Справа № 2а-200/09
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2010-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2010 р. Справа № 39961/09

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Олендера І.Я.,

суддів Каралюса В.М., Улицького В.З.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Шевченківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради на постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 26 травня 2009 року в справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Шевченківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про визнання дій протиправними, стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА :

В січні 2009 року позивач звернулась до суду з позовом до Шевченківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про зобов»язання призначити одноразову грошову допомогу при народженні дитини та допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період 2007 року та за 2008 рік та в подальшому виплачувати таку допомогу.

Позивачка посилалась на те, що вона є матірю малолітньої доньки та здійснює за нею догляд. Зазначає, що згідно ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми», їй як матері двох малолітніх дітей, що здійснює догляд за дітьми, повинна надаватися допомога в розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, встановленого законом, але виплати проводились не в повному обсязі.

Крім того, в порушення вимог ст. 12 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми», де вказано, що допомога при народженні дитини надається у сумі, кратній 22,6 розміру прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, встановленого на день народження дитини. Виплата допомоги здійснюється одноразово у дев'ятикратному розмірі прожиткового мінімуму при народженні дитини, решта - протягом наступних 12 місяців. Допомога при народженні її дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, була виплачена в неповному розмірі.

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 26 травня 2009 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Шевченківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради в частині невиконання рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року. Стягнуто з Шевченківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради в користь ОСОБА_1 1963, 80 грн. недоотриманої допомоги при народженні дитини; недоотриману допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі 4923, 42 грн. за період з 31 січня 2008 року по 01 січня 2008 року. Зобовязано Шевченківський відділ соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради починаючи з 01 січня 2009 року провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячної грошової допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірах визначених Законом України «Про державну допомогу сімям з дітьми», а саме у розмірі встановленого прожиткового мінімуму для дітей віком до 6-ти років щомісячно.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, Шевченківський відділ соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову і прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В апеляційній скарзі вказує на те, що оскаржувана постанова, прийнята судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права. На думку скаржника, беззаперечним є факт пропущення позивачкою строку звернення до адміністративного суду, встановленого ст. 99 КАС України, що відповідно до ст. 100 КАС України є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Порушень у виплаті допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в 2007-2008 роках не було і тому претензій і позовні вимоги до управління за вказані роки є безпідставними. Суд не врахував, що виплата вказаної допомоги потребує фінансування за рахунок коштів Державного бюджету України, його обсяги не можуть визначатися будь-яким іншим законом, крім Закону України Про Державний бюджет України.

За відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів (ч. 1 ст. 197 КАС України із змінами і доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 07.07.2010 року N 2453-VI), що є достатнім для розгляду даної справи.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду скасуванню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 є матір»ю малолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач є непрацюючою, перебуває на обліку в Шевченківському відділі соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, яке здійснює нарахування та виплату позивачу допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Згідно Конституції України, Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05.10.2000 року N 2017-III, позивач наділена державою певним правовим статусом, який включає в себе й право на додаткові елементи соціального захисту, зокрема право на отримання допомоги по догляду за дитиною.

Наділивши осіб зазначеною соціальною гарантією, держава таким чином взяла на себе публічне зобов'язання забезпечити належний матеріальний рівень осіб, які мають дітей віком до трьох років.

Тобто, між позивачем і державою встановлено певний правовий зв'язок у визначеній сфері життєдіяльності, який характеризується наявністю зобов'язання держави забезпечити соціальний захист громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти.

У відповідності до ст.ст. 13,14 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми», особа, яка фактично здійснює догляд за дитиною, має право на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, яка виплачується щомісяця з дня призначення допомоги по догляду за дитиною по день досягнення нею вказаного віку.

Статтею 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми», допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до шести років. Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається на кожну дитину, незалежно від кількості народжених (усиновлених, взятих під опіку) дітей у сімї, по догляду за якими надається допомога.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач протягом грудня 2007 року та жовтень-грудень 2007 року отримувала щомісячну грошову допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та одноразову допомогу при народженні дитини в розмірі, передбаченому Законом України «Про державний бюджет на 2007 рік», що підтверджується довідкою № 238 від 25.11.2008 року та довідкою № 459 від 09.12.2008 року, виданих відповідачем (а.с.13-14).

