Справа № 2а-105/09/0970
Суддя: Каралюс В.М.
Дата ухвалення: 2010-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2010 р. Справа № 91027/09

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді Каралюса В.М.

Суддів Олендера І.Я. , Шавеля Р.М.

при секретарі судового засідання Балко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 управління на Львівській залізниці УМВС України на транспорті на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.11.2009 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного казначейства України, ОСОБА_1 управління на Львівській залізниці УМВС України на залізничному транспорті про визнання незаконними дій щодо невиплати вихідної допомоги в звязку із звільненням зі служби, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 в січні 2009 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 управління на Львівській залізниці УМВС України на залізничному транспорті про визнання незаконними дій відповідача щодо невиплати йому вихідної допомоги у зв»язку із звільненням зі служби в розмірі 45496 грн. 77 коп., премії за період проходження служби в органах внутрішніх справ з 01.01.2008 року по травень 2008 року в розмірі 9186 грн. 19 коп., матеріальної допомоги за 2006 рік в розмірі 487 грн. 25 коп., за 2007 рік в розмірі 701 грн. 50 коп., та за 2008 рік в розмірі місячного грошового забезпечення позивача.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 27.05.2008 року ОСОБА_1 управлінням на Львівській залізниці управління МВС України на залізничному транспорті видано наказ №31 о/с про звільнення позивача з органів внутрішніх справ за ст.64 п.б. (через хворобу). Відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України на час звільнення до виплати підлягала вихідна допомога в розмірі 45496,77 грн., що стверджується відповідним грошовим атестатом №151 від 02.07.2008 року. Також на момент звільнення не було виплачено заборгованість з премії в сумі 9186,19 грн. за період з 01.01.2008 року по травень 2008 року включно та незаконно здійснено відмову у виплаті матеріальної допомоги, заборгованість якої за 2006 рік складає 487,25 грн., за 2007 рік - 701,50 грн., а за 2008 рік - не нараховувалась взагалі згідно довідки від 09.12.2008 року. Вважає відмову відповідача у виплаті визначених сум незаконною, оскільки законодавство не передбачає підстав невиплати гарантованих позивачу грошових сум, як особі, що перебувала на публічній службі і відноситься до грошового забезпечення військовослужбовця.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.11.2009 року адміністративний позов задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_1 управління на Львівській залізниці УМВС України на залізничному транспорті виплатити ОСОБА_2 премію за період проходження служби в органах внутрішніх справ з 01.01.2008 року по травень 2008 року в розмірі 9186,19 грн. та матеріальну допомогу за 2006 рік в розмірі 487,25 грн., за 2007 рік в розмірі 701,50 грн., за 2008 рік в розмірі місячного грошового забезпечення позивача. В задоволенні позовних вимог до іншого відповідача відмовлено.

Зазначена постанова мотивована наступним. Так, в квітні 2009 року позивачу ОСОБА_1 управлінням на Львівській залізниці управління МВС України на залізничному транспорті було виплачено вихідну допомогу в розмірі 45496,77 грн., а тому підстави для задоволення позову в цій частині відсутні. Судом першої інстанції встановлено, що згідно листа ОСОБА_1 управління на Львівській залізниці управління МВС України на залізничному транспорті від 09.12.2008 року за № 10/М-102/1 заборгованість по премії позивачу становить 9186,19 грн., а заборгованість по матеріальній допомозі позивачу складає: за 2006 рік 487,25 грн., за 2007 рік - 701,50 грн., а за 2008 рік матеріальна допомога не нараховувалася через недостатнє фінансування. Судом першої інстанції не взято до уваги доводи ОСОБА_1 управління на Львівській залізниці управління Міністерства внутрішніх справ України на транспорті про відсутність бюджетних асигнувань, оскільки такі на думку суду не складають підстав для невиконання покладених на відповідача зобов»язань.

Не погодившись з вищенаведеною постановою, її оскаржив відповідач - ОСОБА_1 управління на Львівській залізниці УМВС України на транспорті, просить її скасувати, а провадження у справі закрити, так як справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги положення ст.51 Бюджетного кодексу України щодо проведення необхідних виплат лише у разі наявності бюджетних асигнувань. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції неправомірно стягнув суму з ОСОБА_1 управління на Львівській залізниці, оскільки вказана заборгованість повинна стягуватись із Державного казначейства України. Крім того, заборгованість перед ОСОБА_2 утворилась через відсутність бюджетного фінансування по відповідному КЕКВ, а не через незаконне рішення, дію чи бездіяльність суб»єкта владних повноважень. Оскільки стягнення заборгованості передбачено розділом II ЦПК України наказне провадження, а також може здійснюватись в порядку позовного провадження, передбаченого ЦПК України, а отже вказані правовідносини врегульовані положеннями ЦПК України, то на думку апелянта на спірні правовідносини не поширюються положення КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду справи, дослідивши та перевіривши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивача звільнено з органів внутрішніх справ наказом начальника управління Міністерства внутрішніх справ України на Львівській залізниці від 27.05.2008 року №31 о/с по статті 64 п.«б» (через хворобу).

При звільненні з позивачем - ОСОБА_2 не було проведено повного розрахунку, а саме на момент звільнення не було виплачено заборгованість по премії в сумі 9186,19 грн. за період з 01.01.2008 року по травень 2008 року включно та відмовлено у виплаті матеріальної допомоги, заборгованість якої за 2006 рік складає 487,25 грн., за 2007 рік -701,50 грн., а за 2008 рік не нараховувалась взагалі через недостатність фінансування, що підтверджується листом ОСОБА_1 управління на Львівській залізниці управління МВС України на залізничному транспорті від 09.12.2008 року за № 10/М-102/1 /а.с.10/.

У відповідності до абз. 4 п. 2 Указу Президента України від 04.10.1996 року за № 926/96 «Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх справ» зобов'язано виплачувати особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ матеріальну допомогу в розмірі місячного грошового забезпечення на рік.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що в квітні 2009 року позивачу ОСОБА_1 управлінням на Львівській залізниці управління МВС України на залізничному транспорті було виплачено вихідну допомогу в розмірі 45496,77 грн. /а.с.63/.

Відповідно до вимог ст. 8 КАС України, адміністративний суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права. У своєму рішенні у справі Кечко проти України від 08.11.2005 року Європейський Суд з прав людини звертає увагу на те, що у межах свободи дій держави - визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з бюджету. Держава може вводити, припиняти або закінчувати виплату цих надбавок. Проте, якщо правове положення, що діє, передбачає виплату певних надбавок, і дотримані всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в цих виплатах, поки відповідне положення є таким, що діє (п. 23). Одночасно Європейський Суд з прав людини не прийняв аргумент уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність засобів як на причину невиконання своїх зобов'язань (п. 26).

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до переконання про необґрунтованість покликання апелянта на відсутність бюджетних асигнувань як на підставу для відмови в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів також зазначає, що зазначений спір є публічно-правовим, оскільки стосується дій суб»єкта владних повноважень при наявності управлінських функцій щодо виплати позивачу необхідного розрахунку при звільненні останнього з органів внутрішніх справ.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, при правильно встановлених обставинах справи, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому оскаржувану постанову слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст. 195, ст. 196, п.1 ч.1 ст.198, ст. 200, ст. 205, ст. 206, ст. 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 управління на Львівській залізниці УМВС України на транспорті залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.11.2009 року у справі № 2а-105/09 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом одного місяця з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя Каралюс В.М.

Судді Олендер І.Я. , Шавель Р.М.

Повний текст ухвали виготовлено 30.04.2010 року