Справа № 542/95/15-а
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2015-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2015 р.Справа № 542/95/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Сіренко О.І.

Суддів: Любчич Л.В. , Спаскіна О.А.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

відповідача Ткаченка С.В.

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області на постанову Новосанжарського районного суду Полтавської області від 11.08.2015р. по справі № 542/95/15-а

за позовом ОСОБА_3

до Державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області Ткаченка Сергія Володимировича , Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області

про визнання неправомірними та нечинними постанов державного виконавця та їх скасування,

ВСТАНОВИЛА:

11 серпня 2015 року постановою Новосанжарського районного суду Полтавської області позов ОСОБА_3 задоволено.

Постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Полтавській області Ткаченка С.В. від 20.01.2015 року у ВП№36011716 про накладення штрафу на боржника ОСОБА_3 в розмірі 680 грн. за невиконання рішення суду та законних вимог державного виконавця - визнано незаконною та скасовано.

Постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Полтавській області Ткаченка С.В. від 20.01.2015 року у ВП№36011716 про стягнення з боржника ОСОБА_3 виконавчого збору в розмірі 1360 грн. за невиконання рішення суду в добровільному порядку - визнано незаконною та скасовано.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь позивачки ОСОБА_3 судові витрати у справі - 1 (одна) тис. грн. за надання правової допомоги адвоката та 73 грн. 08 коп. судового збору.

Управлінням державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області подано апеляційну скаргу, в якій заявник, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить постанову суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити. Вказує, що починаючи з листопада 2014 року боржником ОСОБА_3 не виконується рішення суду та законні вимоги державного виконавця у ВП№36011716 з примусового виконання виконавчого листа №1621/835/12, виданого 09.01.2013 року Новосанжарським районним судом Полтавської області, про визнання за ОСОБА_4 на спілкування з онуком ОСОБА_5, що підтверджується актами державного виконавця від 20.12.2014 року, 21.12.2014 року, 03.01.2015 року, 04.01.2015 року. Тому дії державного виконавця з прийняття оскаржуваних постанови від 20.01.2015р. про накладення на позивачку штрафу у розмірі 680,00 грн. та постанови від 20.01.2015 року по стягнення з боржника виконавчого збору у сумі 1360,00 грн. відповідають вимогам відповідно ст. 11, ч. 1 ст. 89 та ч. 1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження".

Стягнення на користь ОСОБА_3 судових витрат за надання правової допомоги заявник вважає необґрунтованим через відсутність належних доказів на підтвердження сум понесених позивачкою витрат, а також реального отримання такої правової допомоги від особи, з якою було укладено відповідну угоду.

ОСОБА_3 письмових заперечень на апеляційну скаргу не подано.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача та представника позивача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги відповідно до ст. 195 КАС України, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що 31 жовтня 2012 року рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області по справі №1621/835/12 визнано за ОСОБА_4 право на спілкування з онуком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 09 (дев'ятої) години до 18 (вісімнадцятої) години кожної першої та третьої суботи і неділі кожного календарного місяця за місцем її проживання за адресою: АДРЕСА_1. Місцем передачі дитини визначено місце реєстрації та проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2. Зобов'язано ОСОБА_3 не чинити перешкод у спілкуванні ОСОБА_4 з онуком ОСОБА_5 (а.с. 5).

09 січня 2013 року Новосанжарським районним судом Полтавської області видано виконавчий лист по справі №1621/835/12, на підставі якого відкрито виконавче провадження ВП№36011716.

19 жовтня 2013 року актом державного виконавця у виконавчому провадженні ВП№36011716 зобов'язано боржника ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_4 у спілкуванні з онуком ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, з 09 (дев'ятої) години до 18 (вісімнадцятої) години кожної першої та третьої суботи і неділі кожного календарного місяця за місцем її проживання за адресою: АДРЕСА_1. Місцем передачі дитини визначено місце реєстрації та проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2.

