Справа № 2а-5107/09/1370
Суддя: Обрізко І.М.
Дата ухвалення: 2010-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2010 р. Справа № 59295/09/9104

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду у складі

головуючого судді Обрізка І.М.

суддів Кушнерика М.П. , Яворського І.О.

при секратарі судового засідання ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу малого приватного підприємства «ГРО»на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2009 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом малого приватного підприємства «ГРО»до Верховного Суду України про визнання правового акту таким, що не відповідає правовим актам вищої юридичної сили,

В С Т А Н О В И Л А :

МПП «ГРО»звернулось 10.08.2009 року в суд з позовом Верховного Суду України в якому вважає постанову Пленуму Верховного Суду України за № 6 від 12.06.2009 року «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та при розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів»такою, що суперечить положенням ч. 2 ст. 124 та ч. 1 ст. 55 Конституції України; п. 2 ст. 2, ч. 1, 7, 9 п. 1 ст. 3, п. 2 ст. 4, п. 1 ст. 6, п. 3 ст. 8 та п. 3 ст. 50 КАС України; п. 1 рішення від 09.07.2002 року у справі № 15-рп/2002 та п. 1, п. 2 рішення від 25.12.1997 року у справі № 9-зп Конституційного Суду України та ч. 2 ст. 19 Конституції України.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2009 року відмовлено у відкритті провадження по справі. Суд виходив з того, що з огляду на ст. ст. 2, 3 КАС України дані правовідносини не можуть розглядатись в порядку адміністративного судочинства, оскільки даний спір не є публічно правовим та оскаржена постанова Пленуму Верховного Суду України не є нормативно правовим актом.

Не погодившись із зазначеними судовим рішенням сторона позивача подала апеляційну скаргу з якої із-за порушення норм процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи, просить його скасувати, постановити ухвалу про відкриття провадження у справі та направити справу для продовження розгляду в суд першої інстанції. Покликається на порушення судом права позивача на судовий захист з огляду на ст.ст. 2, 9 КАС України. Поряд з цим звертає увагу, що місцевим судом не вказано в якому процесуальному порядку слід звертатись з подібними вимогами.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасника розгляду, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судовою колегією з матеріалів справи, позов заявлено МПП «ГРО»до Верховного Суду України в якому наводяться на думку позивача аргументи щодо неправомірності постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 12.06.2009 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

У відповідності до п.п. 7, 8, 9 ст. 3 КАС України відповідач це субєкт владних повноважень, а у випадках передбачених законом, й інші особи, до яких звернута вимога позивача. Позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також субєкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду. Субєкт владних повноважень це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший субєкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України, справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший субєкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У відповідності ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ поширюється окрім інших й на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Процесуальне законодавство України (зокрема ст.9 КАС України) закріплює, що суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, а також застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Нормативно-правові акти це результат правотворчої діяльності компетентних органів, що виражає державну волю. Верховний Суд України не наділений функцією правотворчості ні Конституцією України, ні Законом України «Про судоустрій України», який діяв на час прийняття оспореного судового рішення та який визначав його завдання і повноваження.

Також, нормативно-правові акти містять загальнообовязкові правила поведінки. Щодо постанов Пленуму Верховного Суду України, то на даний час їх обовязковість нормативно не закріплена. Керівні розяснення Пленуму Верховного Суду України є обовязковими для судів, інших органів і службових осіб, що застосовують закон, по якому дано розяснення.

З аналізу викладено, колегія суддів дійшла висновку, що незважаючи на часткову спільність ознак, підстави визнавати постанови Пленуму відповідача різновидом нормативно-правових актів відсутні, оскільки вони не містять таких обовязкових і визначальних ознак, як обовязковий характер та прийняття в результаті правотворчої діяльності, дозволеної законом, а отже, беручи субєктний склад спірних правовідношень та предмет спору, судова колегія не вбачає публічно правового спору.

Крім наведеного, сторона відповідача не виступає субєктом владних повноважень з огляду на п.п. 7, 8, 9 ст. 3 КАС України.

З приводу доводів позивача, що місцевий суд не вказав порядку оскарження постанови Пленуму Верховного Суду України за № 6 від 12.06.2009 року, то чинне законодавство не передбачає оскарження подібних рішень вказаного органу, однак практика показує, що цей же орган вправі визнати постанову Пленуму нечинною чи внести до неї зміни, за ініціювання визначеного кола субєктного складу передбаченого ч. 1 ст. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 10.06.2002 року №7 «Регламент Пленуму Верховного Суду України».

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не складають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 160 ч. 3, 195, 196, 199, 200, 205 п.1 ч.1, 206, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу малого приватного підприємства «ГРО»залишити без задоволення, ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2009 року про відмову у відкритті провадження по справі №2а-5107/09/1370, без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Обрізко І.М.

Судді Кушнерик М.П. , Яворський І.О.

< Текст >