце розташування: АДРЕСА_1) - для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва. Проте, згідно поданих документів введено в експлуатацію Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві чотирьохповерховий житловий будинок в якому наявні 30 квартир. Відтак, такий будинок є багатоквартирним житловим будинком, а земельна ділянка на якій він розташований використовується саме для індивідуального будівництва. Наявність такої розбіжності в поданих документах зумовлює підстави, передбачені п.4. ч. 1 ст. 24 Закону для прийняття відповідачем Оскаржуваного рішення.

Згідно частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач в силу положень частини 2 статті 71 КАС України спростував покликання позивача і довів відповідність оскаржуваних рішень вимогам ч.3. ст..2 КАС України.

Позивач в силу положень ч.1 ст.71 КАС України повинен довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, проте всупереч вказаній нормі не довів суду належними доказами наявність обставин, що обґрунтовують його позовні вимоги.

Інші доводи і заперечення сторін не спростовують встановленого вище судом.

Оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають, то судові витрати позивача не відшкодовуються.

Керуючись ст.. 9, 71, 159, 163 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.. 254 КАС України. Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги в порядку і строки, встановлені ст..186 КАС України.

Суддя О.В. Кротюк