Справа № 2а-411/09
Суддя: Попко Я.С.
Дата ухвалення: 2010-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2010 р. Справа № 16574/10

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді Попка Я.С.

Суддів Онишкевича Т.В. , Сапіги В.П.

при секретарі судового засідання Стецків І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Рожнятівському районі Івано-Франківської області на постанову Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 22 грудня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Рожнятівському районі Івано-Франківської області про перерахунок пенсії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2009 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Рожнятівському районі Івано-Франківської області, в якому просить визнати дії відповідача неправомірними та зобовязати його провести перерахунок пенсії: згідно п. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 8-ми мінімальних пенсій за віком за ІІІ кв. 2008 року, що буде складати 3856,00 грн.; п.1 ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком за ІІІ кв. 2008 року, що буде складати 361,50 грн. та встановити, що державна пенсія ОСОБА_2М . як особі, віднесеній до І категорії, інваліда ІІ групи за ІІІ кв. 2008 року становила 3856,00 грн.; додаткова пенсія ОСОБА_2 за ІІІ кв. 2008 року становила 361,50 грн., що разом складає 4217,50 грн. Зобовязати відповідача провести перерахунок пенсії у звязку з втратою годувальника і компенсації за втрату годувальника і виплачувати їй у розмірі 2349,75 грн. щомісяця із дня смерті ОСОБА_2, а виплату пенсії в подальшому виплачувати згідно діючого чинного законодавства України на момент виплат і ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач, зазначає, що її чоловік ОСОБА_2 був учасником ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС 1-ої категорії, інвалідом 2-ої групи та помер 05.09.2008 року. Пенсія йому виплачувалась із порушенням вимог норм ст. 54 п. 4 і ст. 50 п. 1 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі ОСОБА_3 796-ІІ), оскільки її розмір повинен становити не менше 8-ми мінімальних пенсій за віком. Мінімальна пенсія за віком за період із 01.07.08 року по 30.09.08 року становила 482,00 грн. Таким чином, розмір пенсії

___________________________________________________________________________________________Головуючий у І інстанції ОСОБА_4 ряд. ст. зв. № 2.19.4 Суддя-доповідач ОСОБА_5 Справа № 2а-411/09/0913 Справа №16574/10/9104.doc

повинен бути 3856,00 грн. Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю особам віднесеним до 1-ої категорії, інвалідам 2 групи згідно ст. 50 п. 1 Закону 796-ІІ, призначається у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком. Розмір мінімальної пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. До осіб, які втратили працездатність, відносяться особи, які досягди встановленого законом пенсійного віку, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, та непрацюючі особи, визнані інвалідами в установленому порядку. Посилається на те, що після смерті ОСОБА_2 їй, як дружині померлого, повинна була бути призначена пенсія в розмірі 50% від його пенсії, тому що на момент його смерті вона вважалась пенсіонером по віку. Однак на письмові звернення до відповідача вона отримала відмову у здійсненні перерахунку пенсії. Позивач вважаю таку відмову відповідача неправомірною, а тому просить позов задовольнити.

Постановою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 22 грудня 2009 року позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Рожнятівському районі та зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Рожнятівському районі Івано-Франківської області провести перерахунок пенсії ОСОБА_2 за третій квартал 2008 року. Встановлено, що державна пенсія ОСОБА_2, як учасника ліквідації аварії ЧАЕС 1-ї категорії, становила 4217,50 грн. Зобовязано управління Пенсійного фонду України в Рожнятівському районі Івано-Франківської області провести перерахунок ОСОБА_1 як дружині, яка втратила чоловіка годувальника ОСОБА_2 щомісячну пенсію, яку виплачувати їй, в розмірі 50% від його пенсії та 50% щомісячної компенсації за втрату годувальника, а всього 2349,75 грн. з дня смерті годувальника, тобто з 5 вересня 2008 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 був учасником ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інвалідом 2-ої групи та помер 05.09.2008 року. Позивачці, як дружині померлого, слід виплачувати 50% його пенсії відповідно до вимог ст. 52 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі ОСОБА_3 № 796-XII).

Відповідачем управлінням Пенсійного фонду України в Рожнятівському районі Івано-Франківської області неправомірно та всупереч зазначеному Закону № 796-XII відмовлено в перахунку пенсії позивача. З урахуванням загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами, при розрахунку державної та додаткової пенсії позивача підлягає застосуванню розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлений законом про Державний бюджет України на відповідний рік, на підставі якого і має визначатися мінімальний розмір пенсії за віком.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, вважаючи її такою, що винесена з порушенням норм матеріального права, відповідач оскаржив її, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 22 грудня 2009 року та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт зазначає, що механізму призначення пенсії у разі втрати годувальника в мінімальному розмірі Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не передбачено, як не передбачено мінімального розміру пенсії у разі втрати годувальника. ОСОБА_3 регулює тільки призначення пенсій у разі втрати годувальника у розмірі відшкодування фактичних збитків. Також, судом неправомірно встановлено розміри пенсій ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у разі втрати годувальника.

Крім того, судом першої інстанції безпідставно застосовано ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» при обчисленні розмірів пенсії ОСОБА_2 відповідно до Закону України «Про статус соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що є неприпустимим порушенням, оскільки згідно з частиною 3 цього Закону мінімальний розмір пенсії за віком застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню підлягає частково з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти дише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції лише частково відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоровя, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Безспірно встановлено, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебувала з 19.08.2002 року в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, який 5 вересня 2008 року помер. Реєстрацію одруження між позивачкою та ОСОБА_2 підтверджено копією свідоцтва про одруження, а факт смерті ОСОБА_2 підтверджено копією свідоцтва про його смерть, навними в матеріалах справи.

