Справа № 2а-117/09
Суддя: Заверуха О.Б.
Дата ухвалення: 2010-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2010 р. Справа № 78895/09

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Любашевського В.П., Ніколіна В.В.,

при секретарі судового засідання Балич М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на постанову Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 27 липня 2009 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій щодо відмови у перерахунку пенсії та зобовязання провести перерахунок, -

ВСТАНОВИЛА :

У квітні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії по інвалідності з 1 січня 2007 року по квітень 2009 року згідно ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, зобовязання провести перерахунок призначеної пенсії за період з 1 січня 2007 року по квітень 2009 року та стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області в його користь невиплачену пенсію в розмірі 73926,17 грн.

Постановою Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 27 липня 2009 року позов задоволено частково. Визнано неправомірною відмову Управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області в проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 у відповідності до вимог ст.ст. 49, 50, 54, 67, 71 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, що становить прожитковий мінімум для непрацездатних. Зобовязано Управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області провести відповідний перерахунок згідно ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком починаючи з 01.01.2007 року по квітень 2009 року, виплатити ОСОБА_1 недоотриману суму пенсії за цей період та виплачувати пенсію виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком. В решті позову відмовити.

Вказана постанова мотивована тим, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії, визнаний інвалідом 2 групи внаслідок захворювання, повязаного з участю у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»особам, віднесеним до І категорії, що визнані інвалідами 2 групи призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 75 % від мінімальної пенсії за віком. Згідно із вимогами ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»пенсія особам, віднесеним до І категорії, які є інвалідами 2 групи внаслідок ліквідації Чорнобильської катастрофи, не повинна бути нижчою 8 мінімальних пенсій за віком. Вважає, що позивач не пропустив строк звернення до адміністративного суду з огляду на ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Не погоджуючись з прийнятою постановою, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду в якій просить скасувати оскаржувану постанову і прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема зазначає, що виплачуючи позивачу пенсію Управління діяло у спосіб, визначений законодавством та у межах своїх повноважень. Крім цього, зазначає, що приймаючи оскаржувану постанову суд першої інстанції не взяв до уваги те, що позивач отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Підстави для проведення перерахунку пенсії по-інвалідності відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»відсутні, оскільки пенсія за заявою особи може бути призначена одна за її вибором і позивач звернувся з заявою про призначення пенсії саме за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Крім цього, судом першої інстанції не було взято до уваги клопотання управління про застосування ст.ст. 99, 100 КАС України з огляду на те, що позивач звернувся до суду з пропуском строку звернення до адміністративного суду.

Позивач та його представник в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечили, просили постанову суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, в обґрунтування її мотивів покликався на обставини, які в ній викладені, просив апеляційну скаргу задовольнити.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, пояснення позивача, його представника та представника відповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Як безспірно встановлено, позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням робіт із ліквідації наслідків аварії, його визнано інвалідом 2 групи. Положеннями статті 14 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»його віднесено до І категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

В процесі апеляційного розгляду також встановлено, що згідно пенсійної справи № 7675 на підставі заяви про призначення пенсії по інвалідності від 18.07.1994 року позивачу призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Відповідно до заяви від 14.05.2002 року ОСОБА_1 припинено виплату пенсії військовослужбовця відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та деяких інших осіб»та за заявою позивача переведено на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»за місцем фактичного проживання до управління Пенсійного фонду України в Снятинському районі. Однак, згідно поданої позивачем заяви від 23.02.2005 року ОСОБА_1 переведено на пенсію по інвалідності відповідно до ст. 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших громадян», яка виплачується по даний час.

Відповідно до частини першої статті 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами 2 групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що позивач має право на призначення щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення вказаного спору, крім того, це право гарантується Конституцією України (частина друга статті 46 Конституції України).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Таким чином, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при визначенні розміру додаткової пенсії позивачеві, застосуванню підлягає частина перша статті 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постанови Кабінету Міністрів України № 1293 від 27 грудня 2005 року «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету», № 530 від 28.05.2008 року та № 654 від 16.07.2008 року, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

Зі статті 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»випливає, що під час визначення розміру щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, за основу її нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що положення частини третьої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, не слід брати до уваги, оскільки наявність такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено статтею 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до частини третьої статті 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка набрала чинності 31 жовтня 2006 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій, та розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка носить імперативний характер, на переконання колегії суддів свідчить, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, і цей перерахунок здійснюється з дня встановлення такого мінімуму.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»мінімальний розмір пенсій за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму. Оскільки позивачеві слід визначати додаткову пенсію, виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то в разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачеві повинен проводитись, виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

Тому, відмова відповідача у проведенні перерахунку додаткової пенсії у разі встановлення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом є протиправною.

