Справа № 2-а/1970/4331/12
Суддя: Данилевич Н.А.
Дата ухвалення: 2013-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-а/1970/4331/12

"06" лютого 2013 р. м. Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Данилевич Н.А.

при секретарі Стасюк А.В.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі справу за адміністративним позовом Управління Пенсійного фонду України в місті Тернополі до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Тернополі про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити певні дії та стягнення коштів, суд -

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України в місті Тернополі (надалі позивач, УПФУ в м. Тернополі) звернулося до суду з адміністративним позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Тернополі (надалі відповідач, Фонд) про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити певні дії та стягнення коштів, зокрема позивач просить визнати дії відповідача не правомірними щодо відмови прийняти до заліку суми витрат управління Пенсійного фонду України в місті Тернополі, повязані з виплатою пенсій громадянам держав учасників СНД та членам їх сімей, які отримали каліцтво в державах СНД і переїхали на постійне місце проживання в Україну, суми витрат на виплату державної адресної допомоги, суми витрат на виплату пенсій у звязку з відсутністю особових справ потерпілих, суми витрат на виплату допомоги на поховання, оскільки смерть потерпілого не повязана із страховим випадком державного соціального страхування за період липень листопад 2012 року на загальну суму 567779,08 грн., а також зобовязати відповідача прийняти до заліку та включити в акти щомісячної звірки вищезазначені витрати управління Пенсійного фонду України в місті Тернополі та стягнути з відповідача вищезазначені кошти.

До початку слухання справи по суті позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій позивач просить визнати дії відповідача не правомірними щодо відмови прийняти до заліку суми витрат управління Пенсійного фонду України в місті Тернополі, повязані з виплатою пенсій громадянам держав учасників СНД та членам їх сімей, які отримали каліцтво в державах СНД і переїхали на постійне місце проживання в Україну, суми витрат на виплату державної адресної допомоги, суми витрат на виплату пенсій у звязку з відсутністю особових справ потерпілих, суми витрат на виплату допомоги на поховання, оскільки смерть потерпілого не повязана із страховим випадком державного соціального страхування за період липень грудень 2012 року на загальну суму 690290,54 грн., з яких: 114313,93 грн. за липень 2012 року; 113798,90 грн. за серпень 2012 року; 109983,45 грн. за вересень 2012 року; 116144,30 грн. за жовтень 2012 року, 113538,50 грн. за листопад 2012 року та 122511,46 грн. за грудень 2012 року. А також, зобовязати відповідача прийняти до заліку та включити в акти щомісячної звірки вищезазначені витрати управління Пенсійного фонду України в місті Тернополі та стягнути з відповідача вищезазначені кошти.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що виплата щомісячної державної адресної допомоги до пенсії передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 26.03.2008 № 265 «ОСОБА_2 питання пенсійного забезпечення громадян», якою також встановлено, що виплата щомісячної державної адресної допомоги здійснюється за рахунок коштів, з яких виплачується пенсія або державна соціальна допомога. Отже, Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Тернополі зобовязаний відшкодувати витрати Пенсійного фонду України повязані із виплатою щомісячної адресної грошової допомоги, оскільки таке відшкодування передбачене у спільній Постанові Правління Пенсійного фонду України та Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України «Про затвердження Порядку відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, повязаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у звязку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання» № 5-4/4 від 04.03.2003 року та у Постанові Кабінету Міністрів України від 26.03.2008 № 265 «ОСОБА_2 питання пенсійного забезпечення громадян».

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надавши письмові заперечення, та пояснив, що відповідно до Закону № 1105-XIV не передбачено обовязку Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відшкодовувати Пенсійному фонду витрати, повязані з виплатою державної адресної допомоги. Зауважив, що адресна допомога як окремий вид соціальної допомоги не входить до складу розміру пенсії по інвалідності та пенсії у звязку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, відповідно відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Тернополі не може нести витрати на виплату державної адресної допомоги. А також, згідно з висновками Головного науково експертного управління Апарату Верховної ради України та Міністерства юстиції України відсутні підстави для відшкодування Фондом витрат Пенсійного фонду України повязаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві громадян країн учасниць СНД та членам їх сімей, які отримали каліцтво в країнах СНД та переїхали на постійне місце проживання в Україну. Крім цього, безпідставними є вимоги позивача щодо відшкодування коштів виплачених громадянам ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, оскільки, в матеріалах особових справ на цих осіб відсутній встановленої форми оригінал акту про нещасний випадок на виробництві, та у разі наявності такого акту, останній не відповідає по формі та не містить всіх обовязкових реквізитів, що суперечить вимогам ст. 13 Закону України № 1105-XIV. А також, як слідує з акта про нещасний випадок на виробництві, який знаходиться в матеріалах пенсійних справ ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 вини роботодавця в нещасному випадку не встановлено, а отже, відсутня обовязкова умова для відшкодування шкоди по випадках, які стались до набрання чинності Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Також, не підлягають відшкодуванню кошти виплачені, як допомога на поховання громадянина ОСОБА_8, оскільки, позивачем не надано доказів (висновків відповідних медичних органів), які б підтверджували наявність причинного звязку між смертю померлого пенсіонера з раніше одержаним каліцтвом. Просив суд відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши в судовому засіданні представників сторін, оцінивши представлені у справі докази у їх сукупності, на підставі чинного законодавства, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Управлінням Пенсійного фонду України в місті Тернополі було складено акти щомісячної звірки витрат за особовими справами потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у звязку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання за період з липня 2012 року по грудень 2012 року (а.с.8,10,12,14,16,22), в які включено витрати, що підлягають відшкодуванню у звязку з пенсійним забезпеченням вказаних громадян.

