Справа № 2а-4254/09
Суддя: Каралюс В.М.
Дата ухвалення: 2010-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2010 р. Справа № 72524/09

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді Каралюса В.М.

Суддів Улицького В.З. , Олендера І.Я.

при секретарі судового засідання Балко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Ужгородської міської ради Закарпатської області на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 червня 2009 року у справі за позовом Військового прокурора Ужгородського гарнізону в інтересах ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Ужгородської міської ради Закарпатської області про визнання дій неправомірними,-

ВСТАНОВИЛА :

В квітні 2009 року Військовий прокурор Ужгородського гарнізону звернувся до суду з адміністративним позовом в інтересах ОСОБА_1, в якому просив стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 суму недоплаченої їй допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі 4630 грн. 24 коп., стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 суму інфляції в розмірі 59 грн. 57 коп.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 червня 2009 року позовну заяву Військового прокурора Ужгородського гарнізону, який виступає в інтересах ОСОБА_1 задоволено частково. Зобовязано Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Ужгородської міської ради Закарпатської області провести перерахунок призначеної ОСОБА_1 допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку встановленому ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» у розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років визначеному Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» і Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» починаючи з 09.07.2007 року по 31.08.2008 року та виплатити їй недоплачену суму допомоги.

Не погодившись з вищенаведеною постановою, Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Ужгородської міської ради Закарпатської області подало апеляційну скаргу, в якій апелянт просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідно до ст.51 Бюджетного кодексу України, розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобовязання та здійснюють відповідні видатки за загальним фондом бюджету тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. При здійсненні бюджетного процесу в Україні положення нормативно-правових актів застосовуються лише в тій частині, в якій вони не суперечать положенням Конституції України, Бюджетного кодексу України та Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік». З огляду на це Управління не може змінити видатки держави, затверджені державним бюджетом, оскільки це є прямим порушенням Конституції та чинного законодавства.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, колегія суддів, у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає за можливе проводити апеляційний розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід задовольнити частково з наступних підстав.

Безспірно встановлено, що ОСОБА_1, є матірю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, позивач є застрахованою особою та перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Дані обставини стверджуються свідоцтвом про народження, виданим міським відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції (а.с.7), довідкою про розмір соціальних допомог за 2007-2008 р.р. (а.с.8).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно виходив з того, що оскільки Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування в зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» не визначено відповідно до якого прожиткового мінімуму визначається розмір допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, слід застосовувати ч.1 ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім»ям з дітьми» (в редакції, яка діяла до 01.01.2008 року), відповідно до якої розмір допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається в розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Відповідно до ст.44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування в зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» (в редакції, яка діяла до 01.01.2008 року) встановлено, що така допомога надається щомісяця з дня надання відпустки для догляду за дитиною по день її закінчення, але не більше як по день досягнення дитиною трирічного віку включно.

Колегія суддів зазначає про те, що положення п.7 ст.71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», яким було зупинено і обмежено на 2007 рік дію ст.43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування в зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» щодо встановлення розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також положення абз. 3 ч.2 ст.56 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», щодо порядку визначення розміру такої допомоги, рішенням Конституційного суду України №6-рп/2007 від 09 липня 2007 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

У відповідності до ч.2 ст.152 Конституції України передбачено, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Оскільки рішення Конституційного суду України №6-рп було ухвалено 09.07.2007 року, то колегія суддів зазначає, що саме з цього моменту у позивача виникає право на отримання спірної допомоги.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, та зазначає, що вірним способом відновлення порушеного права позивача є покладення на відповідача обовязку провести належне нарахування та виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі визначеному ст.43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування в зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року включно з урахуванням виплачених позивачу сум, що на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права, фактичним обставинам справи та наявним у ній доказам.

Крім того, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність покладення обовязку з нарахування і виплати спірної допомоги саме на Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Ужгородської міської ради Закарпатської області в силу вимог ст.5 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми».

Колегія суддів також вважає за необхідне наголосити, що покликання апелянта на відсутність бюджетного фінансування, передбаченого Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування в зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» розмірів щомісячної допомоги, як на причину невиконання державою взятих на себе зобовязань, до уваги колегією суддів не приймаються, оскільки реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України»).

Стосовно невиплати позивачу допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім»ям з дітьми» за 2008 рік та вимоги про зобовязання відповідача призначити та виплатити на користь позивача таку допомогу, то колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Так відповідно до ст.23 розділу 2 Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до ч.1 ст.15 «Про державну допомогу сімям з дітьми» та викладено у такій редакції: «допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленого для працездатних осіб та середньомісячним сукупним доходом сім»ї в розрахунку на одну особу за попередні 6 місяців, але не менше 130 грн.». Вказана норма не була визнана неконституційною, а тому виплати, які проводив відповідач у 2008 році відповідають чинному законодавству.

Одночасно колегія суддів приходить до висновку щодо відсутності підстав для виплати допомоги із врахуванням індексу інфляції, оскільки, відповідно до п.3 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 до об'єктів індексації, визначених у пункті 2 цього порядку, не відносяться, зокрема державна соціальна допомога малозабезпеченим сім'ям, допомога на дітей, які перебувають під опікою чи піклуванням, допомога на дітей одиноким матерям, допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до переконання про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповноту зясування ним обставин, які мають значення для справи та невідповідність його висновків дійсним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення спору по суті.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.195, ст.196, п.3 ч.1 ст.198, п.1,3,4 ч.1 ст.202, ч.2 ст.205, ст.207, ст.254 КАС Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Ужгородської міської ради Закарпатської області задовольнити частково.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 червня 2009 року у справі № 2а-4254/09 скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Ужгородської міської ради Закарпатської області щодо невиплати ОСОБА_1 допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у повному розмірі.

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Ужгородської міської ради Закарпатської області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку із урахуванням виплачених сум за період з 17 грудня 2007 року по 31 грудня 2007 року, відповідно до ст.43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування в зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» та ст.62 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік».

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та згідно із вимогами Закону України № 1691-VI від 18.02.2010 року може бути оскаржена до Верховного Суду України у порядку цивільного судочинства протягом двох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Каралюс В.М.

Судді Улицький В.З. , Олендер І.Я.

< Текст >