Справа № 805/1423/15-а
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2015-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2015 року м. Київ К/800/31294/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Цуркана М.І. (головуючий);
Кравцова О.В.; Мороза В.Ф.,
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Управління Пенсійного фонду України в м. Красноармійську та Красноармійському районі Донецької області до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Красноармійську Донецької області про стягнення заборгованості, що переглядається за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в м. Красноармійську та Красноармійському районі Донецької області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 18 травня 2015 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2015 року,

у с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року Управління Пенсійного фонду України в м. Красноармійську та Красноармійському районі Донецької області (далі - Управління ПФ) звернулося до суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Красноармійську Донецької області (далі - Відділення Фонду) про стягнення заборгованості.

Зазначали, що понесли витрати на виплату пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання за період з 1 жовтня по 31 грудня 2014 року в загальному розмірі 3185,91 грн, а відповідач відмовляється включити зазначені суми до актів звірки витрат та відшкодувати їх.

Посилаючись на статтю 21 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон № 1105-ХІV) просили стягнути вказані витрати.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 18 травня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2015 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з Відділення Фонду витрати на виплату в період з 1 жовтня по 31 грудня 2014 року пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві ОСОБА_4 в сумі 307,44 грн, ОСОБА_5 в сумі 351,57 грн, ОСОБА_6 в сумі 151,77 грн, ОСОБА_7 в сумі 450 грн, пенсії по втраті годувальника ОСОБА_8 в сумі 191,04 грн, пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві ОСОБА_9 в сумі 412,62 грн, а разом - 1864,44 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі Управління ПФ, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права в частині відмови в задоволенні позову, просить оскаржувані рішення в цій частині скасувати, а позов задовольнити.

В іншій частині рішення судів сторонами не оскаржуються.

Заслухавши доповідача, перевіривши оскаржувані рішення судів та матеріали справи в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що Управління ПФ в період з 1 жовтня по 31 грудня 2014 року помісячно складало списки осіб, які отримують пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсію у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. Вищевказані виплати увійшли до актів щомісячної звірки витрат на виплату пенсій по особовим справам потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Разом з тим відділення Фонду вказані суми прийняло до відшкодування не в повному обсязі, про що складено таблиці розбіжностей до інформації про відшкодування Фондом витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Відповідно до таблиць розбіжностей та списків осіб, за якими Фонд не прийняв до відшкодування суми витрат на виплату пенсії особам, які отримали трудове каліцтво в державах СНД за часів СРСР і переїхали на постійне проживання в Україну, в сумі 1384,41 грн, а саме: ОСОБА_4 - 307,44 грн - основний розмір пенсії; ОСОБА_5 - 351,57 грн - основний розмір пенсії; ОСОБА_6 - 275,40 грн, в тому числі 151,77 грн - основний розмір пенсії, 123,63 грн - цільова грошова допомога; ОСОБА_7 - 450 грн - основний розмір пенсії; витрати на виплату пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, в сумі 747,84 грн, а саме: ОСОБА_10 - 447,84 грн, в тому числі 444,33 грн - основний розмір пенсії, 3,51 грн - витрати на доставку пенсії; ОСОБА_11 - 300 грн - основний розмір пенсії; ОСОБА_12 - 450 грн - основний розмір пенсії; ОСОБА_8 - 191,04 грн, в тому числі 190,29 грн - основний розмір пенсії, 0,75 грн - витрати на доставку пенсії; витрати на виплату пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві в сумі 412,62 грн, а саме: ОСОБА_9 - 412,62 грн, в тому числі 409,38 грн - основний розмір пенсії, 3,24 грн - витрати на доставку пенсії.

Без врахування задоволених позовних вимог, доводи касаційної скарги зводяться до незаконності судових рішень в частині відмови у стягненні з Відділення Фонду цільової грошової допомоги ОСОБА_6 в розмірі 123,63 грн; витрат на виплату пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання ОСОБА_10 - 447,84 грн (444,33 грн - основний розмір пенсії, 3,51 грн - витрати на доставку пенсії), ОСОБА_11 - 300 грн основного розміру пенсії, ОСОБА_12 - 450 грн основного розміру пенсії.

