Справа № 2а-215/09
Суддя: Любашевський В.П.
Дата ухвалення: 2010-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2010 р. Справа № 60207/09

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду, у складі:

головуючого судді Любашевського В.П.

суддів Заверухи О.Б.

ОСОБА_1

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові справу

за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та управління Пенсійного фонду України в Кіцманському районі Чернівецької області на постанову Кіцманського районного суду Чернівецької області від 8 травня 2009 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, управління Пенсійного фонду України в Кіцманському районі Чернівецької області про стягнення допомоги дитині війни, -

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2009 року позивач звернувся у Кіцманський районний суд Чернівецької області із позовом до відповідачів - Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, управління Пенсійного фонду України в Кіцманському районі Чернівецької області. У позовній заяві просить поновити пропущений строк на звернення до суду за захистом своїх прав та зобовязати відповідача нарахувати та виплатити на свою користь недоплачену як дитині війни щомісячну державну соціальну допомогу до пенсії за 2006 - 2008 роки.

Постановою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 8 травня 2009 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Кіцманському районі Чернівецької області протиправною, в частині не нарахування підвищення до пенсії, передбаченої ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в розмірі, встановленому ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року. Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Кіцманському районі Чернівецької області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_2 з підвищенням її 30 % мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», та провести відповідні виплати з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року з урахуванням проведених виплат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постанова суду мотивована тим, що позивач визнаний дитиною війни і користується пільгами приналежними до цього статусу. При цьому, позовні вимоги за 2006 рік на думку суду першої інстанції не підлягають задоволенню, оскільки Кабінет Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету не приймав жодних нормативно-правових актів за результатами виконання бюджету у першому півріччі 2006 року, та не був визначений порядок проведення оспорюваних виплат. Вирішуючи позовні вимоги позивача в частині нарахування та виплати недоплаченої державної допомоги за 2007 рік, суд, керуючись ст. 102 КАС України та на підставі клопотання відповідача про застосування у спірних правовідносинах ч. 1 ст. 100 КАС України, прийшов до переконання, що позивачем без поважних причин пропущено встановлений законом строк на звернення до суду за захистом своїх прав, відтак оспорювана допомога за вказаний період виплаті не підлягає. Також суд зазначив, що норми Закону України «Про Державний бюджет в Україні на 2008 рік» які зупиняли гарантоване ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» право, визнані неконституційними рішенням Конституційного суду України від 22 травня 2008 року.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку. У апеляційній скарзі просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення яким задоволити позов в повному обсязі. Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги скаржник зазначає, що суд першої інстанції неправомірно відмовив у задоволенні позовних вимог щодо стягнення державної соціальної допомоги за 2006-2007 роки у звязку із пропуском позивачем (без поважних причин) строку на звернення до суду за захистом своїх прав, проте строк пропущено не було, оскільки позивач дізнався про порушення своїх прав лише в березні 2009 року.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку. У апеляційній скарзі просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволенні позову. Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, відповідач посилається на те, що виключно Законом України про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Також посилається на те, що ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» передбачено, що фінансування виплат по даному Закону проводиться із Державного бюджету України, який затверджує Верховна Рада України, а не з бюджету Пенсійного фонду України, який затверджує Кабінет Міністрів України. Окрім вказаного зазначає, що не прийнято жодного нормативно правового акту на виконання вимог Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та не визначено на законодавчому рівні за рахунок яких коштів і джерел, в якому порядку обчислювати оспорювану допомогу.

Зясувавши обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а постанова суду без змін, з наступних підстав:

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», дитина війни - особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач у справі є дитиною війни. Вказаний правовий статус підтверджується посвідченням, копія якого долучена до матеріалів справи.

Вирішуючи питання щодо задоволення позовних вимог за 2006 рік, судова колегія приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині зобовязання відповідача виплатити оспорювану надбавку за 2006 рік, оскільки п. 17 ст. 77 Закону України «Про державний бюджет на 2006 рік» зупинено дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет на 2006 рік» від 19.01.2006 року, який набрав чинності 02.04.2006 року, п. 17 ст. 77 виключено. Однак ст. 110 даного Закону встановлено, що пільги дітям війни, передбачені ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» запроваджуються поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету. Враховуючи, що Кабінет Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету не приймав жодних нормативно-правових актів за результатами виконання бюджету у першому півріччі 2006 року, не був визначений порядок проведення таких виплат, а також те, що зазначена норма не була визнана у встановленому порядку неконституційною, отже, підлягала виконанню, суд правомірно відмовив у задоволенні позову в частині виплати позивачу підвищення до пенсії за 2006 рік.

В силу ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», дітям війни пенсії або щомісячне грошове утримання чи державна соціальна, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 % мінімальної пенсії за віком. Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік» зупинено надану ст.. 6 Закону соціальну гарантію. 09.07.2007 року окремі положення Закону України «Про державний бюджет в Україні на 2007 рік» визнано неконституційними тим самим відновлено дію ст. 6 Закону, яка тривала до 31.12.2007 року, оскільки 01.01.2008 року ст. 6 Закону викладено в іншій редакції, згідно якої дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») (3551-12) до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» дане підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів. Проте, рішенням Конституційного суду України від 22.05.2008 року вказані зміни ст. 6 Закону визнано неконституційними.

Відповідно до ч.1 ст.99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч. 1 ст. 100 КАС України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

На підставі наведеного та керуючись ст. 102 КАС України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) судова колегія вбачає підстави для відмови в задоволенні позовних вимог за 2007 рік, в частині зобовязання відповідача виплатити оспорювану надбавку, у звязку із пропуском (без поважних причин) позивачем строку на звернення до суду за захистом своїх прав та беручи до уваги те, що відповідач наполягає на застосуванні у спірних правовідносинах ч. 1 ст. 100 КАС України. Відтак висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення надбавки до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком за 2007 рік на думку колегії суддів є підставним, відповідає обставинам справи та не суперечить нормам процесуального права.

Разом з тим, суд при задоволенні позовних вимог позивача за 2008 рік вірно виходив з того, що рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року №10-рп/2008, у відповідності до якого положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік», що обмежувало дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» визнано неконституційним, відтак починаючи лише з 22.05.2008 року і до 31.12.2008 року, вимоги підлягають задоволенню.

При цьому слід зазначити, що пенсія позивачу повинна нараховуватися та виплачуватися із урахуванням мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та відповідними нормами Закону України «Про державний бюджет в Україні на 2008 рік».

Разом із тим, судова колегія визнає безпідставними доводи апелянта про те, що мінімальний розмір пенсії за віком встановлений ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» не поширюється на спірні правовідносини, оскільки наявність такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем гарантованого Законом України «Про соціальний захист дітей війни» права на отримання підвищеного розміру пенсії, виходячи із мінімального розміру пенсії за віком.

За таких обставин судом першої інстанції, при винесені оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам у справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційних скарг без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Зважаючи на викладене, та керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та управління Пенсійного фонду України в Кіцманському районі Чернівецької області залишити без задоволення, а постанову Кіцманського районного суду Чернівецької області від 8 травня 2009 року по справі № 2-а-215/09 без змін.

Ухвала набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції в порядку цивільного судочинства.

Головуючий суддя В. П. Любашевський

Судді О.Б. Заверуха

ОСОБА_1