Справа № 2а-462/09
Суддя: Заверуха О.Б.
Дата ухвалення: 2010-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2010 р. Справа № 44102/09

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Любашевського В.П., Ніколіна В.В.,

при секретарі судового засідання Федунів Б.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 , що діє в інтересах ОСОБА_2 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 червня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 , що діє в інтересах ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення грошової компенсації за речове майно, -

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2009 року ОСОБА_1 , що діє в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про стягнення грошової компенсації за речове майно в розмірі 4644,72 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що при проходженні військової служби він перебував на забезпеченні у відповідача, однак, належне йому до видачі речове майно не отримав, хоча неодноразово звертався із цією вимогою. Оскільки на даний час він виключений зі списків особового складу у зв`язку зі скороченням штату і речового майна не потребує, то відповідно до наданих відповідачем довідок просить стягнути вартість такого майна.

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 червня 2009 року в задоволенні позову відмовлено.

Зазначена постанова мотивована тим, що позовні вимоги до задоволення не підлягають, оскільки позивач пропустив строк звернення до адміністративного суду, передбачений ст. 99 КАС України.

Не погоджуючись з прийнятою постановою Дем`янів І.М., що діє в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду в якій просить скасувати оскаржувану постанову і прийняти нову якою задовольнити позові вимоги в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що оскаржуване судове рішення є необґрунтованим та незаконним, оскільки суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про пропущення позивачем строку звернення до адміністративного суду. Зазначає, що у відповідності до ст. 530 ЦК України, строк виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, а відтак, позивачем не може бути пропущено строк звернення до суду.

Представник військової частини НОМЕР_1 в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги заперечив, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову без змін.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, а тому, колегія суддів, у відповідності до ч.4 ст.196 КАС України, вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Згідно витягу з наказу Командувача Повітряних Сил Збройних України від 18.11.2005 року № 270 позивача звільнено в запас за станом здоров`я відповідно до підпункту «б`пункту 67.

Згідно довідки № 149 від 21 грудня 2005 року, виданої позивачу військовою частиною НОМЕР_1 загальна сума заборгованості за неотримане речове майно складає 4644,72 грн., яка на момент звернення позивача до суду відповідачем не виплачена.

Згідно ч.1 ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей`продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 27 Положення «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань у мирний час», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1444 від 28.10.2004 року, передбачено, що військовослужбовці, звільнені у запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за бажанням можуть отримати речове майно, яке вони не отримали під час звільнення, або грошову компенсацію за нього за цінами на день підписання наказу про звільнення.

Оскільки військова частина, де проходив службу позивач своєчасно речовим майном його не забезпечила, він має право на грошову компенсацію за неотримане речове майно відповідно до довідки військової частини.

В той же час, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного та обґрунтованого висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском звернення до суду позивача з наступних підстав.

Частиною 2 ст. 99 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволені адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність застосування наслідків пропуску строку звернення до суду, визначеного ст. 99 КАС України та відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки позивач звернувся з позовом 16.03.2009 року з вимогою про стягнення компенсації за неотримане речове майно при звільненні 18.11.2005 року, а на застосуванні наслідків пропуску річного строку звернення до суду наполягав відповідач.

Посилання апелянта на ст. 530 ЦК України колегія суддів вважає помилковими, оскільки строк звернення до суду з позовом до військової частини про стягнення грошової компенсації за речове майно, визначений ст. 99 КАС України.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. 195, ст. 196, п.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , що діє в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 червня 2009 року в справі № 2-а-462/09 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але згідно вимог Закону України №1691-VI від 18.02.2010 року може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду України в порядку цивільного судочинства протягом двох місяців з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: О.Б. Заверуха

Судді: В.П. Любашевський

В.В. Ніколін

Повний текст ухвали виготовлений
та підписаний 04.06.2010 року