Так, при проведенні між УПФУ в місті Тернополі та Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Тернополі звірки та складанні Актів щомісячної звірки витрат по особовим справах потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання за період з липня 2012 року по грудень 2012 року, відповідачем не прийнято до заліку суми витрат управління Пенсійного фонду України в місті Тернополі, повязані з виплатою пенсій громадянам держав учасників СНД та членам їх сімей, які отримали каліцтво в державах СНД і переїхали на постійне місце проживання в Україну, суми витрат на виплату державної адресної допомоги, суми витрат на виплату пенсій у звязку з відсутністю особових справ потерпілих, суми витрат на виплату допомоги на поховання, оскільки смерть потерпілого не повязана із страховим випадком державного соціального страхування.

Відповідачем акти щомісячної звірки за спірний період підписувалися з розбіжностями, а саме, згідно таблиць розбіжностей, не враховувалися суми витрат повязані з виплатою пенсій громадянам держав учасників СНД та членам їх сімей, які отримали каліцтво в державах СНД і переїхали на постійне місце проживання в Україну, суми витрат на виплату державної адресної допомоги, суми витрат на виплату пенсій у звязку з відсутністю особових справ потерпілих, суми витрат на виплату допомоги на поховання, оскільки смерть потерпілого не повязана із страховим випадком державного соціального страхування за період липень грудень 2012 року на загальну суму 690290,54 грн., з яких: 114313,93 грн. за липень 2012 року; 113798,90 грн. за серпень 2012 року; 109983,45 грн. за вересень 2012 року; 116144,30 грн. за жовтень 2012 року, 113538,50 грн. за листопад 2012 року та 122511,46 грн. за грудень 2012 року. Зазначена обставина підтверджується наданими позивачем та дослідженими в судовому засіданні копіями таблиць розбіжностей за вказані періоди та актами щомісячної звірки по особових справах потерпілих (а.с.8-16, 22-23).

Статтею 1 Основ законодавства України про загальнообовязкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР (далі Основи) встановлено, що загальнообовязкове державне соціальне страхування це система прав, обовязків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

Відповідно до статті 4 Основ залежно від страхового випадку є такі види загальнообовязкового державного соціального страхування: пенсійне страхування; страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням; медичне страхування; страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; страхування на випадок безробіття; інші види страхування, передбачені законами України. Відносини, що виникають за зазначеними у частині першій цієї статті видами загальнообовязкового державного соціального страхування, регулюються окремими законами, прийнятими відповідно до цих Основ.

За пенсійним страхуванням згідно зі статтею 25 Основ надаються такі види соціальних послуг та матеріального забезпечення: пенсії за віком, по інвалідності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не повязаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсії у звязку з втратою годувальника, крім передбачених пунктом 4 цієї статті; медичні профілактично-реабілітаційні заходи; допомога на поховання пенсіонерів. Відповідно до пункту 4 цієї статті за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання надаються такі види соціальних послуг та матеріального забезпечення: профілактичні заходи по запобіганню нещасним випадкам на виробництві та професійним захворюванням; відновлення здоровя та працездатності потерпілого; допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; відшкодування збитків, заподіяних працівникові каліцтвом чи іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним своїх трудових обовязків; пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсія у звязку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; допомога на поховання осіб, які померли внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Пунктом 5 частини першої статті 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.199 року № 1105-XIV (далі Закон № 1105-XIV) Фонд зобовязано співпрацювати з фондами з інших видів соціального страхування у фінансуванні заходів, повязаних з матеріальним забезпеченням та наданням соціальних послуг застрахованим, у кожному конкретному випадку спільно приймаючи рішення щодо того, хто з них братиме участь у фінансуванні цих заходів.

