Справа № 2а-5155/09/1770
Суддя: Каралюс В.М.
Дата ухвалення: 2010-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№ 3468/10

14.06.10

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

Головуючого судді Каралюса В.М.,

суддів Олендера І.Я., Улицького В.З.,

при секретарі судового засідання Корчинській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Відділу Державної виконавчої служби Сарненського районного управління юстиції, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача публічне акціонерне товариство «БРОКБІЗНЕСБАНК» в особі Рівненської філії про визнання дій неправомірними,-

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2009 року позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з адміністративним позовом до Відділу Державної виконавчої служби Сарненського районного управління юстиції, в якому просили визнати неправомірними дії відповідача, оформлені актом опису й арешту майна від 03.03.2009 року, яким описано і накладено арешт на легковий автомобіль марки «NISSAN X-TRAIL», 2003 року випуску д.н.з. НОМЕР_1, який зареєстрований на праві власності за гр. ОСОБА_2.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду 19 серпня 2009 року в задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Відділу Державної виконавчої служби Сарненського районного управління юстиції відмовлено повністю.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на те, що таке винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просять оскаржувану постанову скасувати, прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначають, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на тому, що позивачами пропущено строк звернення до суду, передбачений ст. 181 КАС України. Проте судом при вирішенні справи грубо проігноровано вимоги ч. 1 ст. 100 КАС України, в силу якої відмовити в задоволенні позову у звязку із пропуском строку суд міг лише за наявності такого волевиявлення відповідача у справі. Самому ж суду таких повноважень Законом не надано. Враховуючи наведене та те, що відповідач в судовому засіданні не наполягав на винесенні постанови про відмову в задоволенні позову у звязку із пропуском строку, то рішення суду є протиправним та винесеним із порушенням вказаних норм процесуального права. Окрім того, з посиланням на вимоги ОСОБА_3 про порядок проведення виконавчих дій та Додатку № 21 до ОСОБА_3 про проведення виконавчих дій при складанні акту опису й арешту майна, зазначає, що як вбачається з акту опису й арешту майна від 03.03.2009 р. він складений без участі боржника, його представника, представника житлово-експлуатаційної організації або представника органів державної влади та місцевого самоврядування. Про проведення вказаної виконавчої дії позивачам стало відомо випадково. Відповідач всупереч вимогам чинного законодавства провів виконавчу дію та склав акт опису й арешту майна від 03.03.2009 р. без повідомлення та участі боржника, тобто ОСОБА_2 Всупереч тим же вимогам чинного законодавства відповідач не надіслав негайно як того вимагає законодавство вказаного документу ОСОБА_2 В свою чергу ОСОБА_2 незаконно була обмежена відповідачем у реалізації своїх прав, передбачених Законом України «Про виконавче провадження». Представником відповідача в суді підтверджено ту обставину, що акт був складений за участю двох свідків. Хоча це не передбачено жодною правовою нормою в Україні. Судом першої інстанції проігноровано ці факти. Акт опису й арешту майна не підписаний ОСОБА_2, чи її представником, у ньому не зазначено причини відсутності такого підпису та проведення такої виконавчої дії без участі боржника. ОСОБА_2 не було вручено як того вимагають приписи ОСОБА_3 примірник згаданого акту, оскільки він складається в двох примірниках. Суд першої взагалі не надав належної правової оцінки обставинам, викладеним в позові, поясненням наданим представником позивача,що підтверджені наявними у справі доказами і передчасно виніс рішення по справі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Частини 1 та 2 ст. 100 КАС України встановлюють наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду, відповідно до яких пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін та що лише у випадку якщо суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому цим Кодексом.

Водночас, із змісту наведених норм ст. 99 та ст. 100 КАС України випливає, що застосування строку звернення до суду за захистом прав свобод та інтересів особи можливе лише при порушенні вказаних прав, свобод та інтересів особи субєктом владних повноважень. Отже, передумовою застосування судом положень ст. 100 КАС України щодо вирішення питання чи був пропущений строк звернення до суду повинно бути встановлення чи було допущено із сторони субєкта владних повноважень фактичне порушення прав, свобод чи інтересів особи, яка подала позов.

