Справа № 2а-1870/5272/11
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2015-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2015 року м. Київ К/9991/40543/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у порядку письмового провадження

касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 17.11.2011

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.05.2012

у справі № 2а-1870/5272/11

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції у м. Суми

про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення від 11.01.2007 № /0/17-319/5630/883.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 17.11.2011, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.05.2012, в задоволенні позову відмовлено.

ФОП ОСОБА_2 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати вказані судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що підставою для донарахування позивачу за податковим повідомленням-рішенням від 11.01.2007 № /0/17-319/5630/883 податку з доходів фізичних осіб в сумі 42259,29 грн. слугували висновки комплексної планової документальної перевірки за період з 01.01.2005 по 30.09.2006, викладені в акті від 20.12.2006 № 7926/17/319//2/6, про порушення ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» від 26.12.1992 № 13-92, п. 7.1 ст. 7, п. 22.3 ст. 22 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 № 889-ІV.

Податковий орган виходив з того, що позивач, формуючи валовий дохід і валові витрати відповідно до вимог Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» та статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», як передбачено вказаним Декретом, неправомірно включав до витрат, пов'язаних з отриманням доходу, витрати на придбання маркетингових послуг у ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, оскільки ці витрати не пов'язані з господарською діяльністю та документально не підтверджені.

Відповідно до ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» від 26.12.1992 № 13-92 (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) i документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» від 26.12.1992 № 13-92 до складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Отже, для цілей визначення оподатковуваного доходу фізичної особи від зайняття підприємницькою діяльністю законодавством передбачено, що до складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Підпункт 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР забороняв віднесення до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Таким чином, виходячи з положень вищевказаних норм законів, відсутність первинних бухгалтерських документів, якими підтверджується реальність здійснення господарської операції, безспірно позбавляє платника податку права на включення понесених витрат до складу валових витрат.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що з наявного у справі звіту виконавця ОСОБА_6 про проведені маркетингові дослідження на ринку деревообробки вбачається, що зміст цього звіту зводиться лише до відображення цінових умов договору поставки та вимог щодо укладки, маркування та транспортування продукції, а виконання маркетингових послуг ОСОБА_7 та ОСОБА_5 підтверджується виключно актами виконаних послуг, які не відображають змісту та обсягу виконаних робіт.

Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено не пов'язаність господарських операцій позивача з ОСОБА_3 з господарською діяльністю. При цьому суди виходили з такого.

Згідно з п. 2.1.1 договору від 19.04.2005 №04/06 про придбання маркетингових послуг у ОСОБА_3 замовник сплачує виконавцю сорок відсотків від суми коштів, що надійшли на рахунок замовника від покупців, зазначених в звіті виконавця.

Позивач посилається на те, що внаслідок отримання маркетингових послуг від ОСОБА_3 ним був укладений новий контракт з P.D. «JAWOR» (Польща) щодо поставки продукції, в результаті чого в червні 2006 позивач отримав кошти за відвантажену продукцію в сумі 20744,18 грн.

Утім, позивачем готівкою було сплачено ОСОБА_3 за надані маркетингові послуги кошти в сумі 339244,7 грн., що не відповідає умовам п. 4 договору від 19.04.2005 №04/06.

За встановленої судами попередніх інстанцій обставини щодо відсутності факту підтвердження господарських операцій позивача належними первинними бухгалтерськими документами, які відображають обсяг і зміст наданих послуг, та факту використання придбаних послуг в межах господарської діяльності валові витрати не можуть бути визнані підтвердженими.

Зважаючи на викладене, діючи в межах, визначених у ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України, які не дозволяють суду касаційної інстанції здійснювати дослідження та переоцінку доказів, касаційна скарга залишається без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Сумського окружного адміністративного суду від 17.11.2011 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.05.2012 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, за заявою, поданою безпосередньо до Верховного Суду України у порядку, встановленому статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Н.Г. Пилипчук

Судді Л.В. Ланченко

Ю.І. Цвіркун