Справа № 804/6873/15
Суддя: Чорна Валерія Вікторовна
Дата ухвалення: 2015-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2015 р. справа № 804/6873/15

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Чорна В.В., одноособово розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Актабанк» ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про визнання протиправними дій та скасування рішення у вигляді повідомлення про нікчемність договору, -

в с т а н о в и в:

29.05.2015 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із зазначеним адміністративним позовом, в якому просить:

- визнати протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Публічного акціонерного товариства «Актабанк» ОСОБА_2 щодо визнання правочину від 05.08.2014 р. про перерахування ФОП ОСОБА_1 фізичній особі ОСОБА_3 2 000 000 грн., призначення платежу перерахування на поточний рахунок зг. Договору № 0508 від 05.08.2014 р. без ПДВ нікчемним, та щодо вимоги від ФОП ОСОБА_1, ОСОБА_3 відновлення розрахунків з ПАТ «Актабанк» по поточному рахунку № 4137, яке існувало до перерахування грошових коштів 05.08.2014 р.;

- визнати протиправним та скасувати рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Публічного акціонерного товариства «Актабанк» ОСОБА_2 про визнання правочину № 0508 від 05.08.2014 р., укладеного між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_3, нікчемним, та щодо вимоги про відновлення стану розрахунків на поточному рахунку, яке оформлено Повідомленням про нікчемність договору в порядку ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (вих. № 4662 від 10.11.2015 р.).

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що визнання відповідачем нікчемним правочину № 0508 від 05.08.2014 р., стороною якого він не являється, є порушенням ч.1 ст. 627 ЦК України в частині встановлення права сторін на свободу договору. Крім того, позивач зазначає, що згідно додаткової угоди № 01 від 15.08.2012 р. до договору № В20-0145/Т/304137 від 13.09.2011 р., ПАТ «Актабанк» по відношенню до позивача брав на себе лише зобовязання на розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку ФОП ОСОБА_4 № 4137, а тому не мав права контролювати напрями використання грошових коштів позивача, в тому числі за договором № 0508 від 05.08.2014 р. Також, позивач вважає, що ФОП ОСОБА_1, перерахувавши на адресу ОСОБА_3 грошові кошти, таким чином розпорядився своєю власністю, а дії відповідача з визнання нікчемним такого правочину порушують законні права та інтереси позивача, а також вимоги ч. 2, 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки відповідач не є стороною даних правовідносин (а.с. 3-9).

Від представника Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Актабанк» ОСОБА_2 за довіреністю ОСОБА_5 надійшли заперечення проти адміністративного позову від 09.07.2015 р., в яких зазначено, що позивач 05.08.2014 р. зі свого рахунку перерахував на поточний рахунок ОСОБА_6 кошти в сумі 2 000 000 грн. В той же день, ОСОБА_6 «розбив» ці кошти та перерахував їх на інші депозитні рахунки, а саме: ОСОБА_7 у сумі 149 900 грн., ОСОБА_8 у сумі 149 900 грн., ОСОБА_9 у сумі 149 900 грн., ОСОБА_10 у сумі 149 900 грн., ОСОБА_11 у сумі 149 900 грн., ОСОБА_12 у сумі 149 900 грн., ОСОБА_13 у сумі 149 900 грн., ОСОБА_14 у сумі 149 900 грн., ОСОБА_15 у сумі 149 900 грн., ОСОБА_16 у сумі 149 900 грн., ОСОБА_17 у сумі 149 900 грн., ОСОБА_1 у сумі 149 900 грн., ОСОБА_18 у сумі 149 900 грн., а також на свій депозитний рахунок у сумі 149 900 грн. Таким чином, на думку представника відповідача, враховуючи вимоги ч.1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», перерахування позивачем до ОСОБА_3, а також подальше роздроблення переведених коштів, створило для ФОП ОСОБА_1 пільгові, не передбачені законодавством умови для відшкодування грошових коштів, які знаходились в ПАТ «Актабанк», за рахунок Фонду гарантування вкладів. Крім того, представник відповідача зазначає, що договір купівлі-продажу земельної ділянки та нерухомого майна, наданий позивачем на підтвердження дійсності укладеного правочину з перерахування грошових коштів, не має обовязкового для таких угод нотаріального посвідчення, а тому правовідносини між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_3 щодо купівлі-продажу нерухомості є недоведеними. Також, вказує, що за фактом наявності в діях позивача ознак шахрайства, органом досудового розслідування проводиться розслідування кримінального провадження № 0000067 за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України. Наведені обставини у їх сукупності, на думку представника відповідача, свідчать про безпідставність позовних вимог, заявлених ФОП ОСОБА_1, у звязку з чим просить суд відмовити у їх задоволенні (а.с. 24-28) .

