Справа № 823/4835/15
Суддя: А.В. Каліновська
Дата ухвалення: 2015-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2015 року справа № 823/4835/15

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Каліновської А.В.,

при секретарі судового засідання Шалько І.П.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кролікофф» до Тальнівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в Черкаський окружний адміністративний суд з вищезазначеним позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Тальнівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Черкаській області від 21.04.2015 №.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач помилково дійшов висновку про завищення відємного значення податку на додану вартість за листопад 2014 року на суму 316666 грн. 66 коп. по господарським правовідносинам з ТОВ «Січ-Заспа», оскільки із зазначеним контрагентом здійснені реальні господарські операції, на підтвердження яких наявні необхідні первинні документи. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з зазначених вище підстав.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, надав письмові заперечення проти позову, в яких послався на те, що проведеною перевіркою товариства з обмеженою відповідальністю «Кролікофф» встановлено завищення відємного значення податку на додану вартість за листопад 2014 року на суму 316666 грн. 66 коп. по господарським правовідносинам з ТОВ «Січ-Заспа», у звязку з відсутністю фактичного здійснення господарських операцій, оскільки в актах прийняття виконаних будівельних робіт не зазначено період за який вказані роботи проводились, а також не вказана дата складання актів, у відомостях ресурсів до актів виконаних робіт відсутні підписи осіб, які їх склали. Таким чином, на думку відповідача, оскаржуване податкове повідомлення-рішення скасуванню не підлягає.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з нижчевикладеного.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кролікофф» зареєстроване як юридична особа Маньківською районною державною адміністрацією Черкаської області з 17.08.2010, ідентифікаційний код 36778301.

На підставі наказу Тальнівської ОДПІ від 06.03.2015 №84, згідно із пп.. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78, п. 79.1 ст. 79 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року №2755 VІ (далі ПК України) з 11.03.2015 по 24.03.2015 працівником відповідача проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Кролікофф» з питань дотримання вимог податкового законодавства при проведенні взаємовідносин із ТОВ «Січ-Заспа», за період з 01.11.2014 по 30.11.2014. Результати перевірки оформлені актом від 31.03.2015 №26/22/36778301.

Вказаною перевіркою встановлено порушення позивачем вимог пунктів 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України, в результаті чого завищено відємного значення податку на додану вартість за листопад 2014 року на суму 316666 грн. 66 коп..

На підставі акта перевірки Тальнівською ОДПІ винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 21.04.2015 № форми «В4», яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 316667 грн.

Не погоджуючись із прийнятим податковим повідомленням-рішенням, позивач оскаржив його до Головного управління ДФС у Черкаській області та до Державної фіскальної служби України.

Рішеннями від 05.06.2015 №11080/23-00-10-0210 Головного управління ДФС у Черкаській області та від 13.08.2015 №17104/6/99-99-10-01-04-25 ДФС України скарги позивача залишені без задоволення, а податкове повідомлення-рішення від 21.04.2015 № - без змін.

Вирішуючи даний спір, з огляду на аргументацію позивача, суд враховує, що згідно п. 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-XIV від 16.07.1999 визначено, що первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні № 996-XIV від 16.07.1999 господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

В свою чергу, відповідно до п. п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з, зокрема, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг (п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України)

Згідно п. 198.2. ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України визначено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках певні обов'язкові реквізити.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу(п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України).

Також, відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України витрати це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

До складу витрат не включаються витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обовязковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України).

Отже, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ТОВ «Січ-Заспа» укладено договір будівельного підряду від 25.06.2012 №060312/1.

Пунктом 15 постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.2005 №668 «Про затвердження Загальних умов укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві» (далі Постанова №668) встановлено, що у договорі підряду сторони зобов'язані визначити найменування об'єкта будівництва та його місцезнаходження, основні параметри (потужність, площа, об'єм тощо), склад та обсяги робіт, які передбачені проектною документацією та підлягають виконанню підрядником, інші показники, що характеризують предмет договору.

Проте, договір підряду, який укладений між позивачем та ТОВ «Січ-Заспа» від 25.06.2012 №060312/1 не містить конкретизації замовленого обсягу, складу найменування обєктів та місця робіт, які необхідно виконати.

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору, в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, підрядник зобовязується на свій ризик та за завданням замовника виконати, а замовник зобовязується прийняти та оплатити визначені роботи в обсягах та за ціною, що наводяться в додатках до вказаного договору, які підписуються та скріплюються печатками обох сторін та є невідємною частиною цього договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Також, пунктом 12 Постанови №668 встановлено, що договір підряду вважається неукладеним (таким, що не відбувся) у разі, коли сторони не досягли згоди з усіх істотних умов.

