Справа № 2а-1641/09/1370
Суддя: Яворський І.О.
Дата ухвалення: 2010-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2010 р. Справа № 56225/09/9104

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Яворського І.О.,

суддів Обрізка І.М., Сапіги В.П.,

при секретарі судового засідання Куземському В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Червонограді Львівської області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 13 липня 2009 року по справі за позовом Закритого акціонерного товариства "Львівсистеменерго" до Державної податкової інспекції у м.Червонограді Львівської області про скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И Л А:

18 лютого 2009 року ЗАТ „Львівсистеменерго звернулося з позовом до Львівського окружного адміністративного суду, Позивач просив визнати протиправними та нечинними податкові повідомлення-рішення від 19.09.2008р. №/0, податкове повідомлення-рішення від 26.11.2008р. №/1; рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 19.09.2008р. №/0, рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 26.11.2008р. №/1; рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 19.09.2008р. №/0, рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 26.11.2008р. №/1.

13.07.2009р. позивач відмовився від частини позовних вимог, а саме від позовних вимог щодо визнання протиправними та нечинними рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 19.09.2008р. №/0, рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 26.11.2008р. №/1. Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 13.07.2009р. закрито провадження у справі за позовом ЗАТ „Львівсистеменерго до ДПІ у м.Червонограді про визнання протиправними та нечинними податкових повідомлень-рішень у частині визнання протиправними та нечинними рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 19.09.2008р. №/0, рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 26.11.2008р. №/1.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 13 липня 2009 року позов задоволено частково, визнано протиправними та нечинними податкове повідомлення-рішення від 19.09.2008р. №/0 та податкове повідомлення-рішення від 26.11.2008р. №/1. У задоволенні решти позовних вимог позивачу відмовлено.

Не погоджуючись із постановою Львівського окружного адміністративного суду від 13.07.2009р., ДПІ у м.Червонограді оскаржила її в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі відповідач наголошує на неповне зясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, та недоведеність обставин, які суд визнав встановленими, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи. Зокрема вказує на те, що ЗАТ «Львівсистеменерго»занижено скоригований валовий дохід на суму 18177236, 64 грн., що призвело до нарахування податкового зобовязання по податку на прибуток на суму 4544310,00 грн. Також позивачем завищено суму валових витрат за 4 квартал 2007 року на 213600,0 грн., за квартал 2008 року на суму 158910,0 грн., тому підприємству донараховано податок на прибуток в сумі 93128 грн. Просить прийняти рішення, яким скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 13.07.2009 року та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, давши їм правову оцінку, колегія суддів вважає апеляційну скаргу безпідставною, а постанову суду першої інстанції такою, що відповідає закону.

При цьому колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду виходить з наступного.

У ст.4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» відзначається, що до валового доходу включається сума безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному періоді. Згідно пп.1.22.1 п.1.22 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», безповоротна фінансова допомога - це:

а) сума коштів, передана платнику податку згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами, які не передбачають відповідної компенсації чи повернення таких коштів (за винятком бюджетних дотацій і субсидій), або без укладання таких угод;

б) сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після її списання, якщо така безнадійна заборгованість була попередньо включена до складу валових витрат кредитора;

в) сума заборгованості платника податку перед іншою юридичною чи фізичною собою, що залишилася нестягнутою після закінчення строку позовної давності;

г) основна сума кредиту або депозиту, наданих платнику податку без встановлення строків повернення такої основної суми, за винятком кредитів, наданих під безстрокові облігації, та депозитів до запитання у банківських установах, а також сума процентів,

нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних);

д) сума процентів, умовно нарахованих на суму поворотної фінансової допомоги, що залишається неповерненою на кінець звітного періоду, у розмірі облікової ставки Національного банку України, розрахованої за кожний день фактичного використання такої поворотної фінансової допомоги.