Померлий ОСОБА_2 мав статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується копією посвідчення серії А №127958 від 19.09.2007 року, виданим Івано-Франківською обласною державною адміністрацією, та згідно із довідкою МСЕК № 202542 визнаний інвалідом ІІ групи внаслідок захворювання, повязаного з виконанням робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Положеннями статті 14 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» його віднесено до І-ої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно з частиною четвертою статті 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в усіх випадках розмір пенсій для інвалідів II групи, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 8-ми мінімальних пенсій за віком, а щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, встановлюється у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком.

В силу ст. 52 Закону України № 796-ХІІ щомісячна компенсація в разі втрати

годувальника призначається: на кожного непрацездатного члена сім'ї, який був на його

утриманні, в розмірі 50% мінімальної пенсії та віком незалежно від пенсії, передбаченої законодавством України. Право на щомісячну компенсацію в разі втрати годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи мають непрацездатні члени сім'ї годувальника, які були, на його утриманні. При цьому дітям щомісячна компенсація призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. Члени сім'ї, які вважаються непрацездатними і утриманцями, визначаються відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім'ї 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім'ї 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст. 8 КАС України адміністративний суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права. У своєму рішенні у справі «Кечко проти України» від 08.11.2005 року Європейський Суд з прав людини звертає увагу на те, що у межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з бюджету. Держава може вводити, припиняти або закінчувати виплату цих надбавок. Проте, якщо правове положення, що діє, передбачає виплату певних надбавок, і дотримані всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в цих виплатах, поки відповідне положення є таким, що діє (п. 23). Одночасно Європейський Суд з прав людини не прийняв аргумент уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність засобів як на причину невиконання своїх зобовязань (п. 26).

Пленум Верховного Суду України у п. 5 постанови № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» звернув увагу на те, що судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону.

Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобовязаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Крім того, згідно із положеннями ч.4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

З урахуванням наведеного та виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що при визначенні розміру пенсій позивачеві застосуванню підлягають частина перша статті 50 та частина четверта статті 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

У вказаному Законі викладено основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоровя. Пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень. Отже, звуження підзаконним актом змісту та обсягу права, наданого Законом № 796-XII, є неправомірним і безпідставним.

Колегія суддів визнає безпідставним покликання відповідача на ч.5 ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою передбачено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначається Кабінетом Міністрів України, оскільки надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених цим же Законом. Тобто, Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень цього Закону, а також інших законів, якими встановлено розміри мінімальної пенсії за віком.

Зі статей 50 та 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» випливає, що під час визначення розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що положення частини третьої статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, не слід брати до уваги, оскільки наявність такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання пенсії і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено статтями 50 та 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до частини третьої статті 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка набрала чинності 31 жовтня 2006 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій, та розмір щомісячної компенсації сімям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка носить імперативний характер, на переконання колегії суддів свідчить, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, і цей перерахунок здійснюється з дня встановлення такого мінімуму.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсій за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму. Оскільки позивачеві слід визначати пенсію, виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то в разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачеві повинен проводитись, виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання про підставність позовних вимог ОСОБА_1 щодо нарахування та виплати пенсії у звязку з втратою годувальника у розмірі 50% від основної пенсії ОСОБА_2, що повинна становити не менше 8-ми мінімальних пенсій за віком.

Що стосується позовної вимоги щодо зобов'язання відповідача виплачувати їй пенсію в подальшому згідно чинного законодавства, то колегія суддів зазначає, що вона не підлягає до задоволення, оскільки неможливо передбачити порушення відповідачем прав позивача в майбутньому.

З огляду на положення ст.ст. 21, 105, 162 КАС України адміністративний позов може містити вимоги щодо визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності відповідача, зобовязання вчинити певні дії, відшкодувати шкоду, заподіяну незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю. Встановивши, що відповідач у справі порушив норми права, які регулюють спірні правовідносини, адміністративний суд повинен визнати такі дії протиправними і зобовязати відповідача провести нарахування та виплату належних позивачу сум відповідно до закону, а не ухвалювати рішення про стягнення чи виплату їх конкретних розмірів.

Відповідно до ст. 201 КАС України підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст. 195, 196, 198, п. 1. ч.1 ст. 201, ст.ст. 205, 207, 254 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Рожнятівському районі Івано-Франківської області задовольнити частково.

Постанову Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 22 грудня 2009 року у справі №2а-411/09 змінити, виклавши її резолютивну частину в наступній редакції:

Визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Рожнятівському районі Івано-Франківської області щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_1 пенсії у звязку із втратою годувальника ОСОБА_2 з 6 вересня 2008 року.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Рожнятівському районі Івано-Франківської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсію у звязку з втратою годувальника відповідно до вимог ст. 37 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та ст.ст. 50,54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 50% від основної пенсії ОСОБА_2, що повинна становити не менше 8-ми мінімальних пенсій за віком, що визначається відповідно до ч. 1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Рожнятівському районі Івано-Франківської області здійснити нарахування і виплату ОСОБА_1 з 6 вересня 2008 року щомісячну компенсацію за втрату годувальника в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 52 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена у порядку цивільного судочинства шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Попко Я.С.

Судді Онишкевич Т.В. , Сапіга В.П.

Постанова виготовлена та підписана у повному обсязі 21.06.2010 року.