Справа № 804/8449/15
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2015-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2015 р. Справа № 804/8449/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді при секретарі судового засідання за участю представників сторін: від позивача: від відповідача:ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3, ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОАЗОТ" до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління Державної фіскальної служби України про скасування податкової вимоги № 17-23 від 01.07.2015р. та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

09.07.2015р. Публічне акціонерне товариство "ДНІПРОАЗОТ" звернулося з позовною заявою до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління Державної фіскальної служби України та просить:

- скасувати податкову вимогу №17-23 від 01.07.2015р. (форма Ю), яка була складена Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління Державної фіскальної служби України, якою ПАТ ДНІПРОАЗОТ було повідомлено, що станом на 30.06.2015р. сума податкового боргу з авансового внеску з податку на прибуток приватних підприємств становить 592 722,00 грн.;

- зобовязати відповідача скасувати суму податкового боргу позивача за грошовим зобовязанням - авансові внески з податку на прибуток приватних підприємств (код бюджетної класифікації 11024000) у розмірі 592722,00 грн. в особовому рахунку позивача;

- зобовязати відповідача здійснити коригування в сторону зменшення суми податкового боргу за грошовим зобовязанням - авансові внески з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 592 722,00 грн. в картці особового рахунку позивача.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що оспорювана вимога є незаконною та протиправною, оскільки прийнята всупереч вимогам п.87.1, п.87.9 ст.87 Податкового кодексу України посилаючись на те, що позивачем була подана податкова декларація з податку на прибуток приватних підприємств за 2014р. у якій була задекларована щомісячна сума авансових внесків із вказаного податку, яка повинна сплачуватися позивачем щомісячно у сумі 592724,00грн. та, з урахуванням наявної переплати по особовому рахунку позивача з авансових внесків з податку на прибуток у сумі 22120771,61грн. відповідач зобовязаний був з урахуванням вказаної переплати зарахувати частину цих коштів на погашення авансового внеску за червень 2015р. виходячи з того, що позивач звертався до відповідача завчасно з відповідними листами про зарахування наявної переплати коштів по податку на прибуток в рахунок погашення зобовязань зі сплати авансових внесків за червень-липень 2015р., проте, відповідачем було відмовлено листом від 08.06.2015р. з посиланням на відсутність податкового боргу. Позивач вважає, що за викладених обставин відповідач неправомірно відобразив податковий борг по особовому рахунку позивача за узгодженими податковими зобовязаннями з авансових внесків з податку на прибуток приватних підприємств за червень 2015р. у сумі 592722,00грн. та сформував оспорювану вимогу, так як вказана сума грошового зобовязання повинна була бути погашена відповідачем за рахунок наявної у позивача переплати у відповідності до вимог ст.87 Податкового кодексу України.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, у письмових запереченнях на позов просив відмовити у його задоволенні посилаючись на те, що станом на 01.07.2015р. у картці особового рахунку позивача по авансових внесках з податку на прибуток приватних підприємств обліковувався податковий борг у розмірі 592722,00грн., у звязку з чим податковою інспекцією на підставі ст.59 Податкового кодексу України та Порядку направлення органами доходів із зборів податкових вимог платникам податків, який затверджений наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013р. № 576 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 31.10.2013р. за №1840/24372 в автоматичному режимі було сформовано податкову вимогу №17-23 від 01.07.2015р. на суму 592722,00грн., яка надіслана позивачу 06.07.2015р. Погашення податкового боргу ПАТ «ДНІПРОАЗОТ» в повному обсязі відбулося 24.07.2015р. за рахунок перерахування платіжним дорученням №198 від 24.07.2015р. переплати у сумі 1400000,00грн. з іншого бюджетного рахунку, а тому на підставі ст.60 Податкового кодексу України та Порядку №576 оспорювана податкова вимога вважається відкликаною з 24.07.2015р. Крім того, представник відповідача зазначив, що станом на 15.09.2015р. податковий борг по особових рахунках позивача не обліковується , тобто предмет спору відсутній (а.с. 82-84).

У ході судового розгляду справи та із наявних в матеріалах справи документів судом встановлені наступні обставини у справі.