Перелік соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом, передбачений статтею 21 Закону № 1105-XIV.

Відповідно до цієї статті Фонд зобовязаний у встановленому законом порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження здоровя, в тому числі пенсії по інвалідності від трудового каліцтва або професійного захворювання та пенсії у звязку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, у разі настання страхового випадку.

Кабінет Міністрів України Постановою «ОСОБА_2 питання пенсійного забезпечення громадян» № 265 установив, що у разі, коли щомісячний розмір пенсійних виплат (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат до пенсій, встановлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною та щомісячної доплати до пенсії у звязку з втратою годувальника членам сімей шахтарів, смерть яких настала внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання) не досягає в осіб, яким призначено пенсію у звязку з втратою годувальника, на одного непрацездатного члена сімї 100 відсотків, на двох 120 відсотків, на трьох і більше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність, таким особам надається щомісячна державна адресна допомога до пенсії у сумі, що не вистачає до зазначених розмірів. У разі, коли щомісячний розмір пенсійних виплат, державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства і дітям-інвалідам, особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат, встановлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною) не досягає прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність, таким особам надається щомісячна державна адресна допомога у сумі, що не вистачає до зазначеного прожиткового мінімуму.

Аналіз наведеної норми дає підстави вважати, що адресна допомога як окремий вид соціальної допомоги не входить до складу розміру пенсії по інвалідності та пенсії у звязку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Пунктом 4 постанови № 265 встановлено, що виплата щомісячної державної адресної допомоги здійснюється за рахунок коштів, з яких виплачується пенсія або державна соціальна допомога.

Вирішуючи питання про те, чи здійснюються ці виплати за рахунок коштів Фонду, необхідно враховувати, що страхування від нещасного випадку є самостійним видом загальнообовязкового державного соціального страхування, за допомогою якого здійснюється соціальний захист, охорона життя та здоровя громадян у процесі їх трудової діяльності.

Одним із основних принципів страхування від нещасного випадку є цільове використання коштів. Відповідно до статті 46 Закону № 1105-XIV кошти на здійснення страхування від нещасного випадку не формуються за рахунок Державного бюджету України, не включаються до його складу та використовуються виключно за їх прямим призначенням.

Зважаючи на особливості фінансування страхування від нещасного випадку, виключно цільове використання цих коштів та враховуючи те, що адресна допомога як окремий вид соціальної допомоги не входить до складу розміру пенсії по інвалідності та пенсії у звязку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, Фонд не може нести витрати на виплату державної адресної допомоги.

Суд враховує той факт, що аналогічна правова позиція висловлена в Постановах Верховного Суду України від 6 червня 2011 року у справі №21-57а11, від 20 червня 2011 року №21-59а11 та №21-118а11, від 30 січня 2012 року №21-428а11 прийнятих за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

При цьому, відповідно до частини 1 статті 2442 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону № 1105-XIV особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону.

Підпунктом «а» статті 27 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-ХІІ встановлено, що громадянам України переселенцям з інших держав, які не працювали в Україні, пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання призначаються незалежно від стажу роботи.

Відповідно до абзацу другого пункту 3 Прикінцевих положень Закону № 1105-XIV відшкодування шкоди, медична, професійна та соціальна реабілітація провадяться Фондом соціального страхування від нещасних випадків також зазначеним у статті 8 цього Закону особам, які потерпіли до набрання чинності та мали право на зазначені страхові виплати і соціальні послуги.

Абзацом третім пункту 3 Прикінцевих положень Закону № 1105-XIV встановлено, що уся заборгованість потерпілим на виробництві та членам їх сімей, яким до набрання чинності цим Законом підприємства, установи та організації не відшкодували матеріальної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, виплачується цими підприємствами, установами і організаціями, а в разі їх ліквідації без правонаступника - Фондом соціального страхування від нещасних випадків.

Таким чином, страховиком, який має виплачувати пенсію по інвалідності особі, яка стала інвалідом від нещасного випадку на виробництві на території колишніх республік СРСР, а в разі виплати такої органами Пенсійного фонду відшкодувати останньому витрати, є Фонд соціального страхування від нещасних випадків.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадянам України переселенцям з інших держав, які не працювали в Україні, пенсії по інвалідності призначаються внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання незалежно від стажу роботи.

Таким чином, з огляду на вказані норми, громадяни, які отримали каліцтво на території колишнього СРСР та постійно проживають в Україні, мають право на відшкодування шкоди, за законодавством України, а Фонд є особою, зобовязаною здійснювати таке відшкодування.

