Справа № 2а-1778/09/2470
Суддя: Шавель Р.М.
Дата ухвалення: 2010-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2010 р. Справа № 17295/10/9104

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді Шавеля Р.М.

Суддів Стародуба О.П. , Каралюса В.М.

при секретарі судового засідання Романишин О.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 охорони здоровя України на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 25.12.2009р. у адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 охорони здоровя України про визнання протиправним і скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення,-

В С Т А Н О В И Л А:

09.11.2009р. позивач ОСОБА_3 державний медичний університет звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати наказ ОСОБА_1 охорони здоровя України № 242-О від 28.09.2009р. «Про оголошення догани ОСОБА_2П.» (а.с.2-5).

Ухвалою суду від 14.12.2009р. допущено заміну первинного позивача на належного позивача - ОСОБА_2 (а.с.36).

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 25.12.2009р. заявлений позов задоволено; скасовано наказ ОСОБА_1 охорони здоровя України № 242-О від 28.09.2009р. «Про оголошення догани ОСОБА_2П.» (а.с.42).

Не погодившись із винесеною постановою суду, її оскаржив відповідач ОСОБА_1 охорони здоровя України, який в своїй апеляційній скарзі просить постанову суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі, покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи (а.с.78-80).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відкриття провадження у справі та розгляд справи помилково здійснено в порядку КАС України, оскільки у розглядуваному випадку між сторонами виник трудовий спір, який повинен розглядатися з дотриманням вимог ст.15 ЦПК України.

Зокрема, враховуючи, що ректор ОСОБА_3 державного медичного університету ОСОБА_2 не відноситься до державних службовців, трудовий спір щодо скасування наказу про оголошення догани не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення позивача та його представника, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи, відповідно до наказу ОСОБА_1 охорони здоровя України № 242-О від 28.09.2009р. «Про оголошення догани ОСОБА_2П.» за неналежне виконання своїх посадових обовязків ректору ОСОБА_3 державного медичного університету ОСОБА_2 в порядку ст.ст.147-149 КЗпП України оголошено догану; зобовязано позивача розробити і подати план заходів, спрямованих на усунення порушень, виявлених під час перевірки, притягнути до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, винних у порушенні чинного законодавства, інформувати міністерство в місячний строк про стан усунення недоліків, виявлених під час перевірки (а.с.6).

Вказаний наказ є предметом оскарження згідно заявленого позову, при цьому мотивами його протиправності позивачем вказано необєктивність його прийняття та невідповідність його положень вимогам чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини (а.с.2-4).

Задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що в порушення вимог ст.148 КЗпП України наказ про оголошення догани позивачу виданий без дотримання місячного строку; ОСОБА_2 не був ознайомлений з довідкою про результати перевірки, пояснень по ній не надавав; надані ж позивачем пояснення, на підставі яких виданий спірний наказ, ніякого відношення до вказаного наказу не мають і пояснень щодо будь-яких порушень чинного законодавства в роботі ОСОБА_3 державного медичного університету не містять.

За таких обставин, на думку суду, спірний наказ прийнятий всупереч вимогам ст.ст.148, 149 КЗпП України, а тому є незаконним і підлягає скасуванню (а.с.42 і на звороті).

Вирішуючи розглядуваний позов, суд першої інстанції керувався тим, що він є адміністративним, проте такий висновок суду не можна вважати обґрунтованим, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 2 ст.2 КАС України передбачено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією або законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 15 ч.1 ст.3 КАС України визначено, що публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах місцевого самоврядування.

Із змісту наведеного слідує, що визначення публічної служби шляхом переліку її різновидів означає, що таке поняття стосується завдань адміністративного судочинства і не поширюється на осіб, діяльність яких лише за формальними критеріями є публічною.

Оскільки чинне законодавство не містить виключного переліку видів публічної служби, тому слід враховувати, що віднесення служби до публічної можливе, якщо це: професійна діяльність осіб, які її обіймають; здійснюється на основі Конституції України, законів та інших нормативно-правових актів; за змістом полягає у виконанні завдань і функцій держави; оплачується з державних коштів.

Під час апеляційного розгляду справи зясовано, що позивач ОСОБА_2 на час оголошення спірного наказу і застосування дисциплінарного стягнення обіймав посаду ректора ОСОБА_3 державного медичного університету.

Згідно ст.1 Закону України «Про вищу освіту» вищий навчальний заклад це освітній, освітньо-науковий заклад, який заснований і діє відповідно до законодавства про освіту, реалізує відповідно до наданої ліцензії освітньо-професійні програми вищої освіти за певними освітніми та освітньо-кваліфікаційними рівнями, забезпечує навчання, виховання та професійну підготовку осіб відповідно до їх покликання, інтересів, здібностей та нормативних вимог у галузі вищої освіти, а також здійснює наукову та науково-технічну діяльність.