Відмовивши в задоволенні цих вимог, суди в виходили з того, що окремі пенсіонери, про відшкодування пенсій яких просив позивач, не досягли на час смерті годувальника пенсійного віку, тобто не були непрацездатними. Також суди зазначили про відсутність у Фонду обов'язку відшкодовувати витрати Управління ПФ на виплату адресної допомоги.

Колегія суддів погоджується з таким висновком судів.

В частині відмови в задоволенні позову про стягнення з Відділення Фонду цільової грошової допомоги ОСОБА_6 в розмірі 123,63 грн, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до статті 6 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) непрацездатні громадяни крім пенсійних виплат із системи пенсійного забезпечення мають право отримувати доплати, надбавки та підвищення до зазначених виплат, додаткову пенсію в порядку та за рахунок коштів, визначених законодавством. У разі якщо сукупність виплат, зазначених у частині першій цієї статті, разом з пенсійними виплатами із системи пенсійного забезпечення та іншими доходами не досягають розміру прожиткового мінімуму, визначеного законом для непрацездатних громадян, такі громадяни мають право на отримання державної соціальної допомоги в порядку, розмірах та за рахунок коштів, визначених законом.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 26 березня 2008 року № 265 «Про деякі питання пенсійного забезпечення громадян» (далі - постанова № 265) установлено, що у разі, коли щомісячний розмір пенсійних виплат, державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства і дітям-інвалідам, особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат, встановлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною) не досягає прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність, таким особам надається щомісячна державна адресна допомога в сумі, що не вистачає до зазначеного прожиткового мінімуму.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2009 року № 198 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин ; далі - постанова № 198) Кабінет Міністрів України з 1 квітня 2009 року встановив підвищення до пенсії, щомісячного довічного грошового утримання, державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам, у розмірі 7,5 гривні, збільшуючи його з 1 липня - до 14,2 гривні, а з 1 жовтня - до 28,4 гривні.

За змістом пункту 4 постанови № 265 та пункту 2 постанови № 198 виплата щомісячної державної адресної допомоги та підвищення до пенсії здійснюється за рахунок коштів, з яких виплачується пенсія або державна соціальна допомога.

Частиною третьою статті 30 та частиною восьмою статті 36 Закону № 1058-IV встановлено, що пенсія по інвалідності від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, а також пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання призначається відповідно до Закону № 1105-ХІV.

Перелік соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом, передбачено статтею 21 Закону № 1105-XIV.

Відповідно до цієї статті Фонд зобов'язаний у встановленому законом порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження здоров'я, в тому числі пенсії по інвалідності від трудового каліцтва або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, у разі настання страхового випадку.

До страхових виплат, передбачених цим Законом, адресна допомога та підвищення до пенсії не включаються.

Пунктом 4 Порядку відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затвердженого постановою правління ПФУ, правління Фонду від 4 березня 2003 року № 5-4/4, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16 травня 2003 року за № 376/7697 (далі - Порядок), передбачено, зокрема, що Фонд зобов'язаний відшкодовувати ПФУ виплачену останнім суму основного розміру пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Аналіз положень постанов № 265 та № 198, якими передбачено надання щомісячної державної адресної допомоги та виплату підвищення до пенсії, дає підстави вважати, що такі виплати не входять до складу розміру пенсії по інвалідності та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Вирішуючи питання, чи здійснюються ці виплати за рахунок коштів Фонду, необхідно враховувати те, що страхування від нещасного випадку є самостійним видом загальнообов'язкового державного соціального страхування, за допомогою якого здійснюється соціальний захист, охорона життя та здоров'я громадян у процесі їх трудової діяльності.

Одним з основних принципів страхування від нещасного випадку є цільове використання коштів, які відповідно до статті 46 Закону № 1105-XIV не формуються за рахунок Державного бюджету України, не включаються до його складу та використовуються виключно за їх прямим призначенням.

