Справа № 40182/09
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2011-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2011 р. справа № 2а-4297/09/0870

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Семененка Я.В.

суддів: Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю

при секретарі судового засідання: Ліпіній О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2009 року у справі №2а-4297/09/0870 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Запорізький хлібокомбінат №1»до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м.Запоріжжі про скасування податкових повідомлень - рішень, -

в с т а н о в и л а :

Відкрите акціонерне товариство «Запорізький хлібокомбінат №1»звернулося до суду з позовом в якому, з урахуванням уточнень, просило скасувати податкові повідомлення-рішення №/0 від 01.10.2007 року в повному обсязі, податкове повідомлення-рішення №/0 від 01.10.2007р. в сумі 1596,30 грн., в тому числі за основним платежем 532,10 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 1064,50 грн. , податкове повідомлення-рішення №/0 від 01.10.2007 р. в частині 49690,50 грн. в тому числі 33127 грн. за основним платежем 16563,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2009 року адміністративний позов задоволено. Постанова суду мотивована тим, що спірні рішення СДП прийняті не на підставі та не у спосіб, що передбачені Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств», Закону України «Про податок на додану вартість».

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, СДПІ по роботі з ВПП у м. Запоріжжі подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, не повне зясування судом обставин справи, просило скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позову. Апеляційна скарга фактично обґрунтована висновками перевіряючих осіб, які зроблено в акті перевірки, що став підставою для прийняття оскаржених податкових повідомлень-рішень.

Перевіривши, в межах доводів апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи із наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що повноважними особами СДПІ по роботі з ВПП у м. Запоріжжя проведена планова документальна перевірка фінансово-господарської діяльності ВАТ «Запорізький хлібокомбінат № 1»з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2004 р. по 31.03.2007 р..

За наслідками перевірки складено акт 337/08-04/05486763 від 19.09.2007 р. в якому зроблені висновки про порушення ВАТ «Запорізький хлібокомбінат № 1»:

- п. 1.32, ст.. 1, п. п. 5.1, . 5.3.9 п. 5.3, п. 5.9 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»підприємством занижено валові доходи на суму 916600 грн., а саме по періодам: І півріччя 2004 р. 536000 грн., 3 квартали 2004 р. 914500 грн., 2004 р. 828400 грн., І півріччя 2005 р. 2100грн. та завищено валові доходи на суму 19800 грн. в періоди: 1 квартал 2005 р. 7000 грн., 3 квартали 2005 р. 11100 грн., 2005 р. 19800 грн.;

- пп. 11.3.1 п. 11.3 ст. 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»встановлено заниження валового доходу в період 2006 р. - 25296,0грн. та завищення валового доходу в період 1 квартал 2007 р. 434109,11 грн.;

- пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5. п. п. 8.7.1 п. 8.7 ст. 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»підприємством завищені валові витрати на суму 639400 грн., в т.ч. по періодам: півріччя 2004 р. 64600 грн., 3 квартали 2004 р. 193000 грн., 2004 р. 102000 грн., 1 квартал 2005 р. 54900 грн., 2005 р. 400 грн., 1 квартал 2006 р. 61200 грн., півріччя 2006 р. 4200 грн., З квартали 2006 р. 149300 грн., 2006 р. 230300 грн., 1 квартал 2007 р. 79 000 гри:; а занижені валові витрати на суму 227700 грн., в т.ч. по періодам: 4 квартал 2004 р. 91000 грн., 2 квартал 2005 р. 69400 грн., 3 квартал 2005 р. 30300 грн., 2 квартал 2006 р. 37 000 грн.;

- п. п. 8.3.2 п. 8.3 ст. 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», п.. 1 Перехідних положень II Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»внесеними ЗУ від 27.11.2003 р. № 1344-IV, підприємством завищено суму амортизаційних відрахувань на 200 683 грн., в т.ч. по періодам: півріччя 2004 р. 6900 грн., З квартали 2004р. 13800 грн., 20400 грн., 1 квартал 2005 р. 8300 грн., півріччя 2005 р. 19800 грн., 3 квартали 2005р. 37100 грн., 2005 р. 56500 грн., 1 квартал 2006 р. 24375 грн., півріччя 2006 р. 47960 грн., З квартали 2006 р. 70366 грн., 2006 р. 93206 грн., 1 квартал 2007 р. 30577 грн.;

- порушення п. п. 7.2.1 п. 7.2, п. п. 7.4.1, п. п. 7.4.5 п. .7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», п. 7, п. п. 12.2 п. 12 Порядку заповнення податкової накладної - завищено суму податкового кредиту з податку на додану вартість на суму 967 грн.;

- порушення п. п. 7.4.1, п. п. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»- занижено податок на додану вартість у сумі 415 грн.;

- порушення п. п. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»підприємством занижено податок на додану вартість в сумі 24696 грн. та 7049 грн.;

- ст. 2, п. 3.1, 3.4 ст. З, п. п. «е»п. 4.2.9 ст. 4, п. 7.1 ст. 7, ст. 8, ст. 16 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон., в результаті чого було встановлено неутримання та неперерахування податку з доходів фізичних осіб за липень-грудень 2005 р., 2006 р. у розмірі 552,49 грн.

На підставі акту перевірки податковим органом прийняті податкові повідомлення-рішення: №/0 про визначення податкового зобов'язання по податку з доходів найманих працівників в сумі 1657,47 грн. (552,49 грн. за основним платежем та 1104,98 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями), № /0 про визначення податковою зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 51399,00 грн. (34266,00 грн. за основним платежем та 17133,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, № /0 про визначення податкового зобов'язання по податку на прибуток в сумі 340729 грн. (199865 грн. за основним платежем та 140864 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Правомірність та обґрунтованість зазначених податкових повідомлень-рішень є предметом спору, який передано на вирішення суду.

Позивачем оскаржуються: податкове повідомлення-рішення №/0 від 01.10.2007 року в повному обсязі, податкове повідомлення-рішення №/0 від 01.10.2007р. в сумі 1596,30 грн., в тому числі за основним платежем 532,10 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 1064,50 грн. , податкове повідомлення-рішення №/0 від 01.10.2007 р. в частині 49690,50 грн. в тому числі 33127 грн. за основним платежем 16563,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спірні рішення СДП прийняті не на підставі та не у спосіб, що передбачені Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств», Закону України «Про податок на додану вартість».

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується частково з наступних підстав.

Щодо господарських операції з металопродукцією.

Суть спірних правовідносин полягає в тому, що перевіркою встановлено, що ВАТ «Запорізький хлібокомбінат № 1»отримало металеву продукцію від ТОВ «Техмет-Сервіс»(за договором № 146 від 21.06.2004 p.). в І періоди: півріччя 2004р. 450,0 тис. грн., 3 квартали 2004 р. - 765,9 тис. грн.

Перевіряючими особами ДПІ зроблено висновок про завищення підприємством валових витрат в зазначених періодах на підставі п п. 11.2.1 п. 11.2 ст. 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств». Висновки ґрунтувалися на тому, що операції з придбання та виробництв»металопродукції не передбачені в господарській діяльності позивача, оскільки ВАТІ «Запорізький хлібокомбінат № 1»не має такий вид діяльності, як торгівля та виробництво металопродукції, оскільки відповідно до довідки за №24/9059 від 25.12.1997p.. виданої Запорізьким обласним управлінням статистики, вказаний вид діяльності не привласнений. Відповідно витрати па придбання металевої продукції не можуть бути віднесені до регулярної, постійної та суттєвої діяльності підприємства. СДПІ по роботі з ВПП у м. Запоріжжі також вказало на те, що ВАТ «Запорізький хлібокомбінат № 1»не надало до перевірки первинні документи такі як: акти прийому-передачі товарно- матеріальних цінностей, документи щодо транспортування товару та вантажних робіт, довіреності на отримання металевої продукції. Крім того, в акті зроблено висновок про те, що ВАТ «Запорізький хлібокомбінат № 1»не отримано доходу, в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах від операцій з металопродукцією, що також свідчить про неможливість віднесення витрат по цим операціям до складу валових витрат підприємства, з огляду на те, що такі операції не можливо повязати з господарською діяльністю, метою якої є отримання доходу.

За таких обставин, ДПІ зроблено висновок про те, що ВАТ «Запорізький хлібокомбінат № 1»безпідставно збільшило валові витрати на запаси, які використані не в господарській діяльності, в періоди: півріччя 2004 р. - 450 000 грн., 3 квартали 2004 р. - 776 408 грн. Зазначене порушення вплинуло на розрахунок приросту (убутку) балансової вартості запасів за 2004 р.

Крім того, в ході перевірки встановлено, що в період з 01.04.2004 р. по 30.06.2005 p.. підприємство декларувало по таб. 1 «Розрахунок приросту (убутку) балансової вартості запасів»- рядок 4 додатка К1/1 Декларації, запаси, використані не в господарській діяльності, за період : 2004 р - 845 400 грн.. півріччя 2005 р. - 36100 грн. На підставі даних балансової вартості запасів на складах (місцях зберігання) та МШП, які відповідають даним головної книги ВАТ «Запорізький хлібокомбінат № 1»СДПІ по роботі з ВПП у м.Запоріжжі розрахована балансова вартість запасів, в результаті чого показник по рядку 01.2 «Приріст балансової вартості запасів «Декларації»складає (відхилення): півріччя 2004 р. -536000 грн., З квартали 2004 р. - 914500 грн., 2004 р. - 828400 грн.. 1 квартал 2005 р. - (-7000грн.). півріччя 2005 р. - 2100 грн., З квартали 2005 р. - (-11100 грн.). 2005 р. - (-19800 гри.).

З огляду на викладені обставини, СДПІ по роботі з ВПП у м.Запоріжжі вказано на порушення позивачем п.1.32 ст.1., п.п.5.1., 5.3.9 п. 5.3, п. 5.9 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого підприємством занижено валові доходи на суму 916600 грн.. а саме по періодам півріччя 2004 р. 536000 грн., 3 квартали 2004 р. 914500 грн.. 2004 р. 828400 грн.. півріччя 2005 р. 2100грн. та завищено валові доходи на суму 19800 грн. в періоди: 1 квартал 2005р. 7000 грн.. 3 квартали 2005 p. 11100 грн., 2005 р. 19800 грн.

Аналізуючи спірні правовідносини між сторонами суд першої інстанції вірно виходив з того, що відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»нові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності. Зокрема до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі фати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті (п. п. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону).

Відповідно до п. 1.32 Закону, господарська діяльність - будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що, ВАТ «Запорізький хлібокомбінат № 1»(покупець) придбав у ТОВ «Техмет-Сервіс»(постачальник) за договором № 146 від 21.06.2004 р. металопродукцію на загальну суму 919090,16 грн.

Згідно з п.п. 11.2.1 п. 11.2 ст. 11 Закону, датою збільшення валових витрат виробництва (обігу) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата списання коштів з банківських рахунків платника податку на оплату товарів (робіт, послуг), а в разі їх придбання за готівку день їх видачі з каси платника податку; або дата оприбуткування платником податку товарів, а для робіт (послуг) дата фактичного отримання платником податку результатів робіт (послуг).

В податковому обліку позивача зазначена операція була відображена в декларації з податку на прибуток за півріччя 2004 р. 450,0 тис. гри., 3 квартали 2004р. 765.9 тис. грн.

08.07.2005 р. у забезпечення заборгованості за отримані товари ВАТ «Запорізький хлібокомбінат № 1»емітувало простий вексель ТОВ «Техмет-Сервіс»(за № 59. номінальна вартість 818589.94 грн.), зі строком сплати по векселю 08.07.2007 р.