Поряд з цим, колегія суддів апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Приймаючи оскаржувану постанову суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що позивач має право на призначення та виплату пенсії в розмірі, не нижчому 8 мінімальних пенсій за віком, та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

В той же час, судом безпідставно не було враховано, що згідно пенсійної справи № 7675 на підставі заяви про призначення пенсії по інвалідності від 18.07.1994 року позивачу призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Відповідно до заяви від 14.05.2002 року ОСОБА_1 припинено виплату пенсії військовослужбовця відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та деяких інших осіб»та за заявою позивача переведено на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»за місцем фактичного проживання до управління Пенсійного фонду України в Снятинському районі. Однак, згідно поданої позивачем заяви від 23.02.2005 року ОСОБА_1 переведено на пенсію по інвалідності відповідно до ст. 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших громадян», яка виплачується по даний час.

Законами України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»«Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших громадян»закріплено норми згідно яких пенсіонер, який має право на декілька видів державної пенсії за власним бажанням вибирає виключно один вид державної пенсії.

Згідно статті 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб»військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.

Згідно статті 10 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у звязку з втратою годувальника) призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Статтею 59 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»визначено, що військовослужбовцям пенсії по інвалідності, а членам їх сімей пенсії у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи за їх бажанням можуть призначатися на умовах і порядку, визначених законодавством України для осіб, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при виконання обовязків військової служби (службових обовязків) або відповідно до статті 54 цього Закону.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що позивач має право на перерахунок пенсії відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»є помилковим.

Крім цього, перерахунок додаткової пенсії у 2008 році слід проводити за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, оскільки у квітні 2008 року діяли положення п.28 розд.ІІ «Внесення змін до деяких законодавчих актів України»Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік»та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», згідно яких мінімальний розмір пенсії з 01.01.2008 року для учасників ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у 1986 році, інвалідів ЧАЕС 2 групи складав 940 грн.(200 відстотків від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність), додаткова пенсія інваліду 2-ї групи 94 грн. (20 відсотків від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність).

І лише рішенням Конституційного Суду України № 10-рп від 22 травня 2008 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення п. 28 розд. ІІ «Внесення змін до деяких законодавчих актів України»Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік»та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», а тому в 2008 році лише з моменту винесення рішення Конституційним Судом України, а саме з 22.05.2008 року, додаткова пенсія підлягає перерахунку у відповідності до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Крім цього, посилання відповідача на пропущення позивачем строку звернення до адміністративного суду, який передбачений ч.2 ст. 99 КАС України, колегія суддів вважає обґрунтованими з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

У звязку з тим, що додаткова пенсія позивачу у розмірі, визначеному ст. 50 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»не нараховувалось відповідачем, колегія суддів вважає, що в даному випадку слід застосовувати річний строк звернення до адміністративного суду відповідно до ст. 99 КАС України, оскільки іншими нормативно-правовими актами не визначено строк звернення до суду за не нарахованими пенсіями, відтак, посилання суду першої інстанції на ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення»є помилковим, оскільки вона регламентує строки звернення до суду щодо нарахованих сум пенсій.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, а саме дії відповідача щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової щомісячної пенсії за шкоду заподіяну здоровю слід визнати протиправними та зобовязати Головне управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком за період з 22.05.2008 року по 30.04.2009 року.

У задоволенні позовних вимог за період з 1 січня 2007 року по 24 квітня 2008 року слід відмовити у звязку з пропуском строку звернення до адміністративного суду позивачем, за період з 24 квітня 2008 року по 22 травня 2008 року відмовити у звязку з дією положення п.28 розд.ІІ «Внесення змін до деяких законодавчих актів України»Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік»та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Колегія суддів, з огляду на зазначене вище вважає, суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, не правильно встановив обставини справи, його висновки не відповідають обставинам справи, має місце порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому наявні підстави для скасування постанови суду першої інстанції.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. 195, ст. 196, п.3 ч.1 ст. 198, п.п. 1, 3, 4 ст. 202, ч.2 ст. 205, ст. 207, ст. 254 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного Управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області задовольнити частково.

Постанову Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 27 липня 2009 року в справі № 2а-117/09 скасувати та прийняти нову, якою позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку додаткової пенсії у відповідності до статті 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»за період з 22 травня 2008 року по 30 квітня 2009 року.

Зобовязати Головне Управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 недоплаченої суми додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю за період з 22 травня 2008 року по 30 квітня 2009 року у відповідності до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком згідно із вимогами статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили негайно після проголошення. Постанова може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з часу набрання нею законної сили, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі прийняття постанови в порядку ч.3 ст. 160 КАС України, протягом того ж строку з часу складення такої в повному обсязі.

Головуючий : Судді : ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4