Справа № 2а-901/09
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2010-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2010 р. Справа № 87134/09/9104

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді Сапіги В.П.

Суддів Онишкевича Т.В. , Попка Я.С.

при секретарі судового засідання Стецків І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Летичівському районі Хмельницької області на постанову Летичівського районного суду Хмельницької області від 30 жовтня 2009 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Летичівському районі Хмельницької області про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

15.10.2009 року ОСОБА_1 звернулась в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Летичівському районі Хмельницької області про зобов'язання відповідача здійснювати їй виплату щомісячного підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та стягнення на її користь невиплаченої заборгованості за період з 01.01.2006 року по 01.12.2008 року в сумі 3891,90 грн.

Постановою Летичівського районного суду Хмельницької області від 30 жовтня 2009 року позовні вимоги задоволено частково, визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Летичівському районі Хмельницької області щодо здійснення перерахунку пенсії, зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Летичівському районі Хмельницької області провести ОСОБА_1 нарахування та виплату до пенсії за 2007 рік починаючи з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, за 2008 рік з 22 травня 2008 року по 01 грудня 2008 року в розмірі 20 відсотків мінімальної пенсії за віком, як дитині війни, згідно із Законом України «Про соціальний захист дітей війни». В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Управління Пенсійного фонду України в Летичівському районі Хмельницької області оскаржило його в апеляційному порядку вважає постанову суду прийнятою з порушенням норм матеріального права.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що з 01.01.2008 року механізм реалізації положень ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» врегульовано шляхом внесення змін до статті ЗаконуУкраїни «Про державний бюджет України на 2008 рік» та про внесення

змін до деяких законодавчих актів України», згідно з якими дітям війни (крім тих,

на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни,

гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного грошового

утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість

пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для

учасників війни, тобто у розмірі 10 відсотків прожиткового мінімуму для

осіб, які втратили працездатність. У зв'язку з цим управлінням ПФУ в

Летичівському районі позивачу з 01.01.2008 року було перераховано пенсію з

урахуванням цього підвшцення на саме у розмірах : з 01.01.2008 року - 47,00

грн., з 01.04.2008 року-48,10 грн., з 01.07.2008 року - 48,20 грн., з

01.10.2008 року-49,80 грн.

Рішенням Конституційного Суду України 10-рп/2008 від 22.05.2008 р. п.4 розд.2 зазначеного Закону визнаний таким, що є неконституційним. Зупинення законом про Державний бюджет України дії інших законів України щодо надання пільги компенсацій, гарантій, внесення змін до інших законів України встановлення іншого додаткового правового регулювання відносин, ніж передбачено законами України, не відповідає статтям 1, 3, ч.2 ст.6, ч.2 ст.8, ч.2 ст.19, ст.ст.21, 22, п.1 ч.2 ст.92, ст.95 Конституції України. Зазначені зміни, внесені до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» визнані неконституційними і відповідно до ст.73 Закону України «Про Конституційний Суд України» втратили чинність з 22.05.2008 року.

Натомість, Кабінет міністрів України в межах наданих йому законодавством повноважень, видав Постанову № 530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» від 28.05.2008 року. Зокрема п. 8 Постанови зазначає: «Установити, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення проводиться в таких розмірах: з 22 травня 48,1 гривні, з 1 липня - 48,2 грн. та з 1 жовтня - 49,8 гривні.»

Статтею 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» передбачено, що фінансове забезпечення державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Оскільки управління Пенсійного фонду України в Летичівському районі Хмельницької області здійснює свої повноваження по ефективному використанню коштів Пенсійного фонду України, реалізація нормативних приписів і пенсійних програм здійснюється шляхом фінансування пенсійних виплат за рахунок чітко визначених прибутковою частиною бюджету Пенсійного фонду України джерел і відповідно до конкретних напрямів витратної частини бюджету Пенсійного Фонду України, то у відповідності до п.9 Положення «Про Пенсійний фонд України» передбачено вичерпний перелік напрямів використання коштів Пенсійного фонду України, які використовуються виключно за призначенням та вилученню не підлягають.