Статтею 22 цього Закону передбачено, що головними завданнями вищого навчального закладу є:

здійснення освітньої діяльності певного напряму, яка забезпечує підготовку фахівців відповідних освітньо-кваліфікаційних рівнів і відповідає стандартам вищої освіти;

здійснення наукової і науково-технічної (для вищих навчальних закладів третього і четвертого рівнів акредитації), творчої, мистецької, культурно-виховної, спортивної та оздоровчої діяльності;

забезпечення виконання державного замовлення та угод на підготовку фахівців з вищою освітою;

здійснення підготовки наукових і науково-педагогічних кадрів та їх атестація в акредитованих вищих навчальних закладах третього та четвертого рівнів акредитації;

вивчення попиту на окремі спеціальності на ринку праці і сприяння працевлаштуванню випускників;

забезпечення культурного і духовного розвитку особистості, виховання осіб, які навчаються у вищих навчальних закладах, в дусі українського патріотизму і поваги до Конституції України;

підвищення освітньо-культурного рівня громадян.

Згідно з ст.32 вказаного Закону безпосереднє управління діяльністю вищого навчального закладу здійснює його керівник - ректор (президент), начальник, директор тощо.

Керівник вищого навчального закладу в межах наданих йому повноважень:

вирішує питання діяльності вищого навчального закладу, затверджує його структуру і штатний розпис;

видає накази і розпорядження, обов'язкові для виконання всіма працівниками і структурними підрозділами вищого навчального закладу;

представляє вищий навчальний заклад у державних та інших органах, відповідає за результати його діяльності перед органом управління, у підпорядкуванні якого перебуває вищий навчальний заклад;

є розпорядником майна і коштів;

виконує кошторис, укладає угоди,

приймає на роботу та звільняє з роботи працівників;

забезпечує охорону праці, дотримання законності та порядку;

визначає функціональні обов'язки працівників;

формує контингент осіб, які навчаються у вищому навчальному закладі;

відраховує та поновлює на навчання осіб, які навчаються у вищому навчальному закладі за погодженням з органами студентського самоврядування;

контролює виконання навчальних планів і програм;

контролює дотримання всіма підрозділами штатно-фінансової дисципліни;

забезпечує дотримання службової та державної таємниці;

здійснює контроль за якістю роботи викладачів, організацією навчально-виховної та культурно-масової роботи, станом фізичного виховання і здоров'я, організовує побутове обслуговування учасників навчально-виховного процесу та інших працівників вищого навчального закладу;

разом із профспілковими організаціями подає на затвердження вищому колегіальному органу громадського самоврядування вищого навчального закладу правила внутрішнього розпорядку та колективний договір і після затвердження підписує його.

Керівник вищого навчального закладу відповідає за провадження освітньої діяльності у вищому навчальному закладі, за результати фінансово-господарської діяльності, стан і збереження будівель та іншого майна.

Для вирішення основних питань діяльності відповідно до статуту керівник вищого навчального закладу створює робочі та дорадчі органи, а також визначає їх повноваження.

Керівник вищого навчального закладу щорічно звітує перед власником (власниками) або уповноваженим ним (ними) органом (особою) та вищим колегіальним органом громадського самоврядування вищого навчального закладу.

Керівник вищого навчального закладу відповідно до статуту може делегувати частину своїх повноважень своїм заступникам та керівникам структурних підрозділів.

Аналіз вищевикладених норм вказує на те, що посада ректора вищого навчального закладу (в тому числі державної форми власності) не відноситься до публічної служби, правовідносини керівника навчального закладу з його власником або уповноваженим державним органом регулюються трудовим законодавством.

Згідно з ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Таким чином, колегією суддів встановлено, що розглядуваний спір виник із трудових правовідносин, такий не пов'язаний із проходженням публічної служби, через що повинен розглядатися судом в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Оскільки порушення провадження у справі та її розгляд помилково здійснено за правилами КАС України, постановлене судом першої інстанції рішення відповідно до п.4 ч.1 ст.205 КАС України підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

При цьому колегія суддів не вважає перешкодою для закриття провадження в адміністративній справі ухвалу Печерського районного суду м.Києва від 25.02.2010р. у справі № 2-240-1/10, оскільки підставою для закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 охорони здоровя України, третя особа Міністр охорони здоровя України ОСОБА_4, про скасування наказу ОСОБА_1 охорони здоровя України № 242-О від 28.09.2009р. «Про оголошення догани ОСОБА_2П.», визначено наявність рішення адміністративного суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав (а.с.88).

На підставі наведеного та керуючись ст.94, ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, п.4 ч.1 ст.198, ч.1 ст.203, п.4 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 охорони здоровя України задоволити.

Постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 25.12.2009р. у адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 охорони здоровя України про визнання протиправним і скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення, - скасувати, провадження у справі - закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом одного місяця з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя Шавель Р.М.

Судді Стародуб О.П. , Каралюс В.М.

< Текст >