Згідно ст. 12 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» в редакції, що дія на момент народження дитини ОСОБА_2, допомога при народженні дитини надається у сумі, кратній 22,6 розміру прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, встановленого на день народження дитини. Виплата допомоги здійснюється одноразово у дев'ятикратному розмірі прожиткового мінімуму при народженні дитини, решта - протягом наступних 12 місяців. Проте, дія вищевказаної статті Закону була зупинена на 2007 рік згідно із Законом України від 19.12.2006 р. N 489-V.

Рішенням Конституційного суду України від 09.07.2007 року №6-рп/2007 визнані неконституційними положення п.14 ст.71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», якими було зупинено дію ст.ст. 12, 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» щодо встановлення розміру допомоги при народженні дитини та допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Дане рішення Конституційного України має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положення статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Статтею 152 Конституції України встановлено, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Колегія суддів вважає за необхідне вказати на те, що суд першої інстанції помилково застосував норми матеріального і процесуального права, що полягає в наступному.

Посилання представника відповідача на пропущення позивачем строку звернення до адміністративного суду, який передбачений ч.2 ст.99 КАС України, колегія суддів вважає обґрунтованими з наступних підстав.

Так, згідно ч.1 ст.99 КАС України, в редакції, яка була чинна на момент звернення позивача до суду, розгляду і вирішення справи судом першої інстанції, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін (ч.1 ст. 100 КАС України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин та вирішення справи судом першої інстанції).

З урахуванням наведеного та фактичної дати звернення позивача за захистом своїх порушених прав, виходячи із передбаченого законом строку звернення до адміністративного суду, на застосуванні якого наполягав відповідач, колегія суддів приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивачки у частині зобовязання відповідача провести нарахування та виплату допомоги при народженні дитини ОСОБА_2

Будь-яких поважних причин, які б позбавляли можливості своєчасно звернутися до суду за захистом своїх порушених прав позивача не наведено.

Суд першої інстанції зобовязаний був врахувати клопотання представника відповідача, де ним ставилось питання про відмову в задоволенні позову з підстав пропуску строків, передбачених ст. 99 КАС України та застосування наслідків, передбачених ст. 100 КАС України, зокрема в частині позовних вимог щодо допомоги при народженні дитини.

Відтак, колегія суддів вважає, що у задоволенні позовних вимог щодо виплати допомоги при народженні дитини слід відмовити у звязку з пропуском строку звернення до суду позивачем.

Що стосується позовних вимог про стягнення допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період 2008-2009 років, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно ст. 58 Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року № 107-6 (далі Закон № 107-6) затверджено на 2008 рік прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 01 січня-526 грн., з 01 квітня 538 грн., з 01 липня 540 грн., а згідно пункту 23 цього Закону, підпункт 8 пункту 8 з розділу VIII «Прикінцеві положення» Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» викладено у такій редакції: «Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між: з 01 січня 2008 року 50%, з 01 січня 2009 року 75%, з 01 січня 2010 року 100% прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб та середньомісячним сукупним доходом сімї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців.

Саме тому, у 2008-2009 роках допомога нараховувалась та виплачувалась відповідно до ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» та положень Закону України «Про загальнообовязкове соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання які спричинили втрату працездатності» № 1105-14 від 28.12.2007 року, яким визначено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сімї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 грн., і дане положення Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 року не було визнано неконституційним.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ОСОБА_1 в 2008 році відповідачем була нарахована вірно та виплачена в повному обсязі.

У звязку з вищенаведеним, колегія суддів приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовної вимоги щодо виплати допомоги при народженні дитини та допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, оскільки такі нараховувалась та виплачувалась позивачці згідно чинного на момент народження дитини ОСОБА_2 законодавства.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

Керуючись ст. 195, ст. 196, ч.1 ст. 197, п.3 ст. 198, ст. 202, ч.2 ст. 205, ст. 207, ст. 254 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Шевченківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради задовольнити.

Постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 26 травня 2009 року по справі № 2А-200/2009 скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили.