Справа № К/9991/20612/11-С
Суддя: Кобилянський М.Г.
Дата ухвалення: 2015-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" жовтня 2015 р. м. Київ К/9991/20612/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого-судді: Кобилянського М.Г.,

суддів: Амєліна С.Є., Іваненко Я.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, треті особи - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, управління державного казначейства у Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про визнання постанови нечинною, зобов'язання вчинити певні дії, відшкодування матеріальних та моральних збитків, направлення документів до прокуратури

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 грудня 2008 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 6 жовтня 2010 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив з урахуванням уточнення позовних вимог:

визнати нечинною постанову начальника Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області Носача П.Г. від 11 квітня 2007 року про закінчення виконавчого провадження;

зобов'язати відповідача прийняти у нього виконавчий лист та продовжити виконавче провадження до повного виконання зобов'язань, покладених на боржника судом;

зобов'язати відповідача здійснити розрахунок заборгованості боржника ОСОБА_2 за аліментами на день проведення розрахунку з урахуванням пені, індексу інфляції та річних;

зобов'язати відповідача правильно визначити розмір заборгованості станом на 4 грудня 2003 року та зазначити його у виконавчому листі, скасувавши неправильний запис;

зобов'язати відповідача відшкодувати йому матеріальну шкоду в розмірі 790,30 грн та моральну шкоду в розмірі 1600 грн;

визнати позивача потерпілим та направити матеріали справи до прокуратури.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 грудня 2008 року позов задоволено частково. Визнано нечинною постанову начальника Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області Носач П.Г. про закінчення виконавчого провадження від 11 квітня 2007 року. Зобов'язано Центрально-Міський відділ державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області прийняти у позивача виконавчий лист та провести виконавчі дії відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження». В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 6 жовтня 2010 року постанову суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову щодо зобов'язання здійснити перерахунок заборгованості за аліментами скасовано та закрито провадження у справі в цій частині. В решті постанову суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення апеляційного суду повністю, скасувати судове рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин у справі, у межах, визначених частиною другою статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги.

Судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи по суті встановлено наступне.

6 жовтня 2000 року Центрально-міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області був виданий виконавчий лист № 2-1281 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1 в розмірі 1/3 частини доходу.

Постановою Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області від 11 квітня 2007 року про закінчення виконавчого провадження виконавче провадження з примусового виконання виконавчого документу № 2-1281 від 6 жовтня 2006 року, виданого Центрально-міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, закінчено на підставі того, що у зв'язку з повноліттям дітей закінчився строк стягнення аліментів за вказаним виконавчим листом.

Згідно напису на виконавчому листі, зробленому державним виконавцем Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, борг за аліментами станом на 4 грудня 2003 року складає 3654,83 грн.

Позивач у березні 2007 року звертався до Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області з клопотанням про перерахунок суми заборгованості за аліментами з урахуванням передбаченого законодавством розміру пені, річних та інфляції та вважав, що ця сума повинна складати 61587,16 грн.

26 квітня 2007 року позивач одержав довідку відповідача від 11 квітня 2007 року №35-В/1-07 про розмір суми боргу, який станом на 4 грудня 2003 року, тобто на час повноліття обох дітей, складав 3654,83 грн.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до компетенції адміністративних судів. Апеляційний суд, скасовуючи судове рішення суду першої інстанції лише в частині відмови у задоволенні позову щодо зобов'язання органу державної виконавчої служби здійснити перерахунок заборгованості за аліментами на день проведення розрахунку з урахуванням пені, індексу інфляції та річних та закриваючи провадження у справі в цій частині, прийшов до висновку, що спір в цій частині не є публічно-правовим та на нього не поширюється компетенція адміністративних судів, а в решті судове рішення суду першої інстанції залишив в силі.

На думку колегії суддів, такий висновок судів не ґрунтується на правильному застосуванні норм права з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - КАС) компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» має таке значення: орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Частиною першою статті 181 КАС передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Тобто, якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

За правилами статті 383 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 384 ЦПК передбачено, що скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби.

Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Про подання скарги суд повідомляє відповідний відділ державної виконавчої служби не пізніше наступного дня після прийняття її судом.

Таким чином, юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи про оскарження дій органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвалених в порядку цивільного судочинства. Учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, можуть оскаржити рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення до суду цивільної юрисдикції, яким видано виконавчий лист.

Відповідно до положень пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Частиною першою статті 228 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, оскільки суди помилково прийняли до свого провадження і розглянули справу, яка не відноситься до юрисдикції адміністративних судів, ухвалені в цій справі судові рішення підлягають скасуванню із закриттям провадження в ній.

Керуючись статтями 157, 210, 220, 222, 228, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 19 грудня 2008 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 6 жовтня 2010 року скасувати.

Провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, треті особи - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, управління державного казначейства у Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про визнання постанови нечинною, зобов'язання вчинити певні дії, відшкодування матеріальних та моральних збитків, направлення документів до прокуратури закрити.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

ГОЛОВУЮЧИЙ Кобилянський М.Г.

СУДДІ Амєлін С.Є.

Іваненко Я.Л.