Лише при встановленні таких порушень суд може, відмовити у задоволенні позову із підстав та в порядку передбаченому ст. 99, 100 КАС України.

Вказаний висновок підтверджується окрім наведеного і п.п. 1-2 ч. 1 ст. 161 КАС України, в силу яких, під час прийняття постанови суд вирішує: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку звернення до суду тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Тобто, перед вирішенням питання про дотримання строку звернення до суду необхідно зясувати чи мали місце обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Таким чином, при відсутності факту порушення прав, свобод чи інтересів особи, яка подала адміністративний позов, суду слід перш за все за наявності підстав відмовляти у задоволенні позову по суті спору, а не з підстав пропущення строків звернення до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, 16 лютого 2009 року головним державним виконавцем Відділу Державної виконавчої служби Сарненського районного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріуса, виданого 12.02.2009 р. та поданого до виконавчої служби 13.02.2009 р., про звернення стягнення на автомобіль легковий марки «NISSAN» модель X-TRAIL, колір сірий, рік випуску 2003, реєстраційний номер НОМЕР_1, який зареєстрований на праві власності за позивачем, якому було запропоновано добровільно виконати виконавчий напис в строк до 23.02.2009 р. Постанову направлено позивачу супровідним листом від 16.02.2009 р.

Листом від 25.02.2009 р. позивача було повідомлено, що 03.03.2009 р. о 12 год. 00 хв. за адресою м. Рівне, пров. Робітничий, 5 буде проведено опис майна, що йому належить, запропоновано для вирішення питань щодо опису майна зявитися на 9 год. 00 хв. та повідомлено, що у випадку неявки позивача опис та арешт майна буде проведено без його участі.

03 березня 2009 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Сарненського районного управління юстиції винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження при примусовому виконанні напису приватного нотаріуса, якою було накладено арешт на обумовлений автомобіль та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику лише у межах суми боргу з моменту надходження постанови. Постанову було надіслано позивачу супровідним листом від 03.03.2009 р.

03 березня 2009 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Сарненського районного управління юстиції ОСОБА_4 було проведено опис майна, автомобіль легковий марки «NISSAN» модель X-TRAIL, 2003 року випуску д.н.з ВК 3490 АК, який зареєстрований на праві власності за гр. ОСОБА_2, про що було складено ОСОБА_3 опису й арешту майна серії АА № 3327.

Із вказаного акту вбачається, що працівником відповідача дії щодо опису та арешту обумовленого майна були проведені на примусове виконання виконавчого напису № 228, виданого 12.02.2009 р. приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу ОСОБА_5 про звернення стягнення на майно боржника.

Колегія суддів вважає, що дії відповідача щодо проведення опису та арешту майна, належного позивачу та складання відповідного акту є правомірними і законними, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації.

Згідно ст. 53 зазначеного Закону державний виконавець має право на пропозицію боржника або стягувача звернути стягнення на майно боржника, що знаходиться в інших осіб, а також на майно та кошти, належні боржникові від інших осіб. Зазначені особи зобов'язані на запит державного виконавця надати у визначений ним строк відомості про належне боржникові майно, що знаходиться у них, та майно чи кошти, які вони повинні передати боржникові. Одержавши від названих осіб відомості про наявність майна боржника, державний виконавець описує це майно в присутності понятих, вилучає його і реалізує у встановленому цим Законом порядку. Якщо особа, у якої знаходиться майно боржника, перешкоджає державному виконавцеві у його вилученні, таке майно вилучається державним виконавцем у примусовому порядку, встановленому статтею 55 цього Закону.

Відповідно до п. 5.1.1 ОСОБА_3 про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерстві юстиції України від 15 грудня 1999 року за № 74/5, звернення стягнення на майно боржника полягає в його виявленні (шляхом надіслання запитів до органів державної податкової інспекції, банків, дорожньої автомобільної інспекції, бюро технічної інвентаризації, нотаріату тощо), описі, арешті, вилученні та примусовій реалізації.

В силу вимог п. 5.6.6 ОСОБА_3 при проведенні виконавчих дій щодо опису та арешту майна боржника державний виконавець складає акт опису й арешту майна. Перший примірник акта опису й арешту майна складається з використанням бланка документів виконавчого провадження, для інших примірників використовуються бланки для копій документів виконавчого провадження.