Зважаючи на особливості фінансування страхування від нещасного випадку, виключно цільове використання цих коштів та враховуючи те, що адресна допомога та підвищення до пенсії як окремі види соціальної допомоги не входять до складу розміру пенсії по інвалідності та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, Фонд не може нести витрати на виплату державної адресної допомоги та підвищення до пенсії.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 6 червня 2011 року № 21-57а11, від 20 червня 2011 року № 21-59а11 і № 21-118а11, а також від 19 грудня 2011 року № 21-397а11 і колегія суддів бере її до уваги.

Стосовно вимог позивача про стягнення з Відділення Фонду витрат на виплату пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві, то відповідно до частини восьмої статті 36 Закону № 1058-IV пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, призначаються відповідно до Закону № 1105-XIV.

Згідно зі статтею 33 зазначеного Закону у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсій згідно з підпунктом «д» пункту 1 частини першої статті 21 цього Закону) мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті. Такими непрацездатними особами є, серед іншого, жінки, які досягли 55 років, і чоловіки, які досягли 60 років, якщо вони не працюють.

Судами встановлено, що на день смерті годувальника ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не досягли 55-річного віку. Докази на підтвердження того, що вони були непрацездатними та перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, судам не надані, отже в розумінні частини першої статті 33 Закону № 1105-XIV ці особи не належать до категорії осіб, які мають право на одержання щомісячних страхових виплат від Відділення Фонду.

Зважаючи на викладене, суди дійшли вірного висновку, що вимоги Управління ПФ про стягнення з Відділення Фонду витрат на виплату пенсії по втраті годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві, за спірний період ОСОБА_10 в сумі 447,84 грн та ОСОБА_11 в сумі 300 грн, задоволенню не підлягають.

ОСОБА_14 загинув внаслідок нещасного випадку на виробництві, який стався 8 березня 2010 року на дільниці № 5 Вугільної компанії «Шахта «Красноармійська-Західна № 1», смт. Удача, що підтверджується актом про нещасний випадок на виробництві № 34 та свідоцтвом про смерть.

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 3 серпня 2010 року встановлено факт перебування ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_1, на утриманні її вітчима ОСОБА_14, а на Управління ПФ покладено обов'язок призначити ОСОБА_12 пенсію на ОСОБА_13 у зв'язку з втратою годувальника. Факт призначення ОСОБА_12 пенсії по втраті годувальника підтверджується розпорядженням від 25 жовтня 2010 року № 148146.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 15 жовтня 2010 року встановлено факт того, що ОСОБА_12 та ОСОБА_14 до дня його смерті проживали однією сім'єю та вели спільне господарство.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 жовтня 2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 27 січня 2012 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_12 до Відділення Фонду про призначення одноразової допомоги та щомісячних страхових виплат у зв'язку зі смертю годувальника. Під час розгляду вказаної справи судом встановлено, що на день смерті чоловіка ОСОБА_12 знаходилась в трудових відносинах з Територіальним управлінням Державної судової адміністрації у Донецькій області та перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Тобто, ОСОБА_12 отримує пенсію по втраті годувальника на доньку ОСОБА_13 за рішенням суду, проте остання не є донькою годувальника ОСОБА_14, а тому, позовні вимоги Управління ПФ про стягнення з Відділення Фонду витрат на виплату пенсії по втраті годувальника за спірний період ОСОБА_12 в сумі 450 грн не підлягають задоволенню.

Доводи, викладені в касаційній скарзі повторюють зазначені у позові і апеляційній скарзі, були належним чином досліджені та оцінені судами, вони не спростовують та не дають підстав вважати рішення судів такими, що винесені з порушеннями норм процесуального або матеріального права.

За правилами частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Красноармійську та Красноармійському районі Донецької області залишити без задоволення, а постанову Донецького окружного адміністративного суду від 18 травня 2015 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді М.І.Цуркан

О.В.Кравцов

В.Ф.Мороз