В Акті перевірки (а.с.17) відповідач констатував порушення підприємством даних норм закону. Зокрема, тут зазначається, що позивач не включив до валового доходу суму безповоротної фінансової допомоги заборгованість платника податку перед іншою особою, що залишається нестягнутою після закінчення строку позовної давності, чим занизив валовий дохід на суму кредиторської заборгованості по виданих векселях. Висновок ДПІ про те, що зазначена кредиторська заборгованість платника податку є такою, за якою минув строк позовної давності, а тому її слід вважати безповоротною фінансовою допомогою, ґрунтується на тому, що державна реєстрація юридичних осіб, яким ЗАТ „Львівсистеменерго видала прості векселі, припинена, а позивач не надав інформації щодо правонаступників вказаної кредиторської заборгованості. На зазначені обставини як на підставу відмови у задоволенні позову Державної податкової інспекції у м.Червонограді Львівської області наголошувала у запереченні на адміністративний позов та апеляційній скарзі.

Згідно ст.194 ЦК України та ст.163 ГК У№країни, субєкти господарювання в межах своєї компетенції та відповідно до встановленого законом порядку можуть випускати та реалізовувати цінні папери, а також придбавати цінні папери інших субєктів господарювання. Цінним папером є документ встановленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право і визначає відносини між субєктом господарювання, який його випустив (видав), і власником та передбачає виконання зобовязань згідно з умовами його випуску, а також можливість передачі прав, що випливають з цього документа, іншим особам. До особи, яка набула право власності на цінний папір, переходять у сукупності усі права, які ним посвідчуються.

Ст.164 ГК України визначає, що субєкти господарювання мають право в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, випускати в обіг векселі цінні папери, що засвідчують безумовне грошове зобовязання векселедавця сплатити визначену суму грошей власнику векселя.

Відповідно до ст.75 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, що є додатком до Женевської конвенції 1930р., ратифікованої Законом України від 06.07.1999р., простий вексель містить: назву «простий вексель»; безумовне зобовязання сплатити визначену суму грошей; зазначення строку платежу; зазначення місця, в якому повинен бути здійснений платіж; найменування особи, якій або наказу якої повинен бути здійснений платіж; дату і місце видачі простого векселя; підпис особи, яка видає документ. Згідно ст.77 Уніфікованого закону, до простих векселів застосовуються такі ж положення, що стосуються переказних векселів, тією мірою, якою вони є сумісними з природою цих документів, а саме положення щодо: індосаменту (ст.ст.11-20); строку платежу (ст.ст.33-37); платежу (ст.ст.38-42); права регресу у разі неплатежу (ст.ст.43-50,52-54); платежу у порядку посередництва (ст.ст.55,59-63); копій (ст.ст.67-68); змін (ст.69); позовної давності (ст.ст.70-71).

Користуючись своїми правами, особа, якій видано простий вексель, вправі розпоряджатися ним на власний розсуд, в тому числі і передати третій особі, до якої переходять всі права векселедержателя. При цьому векселедавець не зобовязаний володіти інформацією про таку передачу і про те, хто у конкретний момент є держателем простого векселя, який він видав. Крім того, сам факт ліквідації особи не призводить до автоматичної ліквідації раніше виданих їй простих векселів, адже така особа, реалізуючи свої повноваження векселедержателя, могла до початку процедури ліквідації передати їх іншій особі, яка у такому випадку набуває статусу власника векселя (якщо розпочалася процедура ліквідації особи, то згідно ст.25 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»це вправі робити ліквідатор). Іншими словами, векселедавець несе обовязок по виданому ним простому векселю до моменту настання строку платежу зазначеному у векселі і ліквідація особи, якій він видав вексель, не звільняє його від такого обовязку. Перебіг строку позовної давності для зобовязань за простим векселем, згідно ст.70 Уніфікованого закону, становить три роки і починається від дати настання строку платежу, зазначеному у векселі.

На дані обставини звертає увагу і ДПА України у своєму листі від 20.03.2009р. №6106/7/15-0217 «Щодо обліку заборгованості за векселями банкрутів, ліквідованих без визнання правонаступництва». Тут, зокрема, відзначається: «Зі змісту статей 11, 16 Уніфікованого закону випливає, що будь-який переказний вексель (також і простий вексель), навіть виданий без прямого застереження про наказ, може бути переданий шляхом індосаменту. Особа, яка володіє векселем, є законним держателем векселя, якщо це право ґрунтується на безперервному ряді індосаментів. Відповідно до статті 70 Уніфікованого закону позовні вимоги до акцептанта, які випливають з переказного векселя, погашаються із закінченням трьох років, які обчислюються від дати настання строку платежу. Враховуючи те, що строки сплати за векселями визначені «за предявленням», вони можуть бути предявлені до сплати починаючи з наступного дня після їх видачі. Тобто строк позовної давності за вимогами, що випливають з простого векселя, спливають по закінченні трьох років від дати, наступної після його видачі.»