Представник позивача за довіреністю ОСОБА_19 в судовому засіданні 07.08.2015 р. просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, та зазначив, що інших доказів, крім тих, що наявні в матеріалах справи, у нього немає.

Представник відповідача, повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання 07.08.2015 р. не зявився, з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався (а.с. 59).

За таких обставин, у відповідності до вимог ч. 6 ст. 128 КАС України, справу розглянуто без участі сторін в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

13 вересня 2011 року між ПАТ «Актабанк» та ФОП ОСОБА_1 укладено договір № В20-0145/Т/304137 на розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку (а.с. 13-16).

15.08.2012 р. між ПАТ «Актабанк» та ФОП ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до Договору на розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку № В20-0145/Т/304137 про розрахунково-касове обслуговування поточних рахунків у національній валюті № 4137, дата відкриття 13.09.2011 р., та № 4137, дата відкриття 15.08.2012 р. (а.с. 18).

Згідно постанови Національного банку України від 16.09.2014 р. № 576, ПАТ «Актабанк» віднесено до категорії неплатоспроможних, а відповідно до Рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 16.09.2014 р. № 90, з 17.09.2014 р. розпочата процедура виведення ПАТ «Актабанк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на три місяці - з 17.09.2014 р. по 17.12.2014 р., уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Актабанк» призначено ОСОБА_2. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 144 від 15.12.2014 р. продовжено здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Актабанк» на один місяць - по 17.01.2015 р. включно; повноваження уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Актабанк» ОСОБА_2 продовжено до 17.01.2015 р. включно (а.с. 30-33).

Згідно з Рішенням № 6 від 16.01.2015 р. виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Актабанк» з відшкодування Фондом, відповідно до Плану врегулювання, коштів за вкладами фізичних осіб з 16.01.2015 р., та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Актабанк» ОСОБА_2 (а.с. 34).

10.11.2014 р. листом за вих. № 4662 на адресу позивача від Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ПАТ «Актабанк» ОСОБА_2 направлено повідомлення про нікчемність договору в порядку ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», згідно з яким, ФОП ОСОБА_1 повідомлено, що правочин від 05.08.2014 р. щодо перерахування ФОП ОСОБА_1 фізичній особі ОСОБА_3 2 000 000 грн., призначення платежу перерахування на поточний рахунок зг. Договору № 0508 від 05.08.2014 р. без ПДВ, є нікчемним з підстав, передбачених п. 2, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», як такий, за яким Банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним, або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку. Також, ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заявлено вимогу про відновлення розрахунків з ПАТ «Актабанк» по поточному рахунку № 4137, які існували до перерахування грошових коштів 05.08.2014 р., та надання в ПАТ «Актабанк» документів на підтвердження договірних відносин, вказаних в призначенні платіжних доручень ФОП ОСОБА_1 (а.с. 8).

Не погодившись з такими діями уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ОСОБА_2, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Встановивши обставини справи, проаналізувавши норми чинного законодавства України, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи при цьому з наступного.

Спірні правовідносини регулюються, зокрема, такими нормативно-правими актами, як Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі Закон № 4452), та Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затверджене Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 р. № 2, зареєстроване в Мінюсті 14.09.2012 р. за №1581/21893 (далі Положення №2).

Відповідно до ч.1 ст. 35 Закону № 4452, тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд; здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків Фонд здійснює через призначену виконавчою дирекцією уповноважену особу Фонду, яка має високі професійні та моральні якості, бездоганну ділову репутацію, повну вищу освіту в галузі економіки, фінансів чи права (не нижче кваліфікаційного рівня "спеціаліст") та професійний досвід, необхідний для виконання заходів у межах здійснення тимчасової адміністрації.

