Справа № 802/2641/15-а
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2015-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/2641/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Альчук М.П.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

22 жовтня 2015 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.,

суддів: Ватаманюка Р.В., Мельник-Томенко Ж. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 17 вересня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Апеляційного суду Вінницької області про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

13.08.2015 року ОСОБА_2 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до апеляційного суду Вінницької області про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 17.09.2015 року позовну заяву залишено без розгляду.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, ухвалу суду першої інстанції - скасувати, а справу направити для продовження розгляду, виходячи з наступного.

Встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи наступне.

Головою апеляційного суду Вінницької області прийнято накази від 14.04.2015 року №22/2-07к "Про встановлення щомісячної доплати за вислугу років суддям апеляційного суду Вінницької області" та № 21/2-07к "Про здійснення підрахунку стажу суддів апеляційного суду Вінницької області".

Під час зборів суддів апеляційного суду Вінницької області 16.04.2015 року, на яких був присутній ОСОБА_2, головою суду було повідомлено про внесені зміни до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", на виконання якого видано оскаржувані накази.

Так, наслідком прийняття оскаржуваних наказів від 14.04.2015 року №22/2-07к та №21/2-07к є зменшення стажу роботи позивача та відповідно зменшення розміру щомісячної доплати за вислугу років, передбачену Законом України "Про судоустрій і статус суддів", що стало підставою для звернення до суду із цим позовом.

Суд першої інстанції, залишаючи без розгляду заявлений позов, виходив з того, що позивачем пропущено місячний строк, встановлений частиною 3 статті 99 КАС України, звернення до суду з адміністративним позовом щодо проходження громадянами публічної служби, оскільки підстави, які дають право останньому на звернення до суду були відомі ОСОБА_2 задовго ніж за місяць.

Позивач, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, оскаржив його до апеляційного суду.

Відповідно до частини 1 статті 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судова колегія не погоджується із рішенням суду першої інстанції, з врахуванням наступного.

Згідно статті 159 КАС України судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Всупереч вищенаведеній нормі закону висновки суду першої інстанції зроблені без повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, до того ж не ґрунтуються на законі.

Пунктом 2 частини 2 статті 17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Згідно частини 1 статті 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

За змістом частини 2 цієї статті для звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав, свобод чи інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 вказаної статті передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Пропущення строку звернення до адміністративного суду відповідно до статті 100 цього Кодексу є підставою для залишення адміністративного позову без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Частиною 2 статті 233 КЗпП України передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Конституційний Суд України у Рішенні від 15.10.2013 року №8-рп/2013 роз'яснив, що положення частини 2 статті 233 КЗпП України у системному зв'язку з положеннями статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 року №108/95-ВР зі змінами, необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Проте, суд першої інстанції зазначених роз'яснень не врахував, та прийшов до помилкового висновку, що дія частини 2 статті 233 КЗпП України на вказані правовідносини не поширюється, оскільки вона регулює відносини з приводу неодержання частини заробітної плати, яка нарахована, але не виплачена.

Крім того, судом першої інстанції не враховано правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 16.11.2013 року у справі №21-389а13, що перебування особи на державній службі є однією із форм реалізації закріпленого у статті 43 Конституції України права на працю, тому посилання на статтю 233 КЗпП України як таку, що врегульовує строки звернення до суду, ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права. Разом з тим, виходячи зі змісту статті 99 КАС України строк звернення до суду з позовом як різновид строку позовної давності та наслідки його пропущення, встановлені частиною 1 статті 100 КАС України, могли застосовуватися судами лише у випадку, коли мало місце порушення прав, свобод та інтересів особи.

В порушення вимог статей 79, 86, 159 КАС України суд першої інстанції, відхиляючи доводи представника позивача щодо необхідності розглянути справу по суті, не мотивував у судовому рішенні чому відхилив ці доводи та не розглянув спір по суті.

Крім того, судом першої інстанції зазначено, що при прийняття спірних наказів позивачу стало відомо 16.04.2015 року під час зборів суддів апеляційного суду Вінницької області, про які ОСОБА_2 був повідомлений особисто, що підтверджується особистим підписом позивача в списку суддів апеляційного суду Вінницької області, повідомлених про збори суддів, призначені на 16.04.2015 року, а тому саме з цього дня має обчислюватись місячний строк звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.

У частині 3 статті 32 КЗпП України міститься положення про те, що у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Зазначене також кореспондується із вимогами статті 103 КЗпП України, відповідно до яких про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни.

Так, відповідно до абзацу 2 пункту 12 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24.12.1999 року №13, оскільки при зміні систем та розмірів оплати праці у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці (ч. 3 ст. 32 КЗпП), введенні нових або зміні діючих умов оплати праці у бік погіршення (ст. 103 КЗпП) роботодавець повинен повідомити про це працівника не пізніше ніж за два місяці до їх запровадження, порушення цього строку може бути підставою для задоволення вимог працівника про оплату праці згідно з попередніми умовами за період, на який було скорочено зазначений строк попередження.

Як вбачається зі спірних наказів від 14.04.2015 року №22/2-07к та №21/2-07 перерахунок стажу роботи позивача та встановлення розміру щомісячної доплати за вислугу років запроваджено з 01.04.2015 року. (а.с. 13, 15)

Разом з цим, в порушення частини 3 статті 32, 103 КЗпП України позивача особисто повідомлено про зміну умов оплати праці лише 01.04.2015 року.

Так, відповідно до протоколу зборів суддів від 16.04.2015 року питаннями, які були включені до порядку денного були:

1. Розгляд заяв заступників голови суду про дострокове припинення повноважень.

2. Про обрання заступників голови Апеляційного суду Вінницької області.

3. Інші питання, які виникають в діяльності суду.

Так, в розрізі третього питання було повідомлено присутніх на зборах про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", на виконання яких головою суду видано відповідний наказ.

За таких умов, апеляційний суд приходить до висновку, що до позивача зміст прийнятих 16.04.2015 року оскаржуваних наказів доведено не було, із ними особисто ознайомлений він не був, а лише в числі інших осіб, присутніх на зборах, був повідомлений про їх фактичне прийняття.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що в порушення зазначених нормативних положень позивач, як працівник, істотні умови праці якого змінені у зв'язку зі змінами у Законі України "Про судоустрій і статус суддів", за два місяці до 01.04.2015 року персонально попереджений не був та зі змістом спірних наказів персонально не ознайомлювався.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку про передчасність висновків суду першої інстанції щодо пропущення позивачем строку для звернення до адміністративного суду та залишення позовної заяви без розгляду.

За таких обставин, у відповідності вимог статті 204 КАС України колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду І інстанції та постановлення нової ухвали з направленням справи до суду І інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 199, 204, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 17 вересня 2015 року скасувати.

Справу направити до Вінницького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Ватаманюк Р.В.

ОСОБА_3