20 січня 2015 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГУЮ у Полтавській області Ткаченком Сергієм Володимировичем у ВП№36011716 прийнято постанову, якою накладено на боржника ОСОБА_3 за невиконання рішення суду та законних вимог державного виконавця штраф у розмірі 680,00 грн. (а.с.82).

20 січня 2015 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГУЮ у Полтавській області Ткаченком Сергієм Володимировичем у ВП№36011716 також прийнято постанову, якою стягнуто з боржника ОСОБА_3 виконавчий збір у розмірі 1360,00 грн. (а.с.7).

Не погодившись із вказаними постановами державного виконавця, ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані постанови прийняті відповідачем - державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГУЮ у Полтавській області Ткаченком Сергієм Володимировичем за відсутності правових підстав, обставина відсутності поважних причин для невиконання позивачкою судового рішення спростована.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року N 606-XIV (далі - Закон №606-XIV).

Згідно статті 1 та частини 2 статті 2 цього Закону, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення). Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу" (далі - державні виконавці).

У відповідності до частини 1 статті 11 Закону №606-XIV, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

На виконання покладеного на державного виконавця обов'язку, останній наділений правом в тому числі накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом (п. 13 ч. 3 ст. 11 Закону№606-XIV).

З матеріалів справи вбачається, що 20 січня 2015 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГУЮ у Полтавській області Ткаченком Сергієм Володимировичем у ВП№36011716 прийнято постанову, якою накладено на боржника ОСОБА_3 за невиконання рішення суду та законних вимог державного виконавця штраф у розмірі 680,00 грн. (а.с.82). Державним виконавцем в якості підстави для накладення штрафу зазначено про ухилення боржника від виконання судового рішення з листопада 2014 року у відповідності до актів від 20.12.2014р., 21.12.2014р., 03.01.2015р., 04.01.2015р., з посиланням на норми статей 11 та 89 Закону України "Про виконавче провадження".

Одним з обов'язків, покладених на боржника у виконавчому провадженні, є зобов'язання утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення (абз. 1 ч. 6 ст. 12 Закону№606-XIV).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 75 Закону №606-XIV у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних постанов, після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Згідно частини 1 статті 89 Закону №606-XIV, у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Таким чином, штраф за невиконання рішення суду у виконавчому провадженні накладається на боржника за відсутності поважних причин для такого невиконання. Зазначені обставини мають бути з'ясовані державним виконавцем та вказані у постанові про накладення штрафу. Крім того, зважаючи на той факт, що розмір штрафу частиною 1 статті 89 Закону №606-XIV визначений шляхом встановлення мінімального та максимального його розміру, доцільним є також в кожному конкретному випадку обґрунтування розміру штрафу, застосованого до боржника.

Державним виконавцем в якості підстави для накладення штрафу зазначено про ухилення боржника від виконання судового рішення з листопада 2014 року у відповідності до актів від 20.12.2014р., 21.12.2014р., 03.01.2015р., 04.01.2015р.

Дослідивши зміст зазначених актів, копії яких надані для приєднання до матеріалів справи, колегія суддів зазначає, що державним виконавцем виходом за адресою по АДРЕСА_2 20 та 21 грудня 2014 року зафіксовано обставини не надання позивачкою сина ОСОБА_5 для спілкування зі стягувачем ОСОБА_4 з тих підстав, що ОСОБА_5 хворіє. Державним виконавцем складені відповідні акти за формою, встановленою Додатком 5 до Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 15 грудня 1999 р. N 74/5, за присутності виключно стягувача ОСОБА_4, підпис боржника ОСОБА_3 у вказаних актах відсутній, поняті під час проведення зазначених дій та складання вказаних актів залучені не були. Оскільки вказані Акти складені державним виконавцем неналежним чином, а позивачка заперечує то факт, що 20 та 21 грудня 2014 року відповідач та стягувач були присутні за місцем реєстрації ОСОБА_5, колегія суддів вважає відомості, викладені у таких актах недостовірними та не приймає їх як належний доказ по справі. Відповідно, посилання відповідача у апеляційній скарзі на відомості, викладені у вказаних актах, є необґрунтованими.