В акті опису і арешту повинні бути вказані: час і місце складання акта; назва органу державної виконавчої служби, в якому працює державний виконавець, а також прізвище, ім'я та по батькові державного виконавця та осіб, що були присутні при складанні акта із зазначенням їх процесуального стану; назва органу чи посадової особи, якими виданий виконавчий документ, що підлягає виконанню, його резолютивна частина; назва стягувача та боржника; назва кожного внесеного в акт предмета і його відмінні ознаки (вага, метраж, розмір, форма, вид, колір, товарний знак, проби, виробнича марка, дата випуску, ступінь зносу тощо); якщо вилучені предмети мають ознаки дорогоцінних металів, каменів, перлів тощо, то вони ретельно описуються з визначенням усіх особливих ознак, відповідним чином пакуються в конверт, прошиваються, підписуються державним виконавцем, учасниками акта опису й опечатуються печаткою відповідного органу державної виконавчої служби; оцінка кожного внесеного в акт предмета і загальна вартість усього майна; якщо проводилось опечатування предмета - які предмети, приміщення, сховища були опечатані, кількість накладених печаток та спосіб опечатування; строк, після закінчення якого майно може бути передане для реалізації; назва особи, якій передане майно на зберігання, а якщо майно передано на зберігання не боржнику, а іншій особі, - паспортні дані, її адреса; відмітка про роз'яснення зберігачеві майна обов'язків із збереження майна, попередження про кримінальну та матеріальну відповідальність за його розтрату, відчуження, утаювання або підміну; зауваження або заяви стягувача, боржника, осіб, що були присутні при опису і розпорядження за ним державного виконавця.

Якщо державний виконавець установив зберігачеві обмеження права користуватися майном, то про це також указується в акті опису і арешту майна із зазначенням виду, обсягів і строку обмеження.

Акт опису й арешту майна підписується державним виконавцем, понятими, зберігачем майна, боржником та стягувачем, іншими особами, які були присутні при накладенні арешту на майно. У разі відмови від підпису сторін чи інших осіб, що були присутні при виконанні, про це робиться відмітка в акті. Акт опису і арешту майна складається в двох примірниках. Перший залишається в провадженні державного виконавця, а другий - видається боржнику під розписку на першому примірнику, що залишається у державного виконавця.

Якщо описане майно передано на зберігання не боржникові, а іншій особі, то акт опису й арешту майна складається в трьох примірниках. Перший залишається в провадженні державного виконавця, а інші вручаються зберігачеві майна та боржнику під розписку (на першому примірнику).

Як вбачається з копії ОСОБА_3 від 03.03.2009 р., в ньому зазначено всі дані, передбачені ОСОБА_3 про проведення виконавчих дій, акт підписаний державним виконавцем, зберігачем майна, понятими, в ньому зазначено обмеження права користування майном, передача його на зберігання іншим особам, зазначено дату, після якої майно буде передане для реалізації 13.03.2009 р., чим спростовується твердження апелянта про невідповідність ОСОБА_3 п. 5.6.6 ОСОБА_3.

Супровідним листом про направлення акту апелянту від 04.03.2009 р. № 3368/01-19/8 та витягом з реєстру вихідної кореспонденції за 04.03.2009 р. спростовується твердження апелянтів про ненаправлення відповідачем, всупереч вимогам ОСОБА_3 опису й арешту майна.

В силу вимог пп. 5.6.9 ОСОБА_3 відсутність боржника не може бути перешкодою для проведення опису майна.

Відтак, дії відповідача щодо проведення опису та арешту майна, належного апелянту та складання відповідного акту є правомірними, а заявлені позовні вимоги безпідставними.

Колегія суддів, з огляду на вищенаведене, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який повно й правильно встановив обставини справи, обґрунтовано і підставно прийняв судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому в задоволенні апеляційних вимог слід відмовити.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2009 року у справі № 2а-5155/09 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя В.М. Каралюс

Судді І.Я. Олендер

ОСОБА_6

Повний текст ухвали виготовлено 18.06.2010 р.