Поряд з цим, частиною 3 статті 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що пенсія по інвалідності від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання призначається відповідно до Закону № 1105-XIV.

Відповідно до частини 7 статті 13 Закону України Закону № 1105-XIV підставою для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу, проведення медичної, професійної та соціальної реабілітації, а також страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами.

Таким чином, законодавчим актом передбачена необхідність отримання органами Пенсійного фонду України для виплати пенсії громадянам, в тому числі і які отримали каліцтво на території колишнього СРСР та постійно проживають в Україні - акта розслідування нещасного випадку або акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами.

Також, згідно правової позиції Верховного Суду України у справах цієї категорії висловленої у постанові від 23 травня 2011 року, аналіз норм Закону № 1105-XIV, який визначає правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообовязкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві осіб, та постанови Кабінету Міністрів України від 11 липня 2001 року № 826 «Про затвердження Порядку проведення витрат на поховання у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання», затвердженої на виконання частини восьмої статті 34 цього Закону, дає підстави вважати, що Фонд зобовязаний відшкодовувати виплачені іншими страховиками суми допомоги на поховання лише тих осіб, які померли від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, тобто за умови наявності причинного звязку їх смерті з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя.

З метою зясування всіх обставин у справі та перевірку їх доказами відповідачем долучено до матеріалів справи копії Актів про нещасний випадок на виробництві пенсіонерів: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Як повідомив у судовому засіданні представник відповідача та не заперечив представник позивача в матеріалах пенсійних справ по громадянах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 знаходяться копії Акта про нещасний випадок на виробництві. Оригіналів актів про нещасний випадок на виробництві по вказаних особах у пенсійних справах немає.

Як слідує із змісту копії акта про нещасний випадок на виробництві №1 від 01 липня 1994р. по громадянину ОСОБА_4, у п.13.2 акту не вказано про наявність вини роботодавця у нещасному випадку.

Також, із змісту акта про нещасний випадок на виробництві №13 від 17 квітня 1987 року по громадянину ОСОБА_5 вини підприємства у пошкоджені здоровя вказаної особи не вбачається. Позивачем не надано рішення профспілкового комітету до якого відсилає напис «Решением профсоюзного комитета признан связанным с работой» на Акті про нещасний випадок на виробництві №13 від 17 квітня 1987 року.

Не вказано про наявність вини підприємства і в акті №1 про нещасний випадок на виробництві по громадянину ОСОБА_6 Крім того, всупереч вимогам Положення про розслідування і облік нещасних випадків на виробництві від 20.05.1966р. яким затверджена форма акта, та інформація про обовязкові реквізити акта, акт №1 про нещасний випадок на виробництві по громадянину ОСОБА_6 не містить запису про дату складання акта, відсутні підписи членів комісії по розслідуванню нещасного випадку та підпис особи якою затверджено акт, з зазначенням дати підписання. Натомість, оглянутий акт містить напис «вірно» та підпис особи, який у свою чергу скріплений печаткою підприємства.

З акта №4 про нещасний випадок на виробництві по громадянину ОСОБА_7 слідує, що нещасний випадок стався 06.10.1988р. та вказаний акт оформлено 07.10.88р. Однак, акт №4 про нещасний випадок на виробництві від 07.10.1988р. не відповідає встановленій формі, а саме: формі Н-1 Акта про нещасний випадок, що затверджений постановою Президії всесоюзної центральної ради професійних спілок від 13 серпня 1982 р. №11-6 «Про затвердження Положення про розслідування і облік нещасних випадків на виробництві», яка набрала чинності з 01 січня 1983р. та діяла станом на 07.10.1988р.

Таким чином, суд приходить до переконання про невідповідність вищезазначених актів про нещасний випадок на виробництві встановленій формі.

Крім того, з матеріалами справи вбачається, що пенсіонер ОСОБА_8 отримав травму на виробництві та після його смерті УПФУ в м. Тернополі виставлена до відшкодування виплачена допомога на поховання, однак у матеріалах пенсійної справи відсутні, і позивачем не надано належних та допустимих доказів (висновків відповідних медичних органів), які б підтверджували наявність причинного звязку смерті особи з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів позивача та відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись, ст.ст. 2, 69, 70, 71, 77, 122, 128, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову Управління Пенсійного фонду України в місті Тернополі до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Тернополі про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити певні дії та стягнення коштів - відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку встановленому ст. 254 КАС України і може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду в порядку і строки, передбачені ст.186 КАС України.

Головуючий суддя Данилевич Н.А.

копія вірна

Суддя Данилевич Н.А.