Саме тому, виконуючи вимоги чинного законодавства, у вересні 2008р. позивач згідно Акту предявлення векселів до оплати від 05.09.2008р. сплатив як векселедавець 4 120 000 грн. ТОВ «КУА «АОЛА», яке предявило до виконання вексель від 28.04.2007р. Серія АА 0640139 на суму 120 000 грн. та вексель від 28.04.2007р. Серія АА 0640141 на суму 4 000 000 грн., хоча дані векселі були видані відповідно ПП «Технополіскомплект»(державна реєстрація припинена 25.06.2007р.) та ТОВ «Компанія «Електромашкомплект»(07.06.2007р. порушено провадження у справі про банкрутство).

Таким чином, висновок відповідача про те, що кредиторська заборгованість за виданими векселями є такою, за якою минув строк позовної давності, а тому вона є безповоротною фінансовою допомогою у розумінні пп.1.22.1 п.1.22 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», є помилковим і суперечить чинному законодавству.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо не підтвердження документально завищення позивачем валових витрат за 4 кв. 2007р. на 213600 грн. та за І кв.2008р.на 158910 грн.

У запереченні на апеляційну скаргу відповідача позивач просив постанову Львівського окружного адміністративного суду від 13.07.2009р. скасувати частково, постановити нову ухвалу, якою скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у м.Червонограді від 19.09.2008р. №/0, податкове повідомлення-рішення від 26.11.2008р. №/1 та податкове повідомлення-рішення від 12.02.2009р. №/2, рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 19.09.2008р. №/0, рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 26.11.2008р. №/1 та рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 19.02.2009 р. №, хоча ні заяву про апеляційне оскарження, ні апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції ЗАТ «Львівсистеменерго»не подавало.

Відповідно до ст.195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 13.07.2009р. позов задоволено частково, зокрема відмовлено у задоволенні вимог щодо скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 19.09.2008р. №/0 та рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 26.11.2008р. №/1. Апеляцію на таке рішення суду І інстанції подав тільки відповідач, який не оспорював правомірність відмови позивачу у скасуванні рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 19.09.2008р. №/0 та рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 26.11.2008р. №/1. Натомість позивач не оскаржував постанову Львівського окружного адміністративного суду, а тільки подав заперечення на апеляційну скаргу.

Якщо особа не згідна з рішенням суду першої інстанції, то вона, згідно ст.185, ст.186 КАС, вправі подати апеляцію на таке рішення. Саме у апеляційній скарзі, а не у запереченні на апеляційну скаргу, особа зазначає свої вимоги та обґрунтовує, чому вона не погоджується з рішенням суду першої інстанції. Заперечення на апеляційну скаргу подається не на рішення суду, а на апеляційну скаргу.

Оскільки постанову Львівського окружного адміністративного суду від 13.07.2009 р. у частині відмови у задоволенні вимог щодо скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 19.09.2008р. №/0 та рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 26.11.2008р. №/1 в апеляційному порядку не оскаржено, а податкові повідомлення-рішення від 12.02.2009р. №/2 та від 19.02.2009 року № /2 взагалі не було предметом судового оскарження, то колегія суддів, згідно ст.11, ст.195 КАС, у даній частині рішення суду першої інстанції не переглядає.

З урахуванням викладеного вище, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 160 ч.3, 195, 196, п.1 ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.206,254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Червонограді Львівської області залишити без задоволення, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 13 липня 2009 року по справі № 2а-1641/09/1370 без змін.

Ухвала апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом одного місяця з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя І.О.Яворський

Судді І.М. Обрізко

ОСОБА_1

Повний текст

виготовлено та підписано

27.04.2010р.