Публічне акціонерне товариство "ДНІПРОАЗОТ" зареєстроване як юридична особа 18.07.1996р. виконавчим комітетом Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області за адресою: 51909, Дніпропетровська область, м.Дніпродзержинськ, вул.С.Х.Горобця, буд.1 та з 08.01.1993р. перебуває на обліку у Спеціалізованій державній податковій інспекції з обслуговування великих платників у м.Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби України, що підтверджується копією Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серія А01 №237047, копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 24.11.2014р. (а.с. 11-12).

27.02.2015р. позивачем було подано до податкового органу податкову декларацію з податку на прибуток підприємства за 2014р. з додатками, в якій самостійно визначено до сплати щомісячну суму авансових внесків з податку на прибуток, яка підлягає сплаті у 2015р. у розмірі 592724,00грн. (а.с. 16-40).

20.05.2015р. та 05.06.2015р. позивач звернувся до відповідача з листами від 18.05.2015р. №1195/01-6, від 04.06.2015р. №1335/01-6 у яких просив наявну переплату станом на 31.05.2015р. з податку на прибуток ( код 11021000) у сумі 22120171,61грн. частково зарахувати у рахунок сплати авансових внесків з податку на прибуток (код 11024000) у сумі 1185448,00грн. за червень-липень 2015р. (а.с. 43-44).

08.06.2015р. відповідач у відповідь на вказані листи, листом №15216/10/28-01-20-03-23 повідомив позивача про те, що вимоги листа підприємства не виконано у звязку з відсутністю у позивача станом на 08.06.2015р. податкового боргу по авансових внесках з податку на прибуток приватних підприємств (а.с. 45-46).

Надалі податковим органом у відповідності до вимог ст.59 Податкового кодексу України було винесено податкову вимогу форми «Ю» №17-23 від 01.07.2015р. на суму податкового боргу за узгодженими грошовими зобовязаннями у розмірі 592 722,00грн., яка була отримана відповідачем 08.07.2015р., що підтверджується копією відповідної податкової вимоги (а.с.13).

Позивач не погоджується із оспорюваною податковою вимогою та просить її скасувати, а також просить зобовязати відповідача скасувати суму податкового боргу у розмірі 592722,00грн. та здійснити коригування в сторону зменшення суми податкового боргу посилаючись на те, що вказана податкова вимога була винесена з порушенням вимог п. 87.1, п.87.9 ст.87 Податкового кодексу України з урахуванням того, що позивач двічі звертався до податкового органу з проханням зарахувати частину наявної переплати по податку на прибуток в рахунок погашення зобовязань із сплати авансових внесків з податку на прибуток за червень-липень 2015р., у звязку з чим відповідачем було неправомірно відображено в особовому рахунку позивача податковий борг за узгодженими податковими зобовязаннями з авансових внесків з податку на прибуток за червень 2015р. у сумі 592722,00грн.

Заслухавши представників позивача та відповідача, які брали участь у судовому розгляді справи, дослідивши матеріали справи, зясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного позову, виходячи з наступного.

Згідно до п.п.14.1.175 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

У відповідності до вимог п.87.1 ст.87 Податкового кодексу України джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів. Джерелом самостійної сплати грошових зобовязань з податку на додану вартість є суми коштів, що обліковуються в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, та джерела, зазначені в абзаці першому цього пункту.

Абз. 3 п.87.1 ст.87 Податкового кодексу України також передбачено, що сплата грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена також за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника) або за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів.

Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що за умови наявної у платника податків переплати по особовому рахунку, грошове зобовязання платників податків надміру сплачених може бути погашено з інших платежів на підставі відповідної заяви платника.

Так, як встановлено в судовому засіданні, що не заперечувалося представником відповідача, станом на 30.06.2015р. позивач мав наявну переплату по податку на прибуток (код 11021000) у сумі 22120171,61грн. та, відповідно, у травні-червні 2015р. звернувся з відповідними листами про часткове зарахування у рахунок сплати авансових внесків з податку на прибуток ( код 11024000) у сумі 1185448,00грн. за червень-липень 2015р., отримання яких відповідачем підтверджено відповідними відмітками (а.с. 43-44).

Отже, виходячи з вищенаведених норм п.87.1 ст.87 Податкового кодексу України, за наявності відповідних заяв позивача, відповідач зобовязаний був частково зарахувати у рахунок сплати авансових внесків з податку на прибуток за червень 2015р. за рахунок наявної переплати, яка становила 22120171,61грн. та ця сума давала можливість погасити суму грошового зобовязання позивача з авансових внесків з податку на прибуток за червень 2015р.

З огляду на викладене, враховуючи наявність по особовому рахунку позивача переплати, наявність заяв позивача про направлення частково суми для зарахування в погашення грошового зобовязання з авансових внесків з податку на прибуток приватних підприємств за червень 2015р., які були отримані відповідачем 20.05.2015р. та 05.06.2015р., прийняття відповідачем оспорюваної вимоги про сплату податкового боргу від 01.07.2015р. є протиправним з урахуванням вимог п.87.1 ст.87 Податкового кодексу України.

В той же час, як встановлено у судовому засіданні, а також і підтверджено представником відповідача на момент розгляду даної справи (28.09.2015р.) оспорювана податкова вимога є відкликаною з 24.07.2015р. у відповідності до вимог п.60.1 ст.60 Податкового кодексу України (а.с. 82-84).

Таким чином, враховуючи, що оспорювана вимога є відкликаною, тобто на момент розгляду справи оспорюваної вимоги не існує, а тому суд приходить до висновку, що в даному випадку, спір станом на 28.09.2015р. є відсутнім, у звязку з чим позовні вимоги позивача про скасування оспорюваної вимоги не можуть бути задоволені.

Частина 1 статті 71 КАС України покладає обов'язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення, а за ч. 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Представником відповідача в судовому засіданні не доведено належними та допустимими доказами правомірність прийняття оспорюваної вимоги з урахуванням встановлених судом обставин та норм п.87.1 ст.87 Податкового кодексу України, в той же час, представником відповідача доведено факт відкликання оспорюваної вимоги станом на 28.09.2015р., що не спростовано представником позивача жодними доказами.

При цьому, слід зазначити, що судом не можуть бути прийняті до уваги наполягання представника позивача на скасуванні податкової вимоги №17-23 від 01.07.2015р. незважаючи на те, що вона є відкликаною, з огляду на те, що у суду відсутні правові підстави для скасування оспорюваної податкової вимоги, якої станом на 28.09.2015р. не існує.

За викладених обставин, перевіривши оспорювану податкову вимогу у відповідності до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про відсутність обгрунтованих правових підстав для задоволення даного позову у звязку з тим, що оспорювана податкова вимога № 17-23 від 01.07.2015р. є відкликаною з 24.07.2015р., тобто оспорюваної даної вимоги станом на 28.09.2015р. не існує.

Не можуть бути задоволені також і вимоги позивача щодо зобовязання відповідача скасувати суму податкового боргу позивача за грошовим зобовязанням - авансові внески з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 592722,00 грн. в особовому рахунку позивача, а також зобовязання відповідача здійснити коригування в сторону зменшення суми податкового боргу за грошовим зобовязанням - авансові внески з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 592 722,00 грн. в картці особового рахунку позивача з огляду на те, що ці вимоги є похідними та можуть бути задоволені лише за умови встановлення протиправності прийняття податкової вимоги №17-23 від 01.07.2015р. та за умови її чинності на момент розгляду справи.

Між тим, як вказав представник відповідача у судовому засіданні та у запереченнях станом на 15.09.2015р. податковий борг по особовому рахунку позивача не обліковується, отже, податковий борг відсутній, а тому у цій частині позовні вимоги позивача також не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.2 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

За таких обставин та враховуючи те, що у задоволенні позову позивачеві слід відмовити, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача з урахуванням вимог ч.2 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12,71,86, 94, 122, 160, 161, 162, 163,167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОАЗОТ" до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління Державної фіскальної служби України про скасування податкової вимоги № 17-23 від 01.07.2015р. та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції з одночасним направленням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня проголошення постанови, або протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови відповідно до вимог ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду набирає законної сили у порядку та у строки, визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 05.10.2015р.

Суддя ОСОБА_1