Справа № 278/5467/14-а
Суддя: Зубчук І. В.
Дата ухвалення: 2015-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 278/5467/14-а
ПОСТАНОВА

іменем України

20 січня 2015 року, Житомирський районний суд Житомирської області у складі: головуючої судді - Зубчук І.В.

при секретарі - Поліщук І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Житомирському районі Житомирської області про визнання бездіяльності відповідача незаконною та зобовязання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 16 грудня 2014 року звернулася в суд з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Житомирському районі Житомирської області про визнання бездіяльності відповідача незаконною та зобовязання вчинити дії посилаючись на те, що позивач є особою, яка має право на пенсію відповідно до вимог ст.37 ЗУ «Про державну службу» та звернулась до відповідача із заявою про зміну виду пенсії, однак відповідач надав відповідь, що підстави здійснення перерахунку пенсії відсутні, так як вона не досягла пенсійного віку.

Позивачка про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала.

Представник відповідача в судовому засіданні надала письмові заперечення на позов, а також для огляду в судовому засіданні пенсійну справу позивача, позов не визнала та просила відмовити з підстав зазначених в запереченнях.

Суд, дослідивши матеріали справи, оглянувши в судовому засіданні пенсійну справу позивачки, вислухавши пояснення представника відповідача встановив наступні обставини по справі.

Судом встановлено, що 23 серпня 2009 року ОСОБА_1 набула право на державну пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». З серпня місяця 2011 року позивачем реалізоване дане право шляхом подання відповідної заяви про призначення пенсії. З вересня 2011 року відповідачем призначена та виплачується пенсія позивачу за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Разом з тим, позивачка мала право на призначення та виплату пенсії державного службовця відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу».

Всупереч п.11 ч.2 ст.64 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», яка передбачає, що виконавча дирекція Пенсійного фонду зобов'язана: письмово інформувати застрахованих осіб про набуття права на призначення пенсії і порядок її призначення, про призначення або відмову в призначенні пенсії, її розмір, порядок виплати, а також про можливість та умови переходу на інший вид пенсії та порядок оскарження рішень виконавчих органів Пенсійного фонду, позивачці не було розяснено право на призначення пенсії державного службовця, а призначено пенсію за віком.

24 червня 2014 року позивачка звернулася до відповідача із заявою про зміну виду пенсії, а саме переведення на пенсію відповідно до вимог ст. 37 Закону України «Про державну службу» (а.с.44).

07 липня 2014 року відповідач надав позивачу відповідь про відмову в перерахунку пенсії з підстав недосягнення пенсійного віку (а.с.11).

Управління ПФУ в Житомирському районі Житомирської області незаконно не призначило позивачу пенсію державних службовців, оскільки згідно з частиною четвертою статті 43 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-XII «Про статус суддів» (чинного на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 2862-XII) судді у відставці виплачується за його вибором пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону № 3723-XII, або щомісячне довічне грошове утримання.

Особливий статус судді, гарантії його незалежності визначено Конституцією і законами України, зокрема - на час виникнення спірних відносин - Законом № 2862-XII.

Згідно з частиною другою статті 1 Закону № 2862-XII судді є посадовими особами судової влади, які відповідно до Конституції України наділені повноваженнями здійснювати правосуддя і виконувати свої обов'язки на професійній основі в Конституційному Суді України та судах загальної юрисдикції.

Статтею 1 Закону № 3723-XII державна служба в Україні визначена як професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів.

Згідно зі статтею 2 вказаного Закону посада - це визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу та його апарату, на яку покладено встановлене нормативними актами коло службових повноважень.

Аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що суддя, на якого поширюється дія положень статей 1, 2 Закону № 3723-XII, є державною службовою особою, яка здійснює функції представника державної судової влади на постійній основі, наділений повноваженнями здійснювати правосуддя та одержує суддівську винагороду за рахунок державних коштів.

Статтею 23 Закону № 3723-XII встановлено граничний вік перебування на державній службі, який на час виникнення спірних відносин становив 60 років для чоловіків і 55 років для жінок. Крім того, вказаною статтею визначено, що у разі необхідності керівник державного органу за погодженням з Начальником Головного управління державної служби при Кабінеті Міністрів України може продовжити термін перебування на державній службі, але не більш як на п'ять років. У виняткових випадках після закінчення цього терміну державні службовці можуть бути залишені на державній службі лише на посадах радників або консультантів за рішенням керівника відповідного державного органу.

Граничний вік перебування на державній службі фактично є пенсійним віком для цієї категорії працівників.

Пенсійне забезпечення державних службовців регулюється статтею 37 Закону № 3723-XII, яка, зокрема, визначає підстави для виходу на пенсію державних службовців та її розмір, а також передбачає, що пенсія державному службовцю виплачується незалежно від його заробітку (прибутку), одержуваного після виходу на пенсію.