Як вбачається з договору будівельного підряду від 25.06.2015 №060312/1, всі істотні умови договору визначаються у додатках до вказаного договору, які підписуються та скріплюються печатками обох сторін та є невідємною частиною цього договору.

Однак, додатків до договору будівельного підряду, які безпосередньо визначені договором та підтверджували істотні умови договору (роботи в обсягах та за ціною) - суду не надано.

Крім того, в актах прийнятих виконаних будівельних робіт, актах здачі-прийняття виконаних робіт та довідках про вартість виконаних будівельних робіт не зазначено період, за який будівельні роботи проводились, не зазначено дати їх складання та погодження сторонами, що не дає суду можливості встановити, коли саме вказані роботи були проведені, представник позивача обґрунтованих пояснень з даного приводу не надав.

Також, наявні в матеріалах адміністративної справи копії підсумкових відомостей ресурсів (витрати по прийнятим нормам) не містять прізвищ та ініціалів відповідальних осіб, які їх склали та перевірили, вказані відомості не завірені відтиском печатки ТОВ «Січ-Заспа».

Слід наголосити, що пунктом 61 Постанови №668 визначено, що підрядник може, якщо інше не встановлено договором підряду, залучати до виконання робіт інших осіб (субпідрядників). При цьому договори субпідряду укладаються та виконуються з дотриманням вимог, визначених цими Загальними умовами.

Проте, доказів залучення інших осіб (субпідрядників) для виконання будівельних робіт по договору будівельного підряду від 25.06.2015 №060312/1 суду не надано.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що сторони не досягли погодженої волі щодо всіх істотних умов договору. У матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують погодження сторонами всіх істотних умов договору будівельного підряду від 25.06.2015 №060312/1.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність доказів, що підтверджують реальність здійснення господарських операцій позивача з ТОВ «Січ-Заспа», оскільки не встановлено виконання будівельних робіт саме ТОВ «Січ-Заспа».

Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку. Якщо наведені у договорах товари чи послуги фактично не поставлялися, то придбання таких товарів або послуг не відбулося. Відповідно право на податковий кредит у такого платника податків не виникає, оскільки при цьому не дотримано обов'язкових умов для виникнення такого права - придбання товарів (послуг) з метою їх використання у господарській діяльності.

Відповідно до листа Вищого адміністративного суду від 01.11.2011 № 1936/11/13-11 сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобовязаннях платника податків у звязку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

Вищезазначене свідчить про оформлення документів не у звязку із фактичним здійсненням реальних господарських операцій у хронологічному порядку, а у довільний (удаваний) спосіб, що підтверджує відсутність обставин та подій, повязаних з виконанням господарських договорів та відповідним їх відображенням у податковому обліку.

В інформаційному листі від 20 липня 2010 року №1112/11/13-101112/11/13-10 Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби Вищий адміністративний суд України зазначив про те, що процесуальна діяльність суду із встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість повинна включати такий етап, як встановлення факту здійснення господарської операції.

При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення, приміщень для зберігання товарів тощо; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

Тому в даному випадку наявність у платника податку (позивача у справі) виданих йому податкових накладних не є достатньою підставою для формування податкового кредиту, з урахуванням відсутності підтвердження реального здійснення господарської операції.

Враховуючи сукупність встановлених вище обставин справи, суд дійшов до висновку про відсутність факту здійснення господарської операції між позивачем та ТОВ «Січ-Заспа», а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення Тальнівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Черкаській області від 21.04.2015 № - є правомірним та скасуванню не підлягає.

Згідно із ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому в силу ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про відмову у задоволені позову.

Відповідно до абз. 1 п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI (в редакції станом на час звернення до суду) за подання до адміністративного суду позову майнового характеру позивач має сплатити 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.

Однак, частиною 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції станом на час звернення до суду) встановлено, що під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Так, позивачем було сплачено судовий збір в загальному розмірі 487 грн. 20 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 13163 від 20.08.2015, а тому, судовий збір підлягає стягненню з позивача на користь Державного бюджету України решту суми судового збору в розмірі 4384 грн. 80 коп. (4870 грн. 487 грн. 20 коп.).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 14, 86, 94, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Кролікофф» на користь Державного бюджету України судовий збір у сумі 4384 (чотири тисячі триста вісімдесят чотири) грн.. 80 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.В. Каліновська

Повний текст рішення виготовлено 19 жовтня 2015 року.