Повноваження уповноваженої особи Фонду наведені в ст. 37 Закону № 4452, відповідно до приписів якої, уповноважена особа Фонду діє від імені Фонду відповідно до цього Закону і нормативно-правових актів Фонду та має право: 1) вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; 2) укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом; 3) продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій; 4) повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 5) заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду, у тому числі позови про винесення рішення, відповідно до якого боржник банку має надати інформацію про свої активи; 6) звертатися до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення в разі виявлення фактів шахрайства та інших протиправних дій працівників банку або інших осіб стосовно банку; 7) залучати до роботи у процесі здійснення тимчасової адміністрації за рахунок банку на підставі цивільно-правових договорів інших осіб (радників, аудиторів, юристів, оцінювачів та інших) у межах кошторису витрат, затвердженого виконавчою дирекцією Фонду. Такі договори можуть бути розірвані в односторонньому порядку у день повідомлення уповноваженою особою Фонду другої сторони про таке розірвання з наслідками, встановленими цивільним законодавством; 8) призначати проведення аудиторських перевірок та юридичних експертиз з питань діяльності банку за рахунок банку в межах кошторису витрат, затвердженого виконавчою дирекцією Фонду; 9) приймати на роботу, звільняти з роботи чи переводити на іншу посаду будь-кого з керівників чи працівників банку, переглядати їх службові обовязки, змінювати розмір оплати їх праці з додержанням вимог законодавства України про працю; 10) зупиняти розподіл капіталу банку чи виплату дивідендів у будь-якій формі; 11) вчиняти дії, спрямовані на виконання плану врегулювання, відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Фонду.

Відповідно до ч. 3 ст. 37 Закону № 4452, на виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду: 1) діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку; 2) видає накази та розпорядження, дає доручення, обовязкові до виконання працівниками банку; 3) звітує за результатами здійснення тимчасової адміністрації банку перед виконавчою дирекцією Фонду.

За змістом ст. 38 Закону № 4452, Уповноважена особа Фонду зобовязана вживати заходи щодо забезпечення збереження активів банку, запобігання втрати майна та збитків банку, а саме: зобовязана забезпечити збереження активів та документації банку; протягом дії тимчасової адміністрації зобовязана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті (ч. 2 ст.38).

Згідно з ч. 3 ст. 38 Закону № 4452, правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобовязання без встановлення обовязку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобовязання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобовязань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобовязаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобовязання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з повязаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Відповідно до ч. 4 ст.38 Закону № 4452, уповноважена особа Фонду: 1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів, та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; 3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

У разі отримання повідомлення уповноваженої особи Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених ч. 3 ст. 38, кредитор зобовязаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину (ч. 5 ст. 38 Закону № 4452).

З наведеними законодавчими положеннями узгоджуються приписи Положення № 2, відповідно до п. 4.12 якого, при виконанні своїх обов'язків уповноважена особа Фонду на тимчасову адміністрацію має право, зокрема, повідомляти сторони за договорами, зазначеними у ч. 2 ст.38 Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Аналіз викладених норм дозволяє дійти висновку про наявність у уповноваженої особи Фонду тимчасової адміністрації обовязку та права перевіряти ті правочини (в тому числі договори), які вчинені (укладені) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, та повідомляти сторони про їх нікчемність з підстав, визначених ч. 3 ст. 38 Закону.

Матеріалами справи підтверджено, що ФОП ОСОБА_1 05.08.2014 р. зі свого рахунку перерахував на поточний рахунок ОСОБА_6 кошти в сумі 2 000 000 грн. з призначенням платежу «перерахування на поточний рахунок зг. договору № 0508 від 05.08.2014 без НДС», зазначений факт підтверджується випискою з рахунку, та не оспорюється сторонами у справі (а.с. 12).

Згідно договору № 0508 від 05.08.2014 р. з додатковими угодами № 1 та № 2 від 05 серпня 2014 року, наданого позивачем як підстава для перерахування коштів на рахунок ОСОБА_6, фізична особа ОСОБА_1 вносить грошові кошти в сумі 2 000 000 грн. як авансовий платіж за купівлю домоволодіння № 9 по вул. Войцеховича у м. Дніпропетровську, що належить ОСОБА_3, а купівлю-продаж домоволодіння сторони домовилися здійснити в строк до 01.03.2015 року (а.с. 9-11).

