Справа № 2а-1/10
Суддя: Багрій В.М.
Дата ухвалення: 2010-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2010 р. Справа № 13272/10

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Багрія В.М.,

суддів Богаченка С.І., Старунського Д.М.,

при секретарі судового засідання Заборі І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Новоселицькому районі Чернівецької області на постанову Герцаївського районного суду Чернівецької області від 12.01.2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Новоселицькому районі про визнання неправомірною відмову в призначенні довічного грошового утримання судді у відставці, зобовязання призначити таке утримання,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2009р. ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до УПФУ в Новоселицькому районі Чернівецької області про визнання неправомірною відмови в призначенні довічного грошового утримання судді у відставці.

Позивач свої вимоги мотивував тим, що є суддею у відставці, має 19 років, 2 місяці та 20 днів стажу на посаді судді, а також 2 роки військової строкової служби та 2 роки 6 місяців стаціонарного навчання в юридичному вузі. Перебуваючи на посаді судді, отримував щомісячне грошове утримання . Орган Пенсійного фонду, куди він звернувся за довічним грошовим утриманням після виходу відставку, відмовив йому в призначенні такого, не включивши до стажу роботи на посаді судді, який дає право на відставку, час строкової військової служби та половину навчання на стаціонарному відділенні вузу, що суперечить вимогам чинного законодавства.

Постановою Герцаївського районного суду Чернівецької області від 12.01.2010р. позов задоволено, визнано неправомірною відмову управління Пенсійного фонду України в Новоселицькому районі призначити позивачу щомісячне довічне грошове утримання та зобовязано призначити таке утримання з моменту виходу його у відставку.

Постанову суду першої інстанції оскаржило УПФУ в Новоселицькому районі Чернівецької області.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що постанова суду першої інстанції є необґрунтована та винесена з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції не звернув уваги, що позивач не має права на щомісячне довічне утримання судді у відставці, оскільки не має передбаченого законом 20-річного стажу на посаді судді, який дає право на довічне утримання, а також 55-річного віку, при досягненні якого виплата довічного грошового утримання можлива пропорційно кількості повних років на посаді судді.

Апелянт просить скасувати постанову Герцаївського районного суду від 12.01.2010 року та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

Вислухавши суддю-доповідача, представника УПФУ в Новоселицькому районі, який апеляційну скаргу підтримав, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

В справі встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 10.04.1990р. по 30.06.2009р. працював на посаді судді Новоселицького районного суду Чернівецької області, після чого у встановленому порядку був звільнений з посади судді в звязку з подачею заяви про відставку.

Позивач звернувся до відповідача за виплатою щомісячного довічного грошового утримання, в чому йому було відмовлено органом Пенсійного фонду з посиланням на ст..43 Закону України «Про статус суддів»в звязку відсутністю 20-річного стажу роботи на посаді судді, який дає йому таке право та недосягнення 55-річного віку, по досягненні якого позивач має право на зазначену виплату пропорційно кількості відпрацьованих років на посаді судді.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що орган Пенсійного фонду неправомірно відмовив позивачу в зарахуванні до стажу роботи, який дає право на щомісячне довічне грошове утримання часу строкової військової служби та половину часу навчання на стаціонарному відділенні юридичного вузу. Оскільки ОСОБА_1, працюючи на посаді судді, отримував щомісячне грошове утримання в розмірі 86%, то після виходу його у відставку за ним зберігаються всі соціальні гарантії, в тому числі право на довічне грошове утримання.

З такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна.

Право судді на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання регулюється ст.43 Закону України «Про статус суддів»(далі Закону).

Відповідно до ч.1 ст.43 Закону кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обовязків за власним бажанням або у звязку з закінченням строку повноважень. Суддя також має право на відставку за станом здоровя, що перешкоджає продовженню виконання обовязків.

Відповідно до ч.4 вказаної статті Закону судді, який вийшов у відставку, при наявності відповідного віку і стажу роботи виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу». Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді.

Отже, підставою для набуття права до щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці закон передбачає наявність стажу роботи на посаді судді не менше 20 років.

Закон допускає можливість наявності у судді у відставці стажу роботи на посаді судді менше 20 років. В такому випадку відповідно до ч.4 ст.43 Закону судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді менше 20 років і досяг 55-річного віку (для жінок 50 років), розмір щомісячного грошового утримання обчислюється пропорційно кількості повних років на посаді судді. При досягненні таким суддею пенсійного віку за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання в зазначеному розмірі, або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу».

Таким чином, у випадку наявності у судді у відставці стажу роботи на посаді судді менше 20 років, право на щомісячне грошове довічне утримання виникає при досягненні таким суддею 55-річного віку для чоловіків та 50-річного віку для жінок.

До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражі України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо повязаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, обласних судах, Київському та Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Отже, відповідно до вказаної норми Закону час військової строкової служби та час стаціонарного навчання у вузах не дають права на відставку судді та отримання ним щомісячного грошового довічного утримання як судді у відставці.

Положення окремих пунктів постанови КМ України №865 від 3.09.2005р. , на яку посилається суд першої інстанції в оскаржуваній постанові та позивач в позовній заяві спірних правовідносин не регулює.

Так, відповідно до ч.1 п.3-1 вказаної постанови судді, які мають право на відставку та продовжують працювати на посаді судді, одержують заробітну плату та щомісячне грошове утримання в розмірі 100 відсотків, судді Конституційного Суду України, Верховного Суду України, вищих спеціалізованих судів 50 відсотків передбаченого законом щомісячного довічного грошового утримання, належного їх в разі виходу відставку.

Згідно з ч.2 цього ж пункту до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

З тексту зазначених норм видно, що вони поширюються на виплату не щомісячного довічного грошового утримання, на яке претендує позивач, а на випадки продовження працювати на посаді судді при наявності права на відставку, коли виплачується щомісячне грошове утримання, тобто працюючим суддям.

Не є обґрунтованими посилання позивача на Указ Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів»від 10.07.1995р. з наступними змінами і доповненнями, оскільки ст. 1 Указу щодо зарахування до стажу роботи судді строку військової служби та половини строку навчання в юридичних навчальних закладах, втратила чинність відповідно до Указу Президента України від 30.03.2008р.

Оскільки ОСОБА_1 не має 20-річного стажу на посаді судді для призначення йому щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці, орган Пенсійного фонду на законних підставах відмовив йому у призначенні такого утримання, розяснивши позивачу його право на отримання довічного грошового утримання при досягненні 55-річного віку пропорційно кількості відпрацьованих років на посаді судді.

Та обставина, що працюючи на посаді судді, позивач отримував щомісячне грошове утримання на підставі норм законодавства, наведених вище, не породжує його права на одержання щомісячного довічного грошового утримання при виході у відставку, оскільки умови і підстави призначення такого утримання чітко регламентовані законом.

Суд першої інстанції вказаних обставин справи та норм чинного законодавства не врахував, внаслідок чого прийняв незаконну постанову про задоволення позовних вимог.

Остання підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову з наведених вище підстав.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Новоселицькому районі Чернівецької області задоволити.

Постанову Герцаївського районного суду Чернівецької області від 12.01.2010 року по справі № 2а-1/10 скасувати, прийняти нову постанову, якою позивачу в задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.М. Багрій

Судді : С.І. Богаченко

ОСОБА_2

Повний текст виготовлено 9.07.2010 р.