Крім того апелянт вказує, що Законом України «Про соціальний захист дітей війни», не визначено на законодавчому рівні за рахунок яких коштів і джерел, в якому порядку, яким чином обчислювати вказаний розмір. Тому просить постанову суду першої інстанції скасувати та визнати дії Управління при відмові у призначенні надбавки правомірними.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, колегія суддів, у відповідності до ч.4 ст.196 КАС України, вважає за можливе проводити апеляційний розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 є дитиною війни, а відтак має право на встановлене ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни підвищення до пенсії.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивачки, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що остання має право на підвищення до пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», оскільки рішеннями Конституційного Суду України від 09.07.2007 року №6-рп/2007 та від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 було визнано неконституційними окремі положення Законів України про Державний бюджет України на 2007-2008 роки, якими було зупинено і обмежено право на отримання спірних доплат, а саме зупинено дію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Тобто рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 та від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 мають перспективну дію та преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними та є обов'язковим до виконання на території України, є остаточними і не можуть бути оскаржені.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо нарахування та виплати на користь позивачки невиплаченого підвищення до пенсії з 09.07.2007 року та з 22.05.2008 року, оскільки ч.2 ст.152 Конституції України передбачено, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Що стосується нарахування підвищення до пенсії за 2006 рік, то п.17 ст.77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» зупинено дію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» від 19.01.2006 року, який набрав чинності 02.04.2006 року, п.17 ст.77 виключено. Однак ст. 110 даного Закону встановлено, що пільги дітям війни, передбачені ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» запроваджуються поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної ради України з питань бюджету. Враховуючи те, що Кабінет Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної ради України з питань бюджету не приймав жодних нормативно-правових актів за результатами виконання бюджету у першому півріччі 2006 року, не був визначений порядок проведення таких виплат, а також те, що зазначена норма не була визнана у встановленому порядку неконституційною, отже, підлягала виконанню, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позову в частині виплати позивачці підвищення до пенсії за 2006 рік.

У відповідності до ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що судом першої інстанції не враховано ту обставину, що позивачка пропустила строк звернення до суду, оскільки звернулась з позовом лише 15.10.2009 року, а відповідачем заявлено клопотання про застосування річного строку звернення до суду.

Посилання суду на застосування до спірних правовідносин ст.46 Закон України «Про загальнобов»язкове державне пенсійне страхування» за яким пенсія виплачується за минулий час лише нарахована, на думку колегії суддів є необгрунтованим та зазначає, що оскільки стосовно не нарахованих пенсій ніякими нормативно-правовими актами, крім КАС України, не визначено строк звернення до суду, то під час вирішення спорів, які виникають із вказаних правовідносин слід застосовувати річний строк звернення до суду.

Колегія суддів приходить до висновку про необхідність застосування строку звернення до суду, визначеного ст.99 КАС України, оскільки такий позивачкою пропущено без поважних причин та про відмову в задоволенні позову в частині виплати позивачці підвищення до пенсії за 2007 рік та задоволення позовних вимог позивачки в частині нарахування та виплати підвищення до пенсії як дитині війни за 2008 рік за період з 15.10.2008 року по 01.12.2008 року.

Положення ч.3 ст.28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», на думку колегії суддів не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування інших пенсій чи доплат пов»язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого крім передбаченого ч.1 цієї статті мінімального розміру пенсії за віком.

За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання про підставність позовних вимог позивачки в частині зобов`язання Управління Пенсійного фонду України в Летичівському районі Хмельницької області провести нарахування та виплату на її користь підвищення до пенсії за період з 15.10.2008 року по 01.12.2008 року.

Оскільки функції з призначення, нарахування та виплати пенсії позивачу здійснює Пенсійний фонд України в особі Управління Пенсійного фонду України в Летичівському районі Хмельницької області, обовязок щодо нарахування і виплати спірної допомоги правильно покладено на відповідача у справі.

Достатніх правових підстав чи застережень щодо неможливості підвищення пенсії позивачці у передбаченому ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» розмірі колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів також звертає увагу, що відсутність бюджетного фінансування на виплату, передбаченого Законом України «Про соціальний захист дітей війни» підвищення до пенсії, не може бути причиною невиконання відповідним субєктом владних повноважень покладених на нього зобовязань, оскільки реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України»).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до переконання про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповноту зясування ним обставин, які мають значення для справи та невідповідність його висновків дійсним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення спору по суті. Відтак, оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нової, якою позовні вимоги слід задовольнити частково.

Керуючись ч.3 ст. 160, ч. 4 ст. 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ст.205, ст.207, ст. 254 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Летичівському районі Хмельницької області задоволити частково, скасувати постанову Летичівського районного суду Хмельницької області від 30 жовтня 2009 року по справі № 2а-901/09.

Позов ОСОБА_1 задоволити частково.

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Летичівському районі Хмельницької області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, передбаченої ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни», за період з 15.10.2008 року по 01.12.2008 року з врахуванням ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Сапіга В.П.

Судді Онишкевич Т.В. , Попко Я.С.

Повний текст виготовлено: 02.04.2010р.