У відповідності до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 4 ст. 203 ЦК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, що передбачено частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України).

Наданий позивачем договір не посвідчений нотаріально, а отже, складений з порушенням вимог цивільного законодавства для вказаного виду правочинів, що свідчить про його недійсність. Позивачем під час розгляду справи інше не доведено, належним чином оформлений договір купівлі-продажу нерухомого майна до суду не наданий.

Відповідно, нікчемним є і правочин від 05.08.2014 р. щодо перерахування ФОП ОСОБА_1 фізичній особі ОСОБА_3 2 000 000 грн., призначення платежу перерахування на поточний рахунок зг. Договору № 0508 від 05.08.2014 р. без ПДВ.

Зазначений висновок підтверджується також наступним.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 05.08.2014 р. зі свого рахунку № 4137 перерахував на поточний рахунок ОСОБА_6 № 0903 грошові кошти в сумі 2 000 000 грн.

В той же день, тобто 05.08.2014 р., отримані кошти ОСОБА_6 перерахував на інші депозитні рахунки фізичних осіб, відкритих у ПАТ «Актабанк», а саме на рахунки: ОСОБА_7 у сумі 149 900 грн., ОСОБА_8 у сумі 149 900 грн., ОСОБА_9 у сумі 149 900 грн., ОСОБА_10 у сумі 149 900 грн., ОСОБА_11 у сумі 149 900 грн., ОСОБА_12 у сумі 149 900 грн., ОСОБА_13 у сумі 149 900 грн., ОСОБА_14 у сумі 149 900 грн., ОСОБА_15 у сумі 149 900 грн., ОСОБА_16 у сумі 149 900 грн., ОСОБА_17 у сумі 149 900 грн., ОСОБА_1 у сумі 149 900 грн., ОСОБА_18 у сумі 149 900 грн., а також на свій депозитний рахунок у сумі 149 900 грн., що підтверджено платіжними дорученнями № 12, 121701, 121702, 121703, 121704, 121705, 121706, 121707, 121708, 121709, 121710, 121711, 121712, 121713 від 05.08.2014, № 163341 від 06.08.2014 та випискою по особовим рахункам з 05.08.2014 р. по 06.08.2014 р. (а.с. 35-52).

За виявленими фактами «розбивки» вкладів фізичних осіб (ФОП) та юридичних осіб, що значно перевищують 200 000 грн., шляхом розміщення коштів на грошових вкладах від імені інших фізичних осіб на суму гарантованого відшкодування вкладу, тобто створення умов для заподіяння значної майнової шкоди Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Дніпропетровським міським управлінням ГУМВС України в Дніпропетровській області розпочато кримінальне провадження № 0000067 від 03.02.2015 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України.

Суд також зазначає, що вимоги, додержання яких є необхідною умовою для чинності правочину, передбачені статтею 203 Цивільного кодексу України, відповідно до якої, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Перерахування позивачем на підставі укладеного правочину на рахунок ОСОБА_3 коштів у сумі 2 000 000 грн., з подальшим роздробленням переведених ним коштів та розміщенням їх на рахунках фізичних осіб на суми, що не перевищують гарантовані для відшкодування вклади, створило для ФОП ОСОБА_1 пільгові, не передбачені законодавством умови для отримання грошових коштів, які знаходились в ПАТ «Актабанк», за рахунок Фонду гарантування вкладів.

Отже, укладений між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_3 правочин не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а виступає інструментом отримання неправомірної переваги перед іншими кредиторами банку, що свідчить про його нікчемність з підстав, передбачених п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», за якою правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними в тому числі з підстави, якщо банк до дня визнання банку неплатоспроможним уклав правочин (у тому числі договір), умови якого передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

На підставі викладеного, керуючись ч. 6 ст. 128, ст.ст. 160-162, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Якщо судом у відповідності до частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України було проголошено вступну та резолютивну частину постанови, а також в разі прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя ОСОБА_20