Справа № 2а-52/09
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2010-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2010 р. Справа № 72446/09

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Олендера І.Я.,

суддів Каралюса В.М., Улицького В.З.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 юлії Григорівни на постанову Красилівського районного суду Хмельницької області від 25 серпня 2009 року в справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Красилівської районної державної адміністрації Хмельницької області, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_2 відділення фонду соціального страхування про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА :

В лютому 2009 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Красилівської районної державної адміністрації Хмельницької області про зобовязання виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за 2007-2008 роки, зазначивши, що згідно ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» від 01.01.1993 року (із наступними змінами та доповненнями, внесеними Законами України), їй як матері малолітньої дитини, що здійснює догляд за дитиною, повинна надаватися допомога в розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, встановленого законом, але виплати проводились не в повному обсязі.

Постановою Красилівського районного суду Хмельницької області від 25 серпня 2009 року в позові ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Красилівської районної державної адміністрації Хмельницької області, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_2 відділення фонду соціального страхування про визнання дій неправомірними та стягнення суми недоплаченої щомісячної грошової допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі 9939 грн. 99 коп. відмовлено.

Не погодившись з постановою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову і прийняти нову, якою задовольнити її позовні вимоги.

В апеляційній скарзі вказує на те, що постанова суду першої інстанції є незаконною, а саме не вірно вирішена колізія нормативних актів на користь загального закону, а не спеціального; не наведено жодних підстав відмови в задоволенні позовних вимог за 2007 рік.

За відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів (ч. 1 ст. 197 КАС України із змінами і доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 07.07.2010 року N 2453-VI), що є достатнім для розгляду даної справи.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 є матір»ю малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач є непрацюючою, перебуває на обліку в Управління праці та соціального захисту населення Красилівської районної державної адміністрації Хмельницької області, яке здійснює нарахування та виплату позивачу допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Згідно Конституції України, Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05.10.2000 року N 2017-III, позивач наділена державою певним правовим статусом, який включає в себе й право на додаткові елементи соціального захисту, зокрема право на отримання допомоги по догляду за дитиною.

Наділивши осіб зазначеною соціальною гарантією, держава таким чином взяла на себе публічне зобов'язання забезпечити належний матеріальний рівень осіб, які мають дітей віком до трьох років.

Тобто, між позивачем і державою встановлено певний правовий зв'язок у визначеній сфері життєдіяльності, який характеризується наявністю зобов'язання держави забезпечити соціальний захист громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти.

У відповідності до ст.ст. 13,14 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми», особа, яка фактично здійснює догляд за дитиною, має право на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, яка виплачується щомісяця з дня призначення допомоги по догляду за дитиною по день досягнення нею вказаного віку.

Статтею 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми», допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до шести років. Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається на кожну дитину, незалежно від кількості народжених (усиновлених, взятих під опіку) дітей у сімї, по догляду за якими надається допомога.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач протягом липня-грудня 2007 року та травня-грудня 2008 року отримувала щомісячну грошову допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі, передбаченому Законами України «Про державний бюджет на 2007 рік», «Про державний бюджет на 2008 рік», що підтверджується довідкою № 552 від 29.12.2008 року, виданою відповідачем (а.с.6).

Статтею 152 Конституції України встановлено, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Зважаючи на те, що зупинення дії законів є способом тимчасового припинення їх дії в часі та/або за колом осіб, то втрата чинності нормативно-правовим актом, яким відбулося зупинення дії певного закону, за правовими наслідками є поновленням дії цього закону, а відповідно і поновленням прав та обов'язків осіб, які є учасниками правовідносин, що є предметом регулювання такого закону.

Згідно вимог ст.62 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років становить: з 1 січня 2007 року 434 грн., з 1 квітня 2007 року 463 грн., з 1 жовтня 2007 року 470 грн. Отже, позивачу слід провести перерахунок та виплатити допомогу в розмірі, визначеному ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми».

Відповідно до частини 3 статті 8 КАС України, фізичним та юридичним особам для захисту порушених прав гарантується звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України.

Що стосується позовних вимог про стягнення допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за 2008рік, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно ст. 58 Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року № 107-6 (далі Закон № 107-6) затверджено на 2008 рік прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 01 січня-526 грн., з 01 квітня 538 грн., з 01 липня 540 грн., а згідно пункту 23 цього Закону, підпункт 8 пункту 8 з розділу VIII «Прикінцеві положення» Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» викладено у такій редакції: «Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між: з 01 січня 2008 року 50%, з 01 січня 2009 року 75%, з 01 січня 2010 року 100% прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб та середньомісячним сукупним доходом сімї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців.

Саме тому у 2008 році допомога нараховувалась та виплачувалась відповідно до ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» та положень Закону України «Про загальнообовязкове соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання які спричинили втрату працездатності» № 1105-14 від 28.12.2007 року, яким визначено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сімї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 грн., і дане положення Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 року не було визнано неконституційним.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 195, ст. 196, ч.1 п. 1 ст. 197, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.206, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Красилівського районного суду Хмельницької області від 25 серпня 2009 року в справі № 2-а-52/09 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: Олендер І.Я.

Судді: Каралюс В.М.

ОСОБА_4