Справа № 2а-508
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2011-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
Справа № 2а-508
Головуючий у 1-й інстанції: Заполовський В.В.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

іменем України

"22" грудня 2011 р. м. Житомир

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Мацького Є.М.

суддів: Жизневської А.В.

ОСОБА_2,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційні скарги ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Ємільчинському районі Житомирської області та ОСОБА_4 на постанову Ємільчинського районного суду Житомирської області від "22" червня 2011 р. у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Ємільчинському районі Житомирської області про визнання бездіяльності протиправною і зобов'язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Ємільчинського районного суду Житомирської області від 22 червня 2011 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Ємільчинському районі Житомирської області щодо виплати ОСОБА_4 з 1.12.2010 року по 1.06.2011 року соціальної допомоги в розмірі меншому, ніж визначено Законом України „Про соціальний захист дітей війни.

Зобовязано управління Пенсійного фонду в Ємільчинському районі Житомирської області провести перерахунок підвищення до пенсії та виплатити ОСОБА_4 за період з 1.12.2010 року по 1.06.2011 року, надбавку до пенсії відповідно до Закону України „Про соціальний захист дітей війни.

В апеляційній скарзі управління Пенсійного фонду України в Ємільчинському районі Житомирської області просить постанову суду скасувати. Зазначає, що фінансування витрат, повязаних з реалізацією Закону України „Про соціальний захист дітей війни, здійснюється за рахунок Державного бюджету, а кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України, а тому фонд не є належним відповідачем у справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив скасувати постанову суду в частині відмови в задоволенні його позовних вимог за період з 1.05.2008 р. по 30.11.2010 р. та прийняти нову про задоволення його позовних вимог. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не поновив пропущений строк звернення до суду.

Позивач та представник відповідача в засідання суду не з'явились, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення сторонам рекомендованою кореспонденцією судових повісток та копій ухвал суду.

Згідно ч.4 ст.196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

З врахуванням приписів вищевказаних статей, розгляд апеляційної скарги здійснюється судовою колегією в порядку письмового провадження.

Розглянувши справу та перевіривши законність і обгрунтованість постанови суду першої інстанції в межах, передбачених ст. 195 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Ємільчинському районі Житомирської області не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Як було встановлено судом, позивач є дитиною війни в розумінні ст. 1 Закону України Про соціальний захист дітей війни і відповідно до ст. 6 цього ж Закону має право на державну соціальну підтримку у вигляді підвищення до пенсії в розмірі 30 % від мінімальної пенсії за віком.

З матеріалів справи вбачається нарахування та виплата коштів проводилася у розмірах, встановлених п.8 постанови КМ України від 28.05.08р. №530 Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян.

Державні соціальні гарантії дітям війни встановлені Законом України Про соціальний захист дітей війни та не можуть бути обмежені іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 3 ст.22 Конституції України передбачено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсяг існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст.8 КАС України - суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

З огляду на викладене, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про те, що права позивача порушені та підлягають відновленню.

Доводи апеляційної скарги про те, що Пенсійний фонд не може проводити виплату спірних сум, оскільки такі кошти є бюджетними, та їх не вистачає на фінансування видатків, передбачених ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни", а кошти Пенсійного фонду України не включаються до складу Державного бюджету України, є необгрунтованими.

Відповідно до Положення „Про Пенсійний фонд України", затвердженого Указом Президента України №121/2001 від 01.03.2001 року саме на територіальні управління Пенсійного фонду України покладені такі функції і питання фінансування цих видатків не є предметом цього спору.

Вихідним критерієм обрахунку доплати до пенсії дітям війни виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої, згідно ст. 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Будь-яких інших нормативно-правових актів, які б визначали механізм обрахування мінімальної пенсії за віком або встановлювали її розмір, немає. А відтак, положення ч.3 ст. 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" щодо застосування мінімального розміру пенсії за віком, встановленого частиною 1 цієї статті тільки стосовно визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, не є перешкодою для застосування даної величини для обрахування доплат, передбачених ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни", а тому, доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування вище вказаних норм, є безпідставними.

Судом встановлено, що в червні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до відповідача про зобов"язання нарахувати та виплатити соціальну допомогу як дитині війни за період з травня 2008 року по травень 2011 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог з травня 2008 року по листопад 2010 року, суд дійшов висновку про пропуск позивачем строку звернення до суду. Клопотання про поновлення строку звернення до суду задоволено не було.

З таким висновком не погоджується і колегія суддів з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо інше не встановлено, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав.

Колегія суддів встановила, що позивач з 2008 року отримує соціальну допомогу в розмірах, менших, чим це передбачено Законом України " Про соціальний захист дітей війни" і це йому було відомо, внаслідок чого позивачем пропущено строк звернення до суду.

Суд першої інстанції, встановивши,що позивачем пропущений строк звернення до суду, повинен був не відмовляти в задоволенні позовних вимог, а відповідно до вимог ст.100 КАС України залишити в цієї частині позовні вимоги без розгляду. Таким чином, постанова суду в частині відмови в зобовязання управління Пенсійного фонду в Ємільчинському районі Житомирської області провести перерахунок підвищення до пенсії та виплатити ОСОБА_4 за період з травня 2008 року по листопад 2010 року підлягає скасуванню, а позовні вимоги ОСОБА_4 в цієї частині слід залишити без розгляду.

Постанова суду про задоволення позовних вимог за період з листопада 2010 року по травень 2011 року ухвалена з дотриманням вимог матеріального та процесуального права. Підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.197,202,205,206,212 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Ємільчинського районного суду Житомирської області від 22 червня 2011 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання дій ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Ємільчинському районі Житомирської області неправомірними, зобов'язання провести перерахунок та виплату підвищення до пенсії за період з травня 2008 року по листопад 2010 року.

Позовні вимоги в названій частині залишити без розгляду.

Постанову суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 за період з грудня 2010 року по травень 2011 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Ємільчинському районі Житомирської області залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Є.М. Мацький

судді: ОСОБА_5 ОСОБА_2

ОСОБА_1

Роздруковано та надіслано:

1- в справу

2 - позивачу ОСОБА_4 вул. Корольвв 8,смт. Ємільчине,Ємільчинський район, Житомирська область,11201

3- відповідачу ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Ємільчинському районі Житомирської області вул. Леніна, 45,смт. Ємільчине,Ємільчинський район, Житомирська область,11200