Відповідно до актів від 03 та 04 січня 2015 року, засвідчено відсутність позивачки за адресою АДРЕСА_2, у зв'язку з чим право стягувача ОСОБА_4 на спілкування з онуком ОСОБА_5 на виконання судового рішення не реалізовано.

Між тим, відповідно до копії амбулаторної карти ОСОБА_5, завіреної судом першої інстанції, вбачається, що останній з 19 грудня 2014 року перебуває на обліку у лікаря-дерматовенеролога, а з 23 січня 2015 року - на обліку у лікаря-отоларинголога (а.с.85-86). Необхідність періодичного відвідання лікаря підтверджується довідкою (а.с.84) та копією амбулаторної карти (а.с.86).

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач - державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області Ткаченко С. В. наклав на позивачку штраф у розмірі 680,00 гривень передчасно, не з'ясувавши підстав для невиконання судового рішення. Крім того, сума штрафу не відповідає максимальному розміру, який може бути застосований до боржника - фізичної особи, у разі першого випадку невиконання рішення - 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. За таких обставин, постанова від 20 січня 2015 року про накладення на ОСОБА_3 штрафу за невиконання рішення суду є протиправною. Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для її скасування.

Надаючи оцінку діям державного виконавця в частині стягнення з позивачки виконавчого збору у розмірі 1360,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону №606-ХIV у редакції, чинній на час прийняття державним виконавцем оскаржуваних постанов, у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи.

Оскільки той факт, що ОСОБА_3 судове рішення не було виконано з поважних причин, підтверджено під час судового розгляду справи, підстави для застосування норми частини 1 статті 28 Закону України "Про виконавче провадження" відсутні. Крім того, сума виконавчого збору, яка спірною постановою стягнута з позивачки (1360,00 грн.), не відповідає максимальному розміру, передбаченому ч. 1 ст. 28 Закону № 606-ХIV (680,00 грн.).

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість стягнення на користь ОСОБА_3 судових витрат за надання правової допомоги через відсутність належних доказів на підтвердження сум понесених позивачкою витрат, а також реального отримання такої правової допомоги від особи, з якою було укладено відповідну угоду, колегія суддів вважає безпідставними.

Згідно частин 1, 2 та п. 1 ч. 3 ст. 87 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу.

За змістом частини 1 статті 90 КАС України, витратами на правову допомогу є витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 за подання до адміністративного суду позову сплачено судовий збір у розмірі 73 грн. 08 коп. (квитанція від 29.01.2015 року Відділення публічного акціонерного товариства "Полтавабанк" у смт. Нові Санжари) (а.с.1).

Відповідно до ордеру ПТ №073343 на надання правової допомоги, угоди від 11.08.2015 року та витягу з договору від 11.08.2015 року (а.с.78-80) ОСОБА_3 уповноважено адвоката ОСОБА_2 на представництво інтересів в тому числі в судах.

Згідно квитанції №32 від 18.08.2015 року ОСОБА_3 здійснено попередню оплату гонорару адвоката у сумі 1000,00 грн. (а.с.87), розрахованої відповідно до довідки (а.с.88).

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, за умови документального підтвердження понесених позивачкою судових витрат у виді судового збору та витрат на правову допомогу, їх стягнення з Державного бюджету України судом першої інстанції при ухваленні постанови про задоволення позову є таким, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Відповідно до вищевикладеного, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм процесуального права, у відповідності до вимог норм матеріального права, тому колегія суддів вважає, що підстав для її скасування немає.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області - залишити без задоволення.

Постанову Новосанжарського районного суду Полтавської області від 11.08.2015р. по справі № 542/95/15-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Сіренко О.І.
Судді Любчич Л.В. Спаскін О.А.
Повний текст ухвали виготовлений 30.10.2015 р.