Аналіз статей 23 та 37 зазначеного Закону дає підстави для висновку, що особи, які досягли пенсійного віку, мають право на отримання пенсії державних службовців (за наявності відповідних підстав) та продовження терміну перебування на державній службі (за наявності погодження Начальника Головного управління державної служби при Кабінеті Міністрів України).

Чинна редакція наведених статей Закону № 3723-XII [текст статті 37 у редакції Закону України від 8 липня 2011 року № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (далі - Закон № 3668-VI)] передбачає, що пенсійний вік державних службовців та граничний вік перебування на державній службі, який на сьогодні становить 65 років, не збігаються. Крім того, статтею 37 цього Закону встановлено, що особі, якій призначена пенсія відповідно до цієї статті та яка продовжує працювати на державній службі, виплачується пенсія у розмірі, обчисленому відповідно до Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV), а після звільнення - у розмірі, обчисленому відповідно до Закону № 3723-XII.

Конституцією України та Законом № 2862-XII визначено граничний вік перебування судді на посаді - 65 років.

Крім того, визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання суддям за рахунок держави матеріального забезпечення та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до них високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Про це неодноразово наголошував у своїх рішеннях Конституційний Суд України.

Відповідно до частини четвертої статті 43 Закону № 2862-XII судді, який пішов у відставку, за наявності відповідного віку і стажу роботи виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону № 3723-XII.

Суддя у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді. Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді менше 20 років і досяг 55-річного віку (для жінок - 50 років), розмір щомісячного грошового утримання обчислюється пропорційно кількості повних років роботи на посаді судді. При досягненні таким суддею пенсійного віку за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання в зазначеному розмірі або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону № 3723-XII.

Аналіз статті 43 Закону № 2862-XII свідчить про те, що вона регулює відносини, пов'язані з відставкою судді, яка, у свою чергу, є підставою для виникнення спеціальної правоздатності у судді для набуття особливого соціального забезпечення.

Зазначена стаття, як і в цілому Закон № 2862-XII, посилює гарантії незалежності суддів порівняно з іншими категоріями державних службовців, право на пенсію яких передбачено статтею 37 Закону № 3723-XII. Зокрема, вона передбачає можливість вибору суддею одного з двох варіантів соціального забезпечення у разі виходу у відставку - отримання пенсії на умовах, визначених статтею 37 Закону № 3723-XII, або неоподаткованого щомісячного довічного грошового утримання.

Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя. Про це зазначив Конституційний Суд України в Рішенні від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013.

Виходячи з особливого статусу суддів як носіїв державної влади з притаманним їм спеціальним соціальним захистом та конституційними гарантіями їхньої незалежності колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що стаття 43 Закону № 2862-XII не суперечить положенням статті 37 Закону № 3723-XII та не обмежує право суддів на отримання пенсії державних службовців, а встановлює для них додаткові гарантії. У зв'язку з цим судді мають право на отримання пенсії на визначених Законом № 3723-XII умовах в разі досягнення ними пенсійного віку.

Згідно зі статтею 37 Закону № 3723-XII пенсія державному службовцю виплачується незалежно від його заробітку (прибутку), одержуваного після виходу на пенсію.

Зазначеною статтею в редакції Закону № 3668-VI встановлено, що особі, якій призначена пенсія відповідно до цієї статті та яка продовжує працювати на державній службі, виплачується пенсія у розмірі, обчисленому відповідно до Закону № 1058-IV, а після звільнення - у розмірі, обчисленому відповідно до Закону № 3723-XII.

Відповідно до Міжнародного пакту 1966 р. у ст. 58 Конституції України 1996 р. закріплено: «Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на момент їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення». Отже з врахуванням вимог норм права, які діяли на момент звернення позивачки до відповідача про призначення пенсії, відповідач зобовязаний був розяснити право позивача на отримання пенсії відповідно до вимог Закону № 3723-XII.

Таким чином, суддя Малахова Н.М. мала право на призначення пенсії державних службовців починаючи з 23 серпня 2009 року (дата виникнення права на призначення пенсії) та у вересні 2011 року (дата реалізації права на пенсію) в розмірі, визначеному статтею 37 Закону № 3723-XII, а після набрання чинності Законом № 3668-VI 1 жовтня 2011 року, яким внесено зміни до вказаної статті, - на отримання пенсії у розмірі, обчисленому відповідно до Закону № 1058-IV. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 02.07.2013 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, ст.37 Закону України «Про державну службу», Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 8, 9, 10, 11, 17, 71, 128, 160-163, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Житомирському районі Житомирської області про зміну виду пенсії ОСОБА_1 відносно до ст.37 Закону України Про державну службу» незаконною.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Житомирському районі Житомирської області змінити вид призначеної пенсії ОСОБА_1 відносно до ст.37 Закону України Про державну службу з 24 червня 2014 року.

Постанова суду може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський районний суд Житомирської області. У разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: І.В.Зубчук