Суд першої інстанції вірно вказав на необґрунтованість висновків податкового органу про те, що витрати на придбання металевої продукції не можуть бути віднесені до регулярної, постійної та суттєвої діяльності підприємства.

Такі висновки суду першої інстанції ґрунтуються на наступному.

Згідно з пп.2.2.1 Статуту ВАТ «Запорізький хлібокомбінат № 1»до основних видів діяльності товариства відноситься, зокрема, оптова та роздрібна торгівля.

Суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги посилання ДПІ на довідку №24/9059 від 25.12.1997 р. Запорізького обласного управління статистики, якою визначено види діяльності позивача, оскільки довідка містить лише декілька видів діяльності підприємства і не є вичерпною, та не може обмежувати інші напрямки діяльності товариства, які не заборонено законом.

Правомірно суд першої інстанції не погодився і з висновком СДПІ по роботі з ВПП у м.Запоріжжі про порушення підприємством п. 5.3.9 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств». Так, відповідно до вказаної норми, не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Податковий орган зазначаючи в акті перевірки про відсутність документів не враховує певні особливості здійсненої операції, зокрема: довіреність на отримання металопродукції, відповідно до чинного законодавства зберігається у постачальника: документи на транспортування не могли знаходиться у позивача, оскільки він безпосередньо їх не здійснював та не ніс по ним витрати; форма №М-7, складається та є обов'язковою лише у випадках наявності кількісних та якісних розбіжностей з даними супровідних документів постачальника, чого в даному випадку не було.

Також не ґрунтується на документах висновок податкової інспекції про те, що підприємство не отримало доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальних формах від операцій з металопродукцією.

Підставою для віднесення певних витрат до складу валових витрат підприємства є використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності товариства. Правовий аналіз вищезазначених норм свідчить про те, що приписи Закону України «Про оприбуткування прибутку підприємств», не ставляють в залежність право платника податків на формування валових витрат підприємства від наявності чи відсутності доходу по окремим господарським операціям, оскільки вказане не може свідчити про відсутність можливості отримання доходу з усієї господарської діяльності.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необґрунтованість доводів податкового органу про порушення позивачем вимог Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»під час здійснення господарських операцій з металопродукцією.

Враховуючи те, що судом визнано правомірним та законним відображення ВАТ «Запорізький хлібокомбінат № 1»валових витрат з операцій на придбання металопродукції, то як наслідок є необґрунтованими висновки СДПІ по роботі з ВПП у м.Запоріжжі щодо допущених товариством порушень при розрахунку приросту (убутку) балансової вартості запасів за 2004 р.

Щодо операцій з експорту соняшникової олії.

Суть спірних правовідносин полягає у незгоді позивача з висновками податкового органу про заниження підприємством валового доходу у сумі 434 109грн. за 4 квартали 2006 року та завищення валового доходу у сумі 434 109грн. за 1 квартал 2007 року; завищення валових витрат у сумі 408 813грн. за 4 квартали 2006р. та заниження валових витрат у сумі 408 813грн за І квартал 2007р.

В акті перевірки зазначено, що в період грудень 2006 р - січень 2007 р. ВАТ «Запорізький хлібокомбінат № 1»здійснювало реалізацію олії соняшникової нерафінованої, нерезиденту - ВАТ «Белхим»(Білорусь).

Підприємство придбавало олію соняшникову нерафіновану у постачальників ТОВ «Агроплюс-Сервіс», ЗАТ «Пологівський ОЕЗ»на загальну суму 982768.62 грн. в кількості 264.56 т., а саме: TOB «Агроплюс-Сервіс»загальна сума 920 837.62 грн.. кількість 246,345 т. ціна 3115.00 грн. (договір № 10/12/2006 р. від 10.12.2006 р.); ЗАТ «Пологівський ОЕЗ»- загальна сума 61931.0 грн.. кількість 18.215 т. ціна 2833.33 грн. (договір поставки № 39/02- 2007 від 02.01.2007 р.).

В подальшому, на підставі договору комісії № К05 від 12.12.2006 р.. придбану олію соняшникову. ВАТ «Запорізький хлібокомбінат № 1»(комітент), передало TOB ПКФ «Конвент ЛТД»(комісіонер), для подальшого продажу на експорт. Згідно з актами прийому-передачі від 22.12.2006 р. на комісію передано 246.345 т. на суму 814847.67 грн. (без ПДВ) та від 15.01.2007 р. на комісію передано 18.215 т. на суму 60250.67 грн. (без ПДВ).

На підставі договору купівлі-продажу від 14.12.2006 р. № 56/06. TOB ПКФ «Конвент Л ТД»(комісіонер) продав олію соняшникову нерафіновану ВАТ «Белхим»(Білорусь - покупець).

Згідно з вантажно-митними деклараціями встановлена загальна сума продажу олії соняшникової, а саме: № 112000003//6/4-01265 від 27.12.2006 р. на суму 212225.24 грн. в кількості 64.160 т.; № 112000003/6/4-01266 від 27.12.2006 р. на суму 221883,37 гри. в кількості 67,080т.; № 112000003/7/7-00035 від 15.01.2007 р. на суму 219237,67 грн. в кількості 66.280т.; № 112000003/7/4/00034 від 15.01.2007 р. на суму 221751.56 грн. в кількості 67.040 т.

Перевіряючими встановлено, що дата фактичного відвантаження товарів припадала на дати 27.12.2006 р. (на суму 434109,11 грн.), 15.01.2007 р. (на суму 440989,23 грн.).

Таким чином, СДПІ по роботі з ВПП дійшла висновку, що датою збільшення валового доходу слід вважати 27.12.2006 р.. яка припадає на податковий період - звітний 2006р. на загальну суму 434109,11 грн. та 15.01.2007 р., що припадає на податковий звітний період -1 квартал 2007 р.. на загальну суму 440989.23 грн.

В податковому обліку позивача, зазначена операція знайшла відображення в декларації з податку на прибуток за 1 квартал 2007 р., по рядку 01.1 «доход від продажу товарів(робіт, послуг)» 875098 грн.

У зв'язку з цим, перевіряючими встановлено порушення позивачем п. 5.9 ст. 5 ЗУ»Про оподаткування прибутку підприємств»- завищено валові доходи підприємства по ряд.01.2 декларації за 2006 р. (4 квартал 2006 р.) на суму 408812,60грн. за рахунок завищення балансової вартості запасів на складах (місцях зберігання) станом на 01.01.2007р.. а саме олії соняшникової у кількості 131.240 т. по ціні 3115,0грн. на суму 408812,60 грн.

Враховуючи викладене СДПІ по роботі з ВПП у м. Запоріжжі встановила по операції придбання та продажу олії соняшникової заниження позивачем оподатковуваного прибутку за 4 квартал 2006 р. на суму 25296.51 грн. та завищення оподатковуваного прибутку за 1 квартал 2007 р. на суму 25296,51 грн.

Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами суд першої інстанції, на думку колегії суддів, дійшов помилкового висновку про те, що датою збільшення валового доходу, у спірному випадку, слід вважати дату відвантаження товару, яку суд повязав з датою перетину вантажем митного кордону України. Такі висновки суд першої інстанції обґрунтував тим, що лише після перетину державного кордону у покупця, згідно з умовами договору купівлі-продажу, виникає право власності на товар.

Відповідно до пп.. 11.3.1 п. 11.3 ст. 11 Закону «Про оподаткування прибутку підприємств»від 28.12.94 р. № 334/94-ВР (у редакції Закону України від 22.05.'97 р. 283/97 -ВР. зі змінами га доповненнями) датою збільшення валового доходу вважається дата яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, яка сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), що підлягають продажу, у разі доку товарів (робіт, послуг) за готівку - дата її оприбуткування в касі платника податку, а за відсутності такої-дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного надання результатів робіт (послуг) платником податку.

Отже, вказаною нормою права визначено дату збільшення валового доходу, і ця дата, у спірному випадку, як правильно зазначив суд першої інстанції, має бути визначена датою відвантаження товару, натомість вказаною нормою права жодним чином відвантаження товару не повязується з набуттям покупцем права власності на поставлений товар.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками податкового органу про те, що датою відвантаження товару слід вважати дату оформлення вантажно-митних декларацій, які свідчать про факт відвантаження товару.

В той же час, як вбачається з розрахунків податкових зобовязань та штрафних (фінансових) санкцій, а також пояснень СДПІ, за вищевказані порушення податковим органом не було визначено податкових зобовязань, з огляду на встановлений факт як завищення так і заниження валового доходу по одній і тій же операції, але у різний звітний період. Натомість, податковим органом застосовано штрафні санкції у розмірі 3 162,00грн.

Відповідно до пп..17.1.3 п.17 ст.17 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин між сторонами, у разі коли контролюючий орган самостійно донараховує суму податкового зобов'язання платника податків за підставами, викладеними у підпункті "б" підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, такий платник податків зобов'язаний сплатити штраф у розмірі десяти відсотків від суми недоплати (заниження суми податкового зобов'язання) за кожний з податкових періодів, установлених для такого податку, збору (обов'язкового платежу), починаючи з податкового періоду, на який припадає така недоплата, та закінчуючи податковим періодом, на який припадає отримання таким платником податків податкового повідомлення від контролюючого органу, але не більше п'ятдесяти відсотків такої суми та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян сукупно за весь строк недоплати, незалежно від кількості податкових періодів, що минули.

Отже, вказаною нормою матеріального права встановлено, що безумовною підставою для визначення штрафних (фінансових) санкцій є самостійне донарахування контролюючим органом сум податкових зобовязань.

Таким чином, враховуючи той факт, що за результатами проведеної перевірки, в частині господарських операцій з соняшниковою олією, СДПІ не донараховано позивачу податкових зобовязань, то у податкового органу були відсутні підстави для визначення штрафних (фінансових) санкцій за цим податком.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що хоча судом першої інстанції і зроблені висновки з порушенням норм матеріального права, але ці обставини не вплинули на правильність вирішення спірних правовідносин по суті.

Щодо витрат на просування продукції позивача.

В акті перевірки зазначено, що ВАТ «Запорізький хлібокомбінат № 1»(постачальник) укладало договори поставки товарів з юридичними особами (покупцями), які займаються продажем товарів через роздрібну торгівлю: TOB «ОСОБА_1 енд ОСОБА_1 Україна», ТОВ «Торгівельний будинок «Амстор». TOB «АТБ-маркет», підприємство з 100% іноземними інвестиціями «Білла-Україна», ТОВ «Нова Холдинг».

Між тими ж сторонами укладались договори про надання послуг з мерчандайзингу, за умовами яких мерчандайзингові послуги визначаються як сукупність послуг з розміщення продукції на полицях, стендах, безпосередньо в торгівельних залах, брендових стійках з торгівельною маркою «Хлібодар»тощо, в торгівельних мережах, місцях продажу тощо, з метою збільшення обсягів продажу такої продукції.

СДПІ по роботі з ВПП дійшло висновку, що за договорами мерчандайзингу споживачем послуги виступає сам «виконавець»(торговельні мережі), оскільки послуги з передпродажної підготовки товарів та розміщення продукції стосуються товарів та продукції, які вже належать на праві власності «виконавцям», а не ВАТ «Запорізький хлібокомбінат № 1». У даному випадку послуги з мерчандайзингу направлені на збільшення обсягів продажу товарів «Виконавців», а відтак доход отримають тільки «виконавці».

З цих підстав відповідач заперечує зв'язок з власною господарською діяльністю хлібокомбінату витрат на просування продукції.

З огляду на викладене, податкова інспекція вважає, що ВАТ «Запорізький хлібокомбінат № 1»безпідставно завищило валові виграти на суму 123478 грн., послуг з мерчандайзингу за період з 01.01.2005 р. - 31.12.2007 р.

Суд першої інстанції вірно виходив з того, що відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності. Під господарською діяльністю розуміється будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи (п. 1.32 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»).

Встановлені обставини справи свідчать про те, що за договорами, укладеними з торговими організаціями, позивачу надавався комплекс інформаційних, маркетингових та інших послуг, які включали в себе аналіз продажу продукції, виробленої позивачем, вивчення змін попиту на неї, інформування покупців про продукцію, яка виробляється позивачем, шляхом розповсюдження інформаційних листівок та каталогів, розміщення інформації про продукцію на білбордах та обладнанні, проведення спеціальних акцій та інші послуги з просування продукції. Тобто, надавалися ті послуги, які призначені для зростання обсягів продажу продукції, яка виробляється позивачем і відповідно споживачем цих послуг виступав позивач, який безпосередньо зацікавлений в отриманні інформації щодо попиту на свою продукцію та його збільшення.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем придбавались такі послуги, з метою використання їх у власній господарській діяльності, метою якої є отримання доходу від виробленої продукції і дохідність цієї діяльності прямо залежить від обсягів реалізації продукції власного виробництва.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про протиправність рішення відповідача щодо визначення податкових зобовязань та застосування штрафних санкцій в цій частині заявлених вимог.

Щодо завищення валових витрат при здійсненні поліпшення основних фондів.

В акті перевірки зазначено, що в перевіряємому періоді ВАТ «Запорізький хлібокомбінат № 1»здійснювало поліпшення основних фондів, що підлягають (амортизації, у т.ч. витрати на поліпшення орендованих основних фондів, у сумі, що не перевищує 10 відсотків сукупної балансової вартості всіх груп основних фондів станом на початок такого звітного періоду. Ліміт таких валових витрат складав: 2004 рік 638900 грн.; 2005 рік - 644509 грн.; 2006 р. - 665371 грн.; 2007 рік - 802642 грн. Згідно наданих до перевірки документів: відомостей по рахунках: 205 «Будівельні матеріали», 207 «Запасні частини». 202/1 «Основні та допоміжні матеріали», 209 «Інші матеріали», 221/1 «МБІІ». 152 «Придбання (виготовлення) основних засобів», актів виконаних робіт, актів на списання матеріалів, бухгалтерських довідок та інше, встановлено розбіжності з даними перевірки та даними Декларації з податку на прибуток.

На підставі цього, перевіряючи дійшли висновку, що підприємством в порушення п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5., п.п. 8.7.1 п. 8.7 ст. 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»завищено валові витрати на суму 639400 грн.. в т.ч. по періодам: півріччя 2004 р. - 64600 грн.; З квартали 2004 р. - 193000 грн., 2004 рік - 102000 грн.. 1 квартал 2005 р..- 54900 грн.. 2005 р. - 400 грн., 1 квартал 2006 р. - 61200 грн.. півріччя 2006 р. - 24200 грн.. 3 квартали 2006 р. - 149300 грн.. 2006 р. - 230300 грн.. 1 квартал 2007 р. - 79000 грн. та занижено валові виграти на суму 227700 грн.. в т.ч. по періодам: 4 квартал 2004 р. 91000 грн., 2 квартал 2005 р. - 69400 грн.. 3 квартал 2005 р. - 30300 грн., 2 квартал 2006 р. 37000 грн.

Встановлені обставини справи, з огляду на письмові поясненнях від 28.09.2009р. (вих. № 8397/10/10-013), висновків про порушення позивачем вказаних вимог Закону податковий орган дійшов з тих підстав, що підприємством в ході проведення перевірки не надано первинні документи по операціях, пов'язаних з поліпшенням основних фондів за рахунок власних вииробничих запасів.

Суд першої інстанції правильно вказав на те, що такі висновки в акті перевірки, який став підставою для прийняття спірного рішення, не міститься.

Відповідно до п. 2.3.2 Порядку оформлення результатів невиїзних доментальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання додаткового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДІІА України від 10.08.2005 р. № 327, за кожним відображеним в акті фактом порушення податкового законодавства необхідно: висвітлити показники, які відображаються суб'єктом господарювання у податковій та іншій звітності, та фактичні показники, виявлені у ході перевірки на підставі первинних документів податкового та бухгалтерського обліку суб'єкта господарювання у розрізі періодів у грошових одиницях, передбачених звітністю; у разі виявлення розбіжностей чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті нормативно-правових актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків, в якому дане порушення здійснено, при цьому додати до акта письмові пояснення посадових осіб суб'єкта господарювання щодо встановлених порушень; зазначити первинний документ, на підставі якого вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку (навести кореспонденцію рахунків операцій), та інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення.

СДПІ по роботі з ВПП у м. Запоріжжі, на порушення вказаних вимог Порядку, не відобразила суть порушення та обставини, які до нього призвели, а саме встановивши розбіжності не здійснила їх детальний опис та не зазначила, за якими саме роботами з поліпшення основних фондів були встановлені розбіжності, які саме документи не було надано позивачем для перевірки тощо.

Натомість, під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції було встановлено, що розбіжність між даними перевірки та Деклараціями з податку на прибуток утворилась внаслідок того, що відповідачем не враховані суми нарахованої заробітної плати працівників, які були заподіяні на роботах, повязаних з поточним ремонтом та обслуговуванням. Між тим, відповідно до пп..5.6.1 п.5.6 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»платник має право віднести до складу валових витрат витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку.

Щодо визначення ставок амортизації.

Перевіркою встановлено, що на порушення п.п. 8.3.2 п. 8.3 ст. 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», п. 1 Перехідних положень II Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»від 24.12.2002 р. № 349-1V, підприємством завищено суму амортизаційних відрахувань на 200683 грн., в т.ч. по періодам: півріччя 2004 р. - 6900грн.. 3 квартали 2004 р. 13800 грн., 2004 рік - 20400 грн.. 1 квартал 2005 р. - 8300грн.. півріччя 2005 р. - 19800 грн., 3 квартали 2005р. - 37100 грн.. 2005 р. - 56500грн., 1 квартал 2006 р. - 24375 грн., півріччя 2006 р. - 47960 грн.. 3 квартали 2006 р. - 70366 грн., 2006 р. - 93206 грн.. 1 квартал 2007 р. - 30577грн.

ВАТ «Запорізький хлібокомбінат № 1»застосовує норм амортизації до балансової вартості кожної з груп основних фондів на початок звітного (податкового) періоду в розмірі: група 1-1,25 та 2 %; група 2 6,25 % та 10 %; група 3 3,75 % та 6%. група 4 - 15%. Амортизація витрат, понесених (нарахованих) платником податку у зв'язку з придбанням, спорудження та поліпшенням основних фондів груп 1,2 і 3 до 1 січня 2004 р.. здійснюються за нормами амортизації. що діяли до січня 2004 р. Разом з цим. в ході перевірки з'ясовано, що підприємством були застосовані ставки: група 1 - 2%, група 2-10%, група 3 6% на придбані основні фонди після 1 січня 2004р., але які не підпадають до категорії «нових»основних фондів груп 1, 2 і 3.

Фактично спірні правовідносини між сторонами, в цій частині заявлених вимог, полягають у розумінні (тлумаченні) терміну «нових»основних фондів. На думку податкового органу, з чим не погоджується позивач, термін «нові»основні фонди, це новостворені фонди, які не використовувалися будь-ким до 01.01.2004р.

Суд першої інстанції правильно вказав на те, що таке трактування поняття «нові»основні фонди звужують сферу застосування Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»від 01.07.2004р. №1957.

Відповідно до п.1 Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»від 01.07.2004р. №1957., норми амортизаційних відрахувань, зазначені у статті 8 Закону України «Про оподаткувань прибутку підприємств»для основних фондів груп 1. 2 і 3. застосовуються щодо витрат, понесених (нарахованих) платником податку після 01.01.2004 р. у зв'язку з придбанням або спорудженням нових основних фондів груп 1,2 і 3, а також витрат на поліпшення таких нових основних фондів. Амортизація витрат, понесених (нарахованих) платником податку у звязку з придбанням, спорудженням та поліпшенням основних фондів груп 1,2 і 3 до 1 січня 2004 року, здійснюється за нормами амортизації, що діяла до 1 січня 2004 року. При цьому для цілей податкового обліку платники податку зобов'язані вести окремий облік витрат, понесених у зв'язку з придбанням, спорудженням та/або поліпшення основних фондів, що здійснюються після 01.01.2004 р.

Отже, суть Закону полягає у зобовязанні платників податку вести окремий облік витрат, понесених до 1 січня 2004 року і після 1 січня 2004р. Тобто, розподіл на «нові»та «старі»проводиться законодавцем за часом здійснення витрат на придбання та спорудження основних фондів до 1 січня 2004р. або після.

Щодо завищення податкового кредиту по операціям з просування продукції.

В акті перевірки зазначено, що в порушення п. п. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»підприємством безпідставно завищено податковий кредит, що призвело до заниження податку на додану вартість на суму послуг мерчандайзингу у розмірі 24696 грн. Податковий орган при цьому зазначив, підприємство не набуває права на податковий кредит щодо сум ПДВ, які сплачені (нарахованих) у зв'язку з оплатою за надані послуги, оскільки послуги з мерчандайзингу не призначені для їх використання в господарській діяльності товариства.

Як зазначено вище, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про правомірність віднесення позивачем до складу валових витрат витрат по договорам, що направлені на просування продукції позивача, з огляду на використання наданих послуг в межах господарської діяльності позивача.

Отже, з врахуванням встановлених обставин справи та приймаючи до уваги вимог пп..7.4.1 п.7.4 ст.4 Закону України «Про податок на додану вартість»суд першої інстанції обґрунтовано вказав на правомірність віднесення позивачем до складу податкового кредиту сум ПДВ, які сплачені у вартості послуг по просуванню продукції позивача.

Щодо податкового кредиту сплаченого у складі витрат на оренду та технічне обслуговування легкових автомобілів.

Проведеною СДПІ перевіркою встановлено, що ВАТ «Запорізький хлібокомбінат № 1»було укладено договір від 31.05.2006 р. № 73 з ЗАТ «ОСОБА_2 Крок»на оренду автомобілів марок : «Ренж Ровер»дер.номер НОМЕР_1 та «ОСОБА_3 -500»держ.номер 005-36 ИИ строком на 1 календарний рік. Згідно договору оренди витрати на техобслуговування, ремонти, придбання запасних частин, витрати на паливо здійснюються за рахунок орендатора.

Протягом дії договору № 73 від 31.05.2006 р. до податкового кредиту включено податкові накладні по оренді та технічному обслуговуванню автомобілів на суму 42190.1грн., в т.ч. ПДВ 7046,7 грн. Під час проведення перевірки встановлено, що згідно подорожніх листів у період з травня 2006 р. по березень 2007 р. вищезазначені автомобілі використовувалися за призначенням: ОСОБА_4 держ. номер НОМЕР_1 - місто, район, область; Мерседес-Бенс-500 держ. номер НОМЕР_2 - міста України (Ялта. Київ. Донецьк. Дніпропетровськ, Севастополь та інші). До перевірки не було надано наказів на відрядження, посвідчень на відрядження, авансових звітів та інших документів, які підтверджують використання вищезазначених автомобілів у господарські діяльності підприємства. За таких обставин, при отриманні послуг з оренди та утримання автомобілів, права на податковий кредит щодо сум ПДВ. сплачених (нарахованих) у зв'язку із таким придбанням, підприємство не набуває.

З огляду на це податкова інспекція дійшла висновку про те, що підприємством порушено вимоги п. п. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», оскільки ВАТ «Запорізький хлібокомбінат № 1»безпідставно віднесено до податкового кредиту суми податку на додану вартість від оренди та технічного обслуговування автомобілів, які не використовуються в господарській діяльності підприємства, що призвело до заниження податку на додану вартість у сумі 7049 грн.

Вирішуючи спірні правовідносини в цій частині заявлених вимог суд першої інстанції правильно виходив з вимог пп..7.4.1 п.7.4 ст.4 Закону України «Про податок на додану вартість»та встановлених обставин справи, які свідчать про наступне.

Згідно з положенням про наглядову раду ВАТ «Запорізький хлібокомбінат № 1»наглядова рада є органом товариства, який здійснює контроль за діяльністю правління та захист прав акціонерів товариства. ОСОБА_1 діяльності наглядової ради, згідно п. 2.2. Положення, є представництво інтересів та захист прав акціонерів, забезпечення ефективності їхніх інвестицій, сприяння реалізації статутних завдань товариства, розробки стратегії, спрямованої на підвищення прибутковості та конкурентоспроможності товариств здійснення контролю за діяльністю правління товариства.

До матеріалів справи позивачем надано наказ № 121 від 17.05.2006 р„ яким зв'язку із виробничою необхідністю, для оперативного рішення поточних питань було наказано забезпечити наглядову раду підприємства легковим автотранспортом та закріпити його наступним чином: автомобіль Ренжровер держ. номер НОМЕР_1 за ОСОБА_5П (водій ОСОБА_6І та ОСОБА_7Н.), Мерседес-Бепц 500 держ. номер НОМЕР_2 за ОСОБА_81П. (водій ОСОБА_9В.). При цьому, судом встановлено, що протоколом № 12/1 від 17.05.2006 р. загальних зборів акціонерів ВАТ «Запорізький хлібокомбінат № 1», ОСОБА_5II. та ОСОБА_8II. було обрано на посади голови та заступника голови наглядової ради відповідно.

Суд першої інстанції вірно вказав на те, що посилання СДПІ по роботі з ВПП у м. Запоріжжі на те, що підприємством не надано до перевірки накази на відрядження, посвідчення про відрядження, авансові звіти та інші документи, є безпідставними, оскільки зазначені податковим органом документи не можуть підтверджувати використання автомобілів в господарській діяльності платника податків. Використання автомобілів на підприємстві здійснювалось на підставі подорожніх листів, що є достатньою підставою вважати, що останні не використовувалися членами наглядової ради в особистих цілях.

Податковим органом не надано доказів того, що вказані автомобілі використовувалися поза межами господарської діяльності позивача, а викладені в ОСОБА_6 перевірки доводи є лише припущеннями, на яких не може ґрунтуватися доказування у справі.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскільки, орендовані автомобілі були безпосередньо закріпленні за головою та заступником голови наглядової ради товариства для виконання ними своїх службових обов'язків, то слід вважати орендовані автомобілі такими, що використовувалися у господарській діяльності підприємства.

Щодо завищення податкового кредиту на суму 967,00грн. колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

При перевірці правильності віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту ВАТ «Запорізький хлібокомбінат № 1»за перевіряємий період встановлено включення до складу податкового кредиту суми ПДВ по податковим накладним, в яких неналежних чином заповнено розділ І, графи 3, а саме по податковій накладній від 30.10.2004 р. № 01035-1 постачальника TOB «Осознание».

При вказаних обставинах, податковим органом зроблено висновок про порушення позивачем п. п. 7.2.1 п. 7.2. гг. п. 7.4.1. п. 7.4.5 п.7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», п. 7, п. п. 12.2 п. 12 Порядку заповнення податкової накладної платником податку ВАТ «Запорізький хлібокомбінат № 1» в результаті чого завищено суму податкового кредиту з податку на додану вартість на суму 967 грн., в т.ч. по періодах: жовтень 2004 р. - 967 грн.

Позиція позивача полягала в тому, що окремі недоліки податкової накладної, не є підставою для визнання їх недійсними, у звязку з чим у ДПІ відсутні підстави для їх неврахування в податковому обліку покупця.

Судом встановлено, що згідно наданої та долученої до матеріалів справи податкової накладної від 30.10.2004 р. № 01035-1 постачальником TOB «Осознание» конкретно не зазначено номенклатура поставки товарів (робіт, послуг) продавця.

Вказана податкова накладна дає змогу ідентифікувати сторони господарської операції та зміст такої операції, а також свідчить про фактичне виконання сторонами господарського зобовязання. У звязку з чим суд першої інстанції правильно вказав на те, що допущені постачальником окремі недоліки оформлення податкової накладної не може бути підставою для висновку про неправомірність віднесення позивачем сум ПДВ, сплачених у вартості поставлено товару.

Щодо податкового повідомлення-рішення №/0 від 01.10.2007р., яким позивачу визначено податкове зобовязання за платежем податок з доходів найманих працівників в частині сум основного платежу 532,10грн. та штрафних санкцій 1064,20грн.

Перевіркою встановлено неповне утримання податку з доходів фізичних осіб за липень-грудень 2005 р., січень-жовтень 2006р. у розмірі 552,49рн. у працівників підприємства: ОСОБА_10, ОСОБА_11. ОСОБА_12. ОСОБА_13 невірно визначена база оподаткування . а саме не включені до складу місячного сукупного доходу за липень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2005. січень, квітень, червень, жовтень 2006 р. виплати, що перевищують нормативні по авансовим звітам. До авансових звітів включена вартість бензину, добові під час відрядження до м. Дніпропетровськ ПП Абрекова, ОСОБА_14, м. Вінниця- ПП Осадчук. м. Нова Каховка - ПП Калабухова. м. Хмельницький - ТОВ « 7 днів», ПП Матковський, проте на посвідченні про відрядження відсутня печатка підприємства, куди відряджені працівники (сторони, що приймає).

Отже, таких висновків податковий орган дійшов з тих підстав, що на посвідченні про відрядження відсутня печатка підприємства, куди були відрядженні працівники.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що приймаючою стороною відряджених працівників позивача були фізичні особи-підприємці.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що згідно з чинним законодавством, суб'єкти підприємницької діяльності фізичні особи мають право здійснювати господарську діяльність без наявності печаток. Тому доводи податкової інспекції щодо обов'язкової наявності на посвідченні про відрядження печатки приймаючої сторони, тим більше коли це є фізична - особа підприємець, не ґрунтуються на вимогах закону.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необґрунтованість оскарженого рішення СДПІ в цій частині визначених податкових зобовязань.

Щодо завищення позивачем податкового кредиту внаслідок придбання магнітоли та автоакустики.

Перевіркою встановлено, що в порушення пп. 7.4.1, пп. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»підприємством віднесено до складу податкове кредиту суми податку на додану вартість від придбаної магнітоли »та авто акустики, які не мають мети їх подальшого використання в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності платника податку на додану вартість у сумі 415 грн. В тому числі по періодах: листопад 2005 р. на суму 307грн., лютий 2006 р. на суму 108 грн.

З огляду на вказане порушення СДПІ визначила податкові зобовязання з ПДВ у сумі 415,0грн. та застосувала штрафні (фінансові) санкції 207,50грн. (згідно наданих СДПІ розрахунків). Вказані суми оформленні податковим повідомленням-рішенням №/0 від 01.10.2007р.

Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами в цій частині заявлених вимог, суд першої інстанції зазначив про те, що авто магнітола була встановлена на автомобілі, який має виробниче призначення та використовується в господарській діяльності позивача. При цьому обовязкова участь авто магнітоли в отриманні прибутку, як про це вказує відповідач, чинним законодавством не вимагається, достатньою підставою є те, що вона опосередковано приймає участь у господарській діяльності товариства. Придбана позивачем авто акустика була продана, тобто підприємство фактично здійснювало торгівельну діяльність, що як зазначено вище, дозволено статутом та принесло товариству дохід.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до п. п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 2 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшої використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платика податку.

Отже, до складу податкового кредиту можуть бути віднесенні лише суми ПДВ, які сплачені у вартості товарів (послуг), що придбаваються платником для їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку

Згідно із п. 1.32 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», господарська діяльність - будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи.

Виходячи з наведених норм права, суд першої інстанції неправомірно користувався термінами, які не передбачені законодавством України, яким визначено порядок та підстави формування податкового кредиту, а саме те, що автомагнітола «опосередковано»приймає участь у господарській діяльності товариства. При цьому, суд не зазначив, яким чином «опосередковано»приймаючи участь у господарській діяльності товариства автомагнітола була використана позивачем в оподатковуваних операціях.

Не погоджується колегія суддів і з доводами суду першої інстанції про факт реалізації позивачем акустичної системи, що свідчить про використання акустичної системи в господарській діяльності позивача.

Як зазначено вище, господарська діяльність повинна бути направлена на отримання доходу, будь-яка діяльність повинна бути регулярною, постійною і суттєвою (п.1.32 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»). Встановлені обставини справи, зокрема акт перевірки, у якому відображена господарська діяльність позивача у перевіряємому періоді, не свідчать про те, що продаж авто акустики є регулярною, постійною та суттєвою діяльністю підприємства.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає правомірними висновки СДПІ про порушення позивачем вимог Закону України «Про податок на додану вартість», що призвело до завищення податкового кредиту на суму 415,00грн.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що постанова суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог щодо скасування податкового повідомлення-рішення №/0 від 01.10.2007р. підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову в цій частині заявлених вимог. З огляду на те, що позивачем оскаржувалось податкове повідомлення-рішення №/0 від 01.10.2007р. в частині 49690,50 грн., у тому числі 33127 грн. за основним платежем та 16563,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, позовні вимоги мають бути задоволенні шляхом скасування податкового повідомлення-рішення в частині основного платежу 32 712,00грн. (33127,0грн. 415,0грн = 32712,0грн.) та штрафних санкцій у розмірі 16356,0грн. (16563,50грн. 207,50грн. = 16356,0грн.), а всього на суму 49068,0грн.

В іншій частині доводи апеляційної скарги, які фактично обґрунтовані висновками перевіряючих осіб СДПІ, викладеними в акті перевірки та яким вище надано правову оцінку, не спростовують обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст..ст.202, 205, 207 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі задовольнити частково.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2009 року у справі №2а-4297/09/0870 в частині задоволених позовних вимог щодо скасування податкового повідомлення-рішення №/0 від 01.10.2007р. скасувати та прийняти нову постанову в цій частині заявлених вимог.

Податкове повідомлення-рішення №/0 від 01.10.2007р., яке прийнято Спеціалізованою державною податковою інспекцією по роботі з великими платниками податків у м.Запоріжжі, в частині визначення податкових зобовязань з податку на додану вартість у сумі 49068,00грн, у т.ч. 32712,0грн. основного платежу та 16356,0грн. штрафних (фінансових) санкцій визнати протиправним та скасувати.

В іншій частині постанову суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку передбаченому ст..212 КАС України.

Головуючий: Я.В. Семененко

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк