Справа № 804/4893/15
Суддя: Дадим Ю.М.
Дата ухвалення: 2015-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

27 жовтня 2015 рокусправа № 804/4893/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дадим Ю.М.

суддів: Уханенка С.А. Богданенка І.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Крафт»

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2015 року у справі № 804/9864/15

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Крафт»

до: Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області

про: визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2013 року у задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Крафт" до Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовлено.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Крафт", не погодившись з вказаною постановою суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржувану постанову та винести нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах оскарження та доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі наказу ДПІ від 18.07.2014 р. №867 проведенодокументальну позапланову невиїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Крафт» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість щодо придбання товарів при фінансово-господарських відносинах з ТОВ «Інтер-Запоріжжя» за березень 2014 року та відображення в господарських операціях або їх подальшої реалізації.

За результатами перевірки 23.07.2014 року складений акт №м3233/106/04-03-22-03/32697919.

В акті перевірки зроблені висновки про порушення ТОВ "Крафт": пункту 180.1 статті 180, пункту 185.1 статті 185, пункту 186.1 статті 186, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, а саме завищено податковий кредит за березень 2014 року на суму 483333,33 грн.

На підставі вказаного акту перевірки, Дніпродзержинською об'єднаною державною податковою інспекцією було винесено 07.08.2014 року було прийняте податкове повідомлення-рішення №.

В обґрунтування висновків акту перевірки перевіряючим було зазначено, що перевіркою не підтверджено реальність здійснення господарських відносин між Товариством з обмеженою відповідальністю "Крафт" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтер-Запоріжжя".

Правомірність та обґрунтованість податкового повідомлення-рішення, прийнятого на підставі акту перевірки, є предметом спору, переданого на вирішення суду.

Дослідивши дані обставини справи та правовідносини, що їм відповідають, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України (далі - ПК України) для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року №996-XIV (далі - Закон України №996-XIV) передбачено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Враховуючи викладене, для підтвердження даних податкового обліку необхідно брати до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Відповідно до ст. 1 Закону України №996-XIV господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Варто також відзначити, що у відповідності до положень п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) в необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного фінансового лізингу.

Згідно із п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України визначається, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що наведеними нормами матеріального права визначено підстави для формування платником податків податкового кредиту з податку на додану вартість і до таких підстав віднесено: наявність господарської операції, сплата податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг), факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними, використання придбаних товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивач у перевіряємому періоді мав взаємовідносини з ТОВ «Інтер-Запоріжжя».

Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 27.03.2014 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтер-Запоріжжя" був укладений договір № 81, який передбачав постачання сої українського походження врожаю 2014 року.

На виконання умов договору 28.03.2014 року була проведена передплата в сумі 3 млн. грн., на суму передплати були отримані податкові накладні № 402 та 403, які були включені до реєстру отриманих накладних, а сума ПДВ відображена у складі податкового кредиту в декларації з ПДВ за березень 2014 року.

Позивачем на підтвердження правомірності включення до складу податкового кредиту з ПДВ за березень 2014 року суми 483333,33 грн. надані: копія договору купівлі-продажу від 27.03.2014 року № 81; копії платіжних доручень від 28.03.2014 року № 274, 275, 276, 1688, 58, 218; копії податкових накладних від 28.03.2014 року № 402, 403; витяг з реєстру отриманих податкових накладних за березень 2014 року; копія декларації з ПДВ за березень 2014 року.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо хибних висновків позивача, на думку якого підставою для нарахування податкового кредиту став саме факт перерахування коштів за цей товар, а не сама поставка товару.

Дійсно, така позиція є помилковою, адже згідно умов договору від 27.03.2014 року № 81 Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтер-Запоріжжя" повинно було поставити товар до 31.10.2014 року, а в разі неможливості виконання взятих на себе зобов'язань повинно було поверну передплату в розмірі отриманому від покупця не пізніше 31.12.2014 року.

У разі якщо після передплати операція з постачання товарів фактично не відбувається та раніше перераховані кошти не зараховуються в рахунок оплати інших товарів, які були або будуть поставлені/надані, об'єкт оподаткування податком на додану вартість у постачальника-виконавця за такою операцією відсутній.

Як вбачається з матеріалів справи станом на 22.04.2015 року не відбулось поставки товару за договором чи повернення коштів позивачу.

Виходячи з вищевикладеного, операції з придбання від Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-Запоріжжя" та в подальшому нібито реалізованого товару на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАФТ" не містять у суті своїх розумних економічних або інших причин (ділової мети) систематичного придбання та продажу товарів навіть, які не співпадають та не спричиняють реального настання правових наслідків.

Проаналізувавши вищевикладені обставини справи та правовідносини, що їм відповідають та оцінивши докази надані сторонами по справі у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що податкове повідомлення-рішення № від 07.08.2014 року прийняте Дніпродзержинською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Дніпропетровській області відповідає п.п. 1,3 ч. 3 ст. 2 КАС України, оскільки винесене відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений законодавством.

Посилання позивача на додаткову угоду №1 від 23.12.2015 року, яка була надана до апеляційної скарги є безпідставною. Оскільки даний доказ в суд першої інстанції не надавався, і позивач не обґрунтував свою позицію щодо його ненадання до суду першої інстанції.

Отже, колегія суддів зазначає, що в межах апеляційної скарги порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана вірно, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване судове рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст. 206, ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Крафт» - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її постановлення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: Ю.М. Дадим

Суддя: С.А. Уханенко

Суддя: І.Ю. Богданенко