Справа № 419/1759/13-а
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2015-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" жовтня 2015 р. м. Київ К/800/6802/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець Т.Г., Маслій В.І. Зайця В.С.,

розглянувши в письмовому провадженні касаційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Новоайдарської районної державної адміністрації Луганської області

на постанову Новоайдарського районного суду Луганської області від 17 березня

2014 року

та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2015 року

у справі №419/1759/13-а

за позовом ОСОБА_4

до Управління праці та соціального захисту населення Новоайдарської

районної державної адміністрації Луганської області

про визнання дій неправомірними і виплату державної допомоги по догляду за

дитиною до досягнення нею трирічного віку, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до Новоайдарського районного суду Луганської області з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Новоайдарської районної державної адміністрації Луганської області про визнання дій неправомірними і виплату державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Просила поновити пропущений строк для звернення до суду за захистом порушених прав з 11.11.2011 року. Визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови в перерахунку і виплаті допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення неютрирічного віку, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років з 11.11.2011 року по 11.11.2014 року з урахуванням проведених виплат.

Ухвалою Новоайдарського районного суду Луганської області від 05 грудня 2013 року адміністративний позов ОСОБА_4 було залишено без розгляду, у зв'язку з порушенням строків передбачених ст. 99 КАС України.

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2014 року ухвала Новоайдарського районного суду Луганської області від 05 грудня 2013 року в частині залишення без розгляду позовних вимог за період з 11.11.2011 року по 02.06.2013 року - залишено без змін, а в частині позовних вимог за період з 03.06.2013 року - скасовано та справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постановою Новоайдарського районного суду Луганської області від 17 березня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду позов задоволено. Визнано неправомірними дії відповідача щодо відмови в перерахунку і виплаті допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та зобов'язано відповідача здійснити перерахунок та виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 03.06.2013 року по 11.11.2014 року у розмірі, меншому, за встановлений статтею 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням».

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з чим погодився суд апеляційної інстанції виходили з того, що позивач має право наперерахунок та виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі, встановленому статтею 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням».

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, Управління праці та соціального захисту населення Новоайдарської районної державної адміністрації Луганської області звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження, встановленого пунктом 1 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм процесуального права та наданої ними правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Скаржник у своїй касаційній скарзі посилається на те, що при ухваленні рішень судами першої та апеляційної інстанції не вірно застосовано ЗаконУкраїни «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», оскільки, позивач є не застрахованою особою.

На адресу Вищого адміністративного суду України, заперечення на касаційну скаргу від ОСОБА_4 не надходило.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 є матір'ю доньки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В зв»язку із доглядом за малолітньою донькою, ОСОБА_4 перебувала на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Новоайдарської районної державної адміністрації Луганської області з листопада 2011 року та отримує допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі 130 грн. на місяць як не застрахована особа у системі соціального загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Переглядаючи судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку про часткове задоволення касаційної скарги з наступних підстав.

Статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

До 1 січня 2008 року - дати набрання чинності Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року №107-VI - правовідносини щодо виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку регулювалися Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» від 21 листопада 1992 року №2811-ХII, дія якого поширювалася на осіб, не застрахованих у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (стаття 13), і Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» від 18 січня 2001 року №2240-III, який поширював свою дію на застрахованих у зазначеній системі осіб. Розмір допомоги також визначався цими законами. Зокрема, статтею 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» було передбачено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом. Частиною 1 статті 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» було встановлено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Тобто, закон, відповідно до якого повинна бути призначена позивачу допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, її розмір та порядок нарахування, визначається в залежності від статусу позивача у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій виходили з того, що ОСОБА_4, як мати доньки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, має право на виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі, встановленому статтею 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», тобто, як застрахована особа у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Ухвалюючи постанову про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що Управління праці та соціального захисту населення Новоайдарської районної державної адміністрації Луганської області при перерахунку та виплаті допомоги позивачу за період з 03.06.2013 року по 11.11.2014 року мало діяти у відповідності до статті 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням».

Суд апеляційної інстанції погодився з позицією суду першої інстанції, проте, в мотивувальній частині свого рішення послався на статтю 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», в редакції, що діяла до 01.01.2008 року.

Дана стаття встановлює, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надавалася особам, які не застраховані в системізагальнообов'язкового державного соціального страхування, у розмірі встановленому законом прожиткового мінімуму дітей віком до 6 років.

Однак, поза увагою судів попередніх інстанцій залишилось те, що згідно довідки від 29 липня 2013 року №1153, виданої Управлінням праці та соціального захисту населення Новоайдарської районної державної адміністрації Луганської області (а.с. 36), ОСОБА_4 отримувала допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку як непрацююча особа.

Крім того, як вбачається з позовної заяви позивач, в обґрунтування своїх вимог посилається на Закон України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», який поширює свою дію на не застрахованих у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування осіб.

Тобто, вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій не з'ясували належним чином статус позивача у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Данний факт впливає на визначення, яким саме із Законів України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» чи «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» слід керуватися при розгляді справи та на правильність вирішення даного спору.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного суду України від 22 квітня 2014 року №21-73а14.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України, підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями чи відхилені ними, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій ухвалі та всебічно, повно й об'єктивно встановити обставини, які підлягають доведенню в судовому процесі відповідно до предмету спору, врахувавши законодавство України.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Новоайдарської районної державної адміністрації Луганської області - задовольнити.

Постанову Новоайдарського районного суду Луганської області від 17 березня 2014 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2015 року - скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_4 до Управління праці та соціального захисту населення Новоайдарської районної державної адміністрації Луганської області про визнання дій неправомірними і виплату державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку - направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: