Справа № 813/1499/14
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2015-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2015 року м. Київ К/800/34483/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець Т.Г., Маслій В.І. Зайця В.С.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Заступника прокурора Львівської області

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2015 року

у справі №876/4527/15

за позовом Заступника прокурора м.Львова

до Львівської міської ради

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Грифон-Плюс»

правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю

«МС Імперіал Буд»

про визнання протиправними та скасування ухвал,-

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2014 року Заступник прокурора м.Львова звернувся до суду з позовом до Львівської міської ради у якому просив:

- визнати протиправною та скасувати ухвалу сесії Львівської міської ради від 24.10.2013 року №2803 «Про надання ТзОВ «Грифон-Плюс» дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок на вул.Б.Хмельницького, 284 а»;

- визнати протиправною та скасувати ухвалу сесії Львівської міської ради від 26.12.2013 року №2991 «Про затвердження ТзОВ «Грифон-Плюс» проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання земельних ділянок на вул. Б.Хмельницького, 248 а».

Постановою Львівського окружного адміністративного суду 20 травня 2014 року позовні вимоги задоволено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2015 року постанову суду першої інстанції скасовано та прийнято нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовлено.

При скасуванні рішення місцевого адміністративного суду та ухваленні нового, суд апеляційної інстанції виходив з необґрунтованості позивачем своїх вимог, оскільки рішення органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію шляхом виконання. Його скасування не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки у таких осіб виникло право власності або володіння земельною ділянкою і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, Заступники прокурора Львівської області звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм ст.ст. 79-1, ст. 123 Земельного кодексу України, просить вищезазначену постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2015 року скасувати, а постанову Льввського окружного адміністративного суду від 20 травня 2014 року залишити в силі.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і наданої ними правової оцінки обставин у справі, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 було передано до статутного капіталу ТзОВ «Грифон-Плюс» (правонаступником якого є ТзОВ «МС Імперіал Буд») житловий будинок, загальною площею 272,8 кв.м., житловою 140,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджено протоколом №1 зборів учасників Товариства, Статутом Товариства від 05.06.2013р. та актом приймання-передачі права власності на нерухоме майно від 11.07.2013 року.

27.09.2013 року Товариство звернулось до Львівської міської ради із заявою про надання дозволів на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення та відновлення меж земельної ділянки для обслуговування існуючих споруд в оренду терміном на 10 років, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

До вказаної заяви було додано наступні документи:

- свідоцтво про право власності (копія нотаріально завірена);

- витяг з Держземагенства (копія нотаріально завірена);

- статут (копія нотаріально завірена);

- технічний паспорт БТІ (копія);

- витяг з Єдиного державного реєстру (копія нотаріально завірена);

- кадастровий план земельної ділянки;

- план земельної ділянки масштабу 1:500;

- висновок щодо наявності містобудівельних обмежень.

На підставі наданих документів, ухвалою 13-ї сесії 6-го скликання Львівської міської ради №2803 від 24.10.2013 року «Про надання ТзОВ «Грифон-Плюс» дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відведення) меж земельних ділянок на АДРЕСА_1» було надано Товариству дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відведення) меж земельних ділянок площею 0,1578 га в оренду терміном на 10 років та площею 0,0975 га у межах червоних ліній в оренду терміном на 5 років на АДРЕСА_1, для обслуговування житлового будинку за рахунок земель житлової та громадської забудови.

Також, 26.12.2013 року згідно з ухвалою 13-ї сесією 6-го скликання Львівською міською радою №2991 «Про затвердження ТзОВ «Грифон-Плюс» проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання земельних ділянок на АДРЕСА_1» було вилучено за згодою з користування громадянина ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,2553 га на АДРЕСА_1, затверджено Товариству проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надано земельні ділянки на АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку за рахунок земель житлової та громадської забудови за функцією використання землі житлової забудови - площею 0,1578 га (кадастровий номер НОМЕР_2) в оренду терміном на 10 років; - площею 0,0975 га (кадастровий номер НОМЕР_1) у межах червоних ліній з обмеженням без права капітального будівництва та посадки багаторічних насаджень в оренду терміном на 5 років.

Переглядаючи судове рішення суду апеляційної інстанції, з урахуванням доводів касаційної скарги, колегія суддів Вищого адміністративного суду України виходить з наступного.

Відповідно дост. 140 Конституції України, місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Згідно п. «а»-«в» ч.1 ст.12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, зокрема щодо розпорядження землями територіальних громад, та приймаючи рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території, органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статті 123 Земельного кодексу України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання).

Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначенихстаттею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Згідно з ч.2 вказаної статті, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначенихстаттею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Відповідно до ч.10 ст.123 ЗК України, рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та л ісогосподарського виробництва.

Порядок підготовки документів та процедуру продажу земельних ділянок у власність або права оренди, у тому числі з розташованими на них обєктами нерухомого майна державної або комунальної власності, та надання земельних ділянок в оренду юридичним і фізичним особам визначено Положенням про підготовку, організацію, проведення та оформлення купівлі-продажу у власність або надання в оренду земельних ділянок у м.Львові (надалі Положення), затверджено Ухвалою львівської міської ради №1675 від 26.07.2012р.

Порядок розгляду та підготовки документів для надання в оренду та постійне користування земельних ділянок (у тому числі земельних ділянок вільних від забудови) або зміни цільового призначення земельних ділянок, відповідно до п.12 вказаного Положення, складається із двох етапів: погодження місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або зміни цільового призначення земельної ділянки; затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або зміни її цільового призначення.

Відповідно до п.13.1 Положення, підставою для укладання договору оренди земельної ділянки є ухвала міської ради про передачу ділянки (її частини) в оренду з обовязковим визначенням категорії земель за основним цільовим призначенням (відповідно до статті 19 Земельного кодексу України) та категорії земель за функцією використання (для фіскальних цілей) або протокол аукціону, у разі набуття права оренди на земельну ділянку на конкурентних засадах.

З матеріалів справи вбачається, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ТзОВ «Грифон-Плюс» для обслуговування житлового будинку, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 погоджено Відділом Держземагенства у м.Львіві та Департаментом містобудування Управління архітектури Львівської міської ради.

Відповідно до листа Відділу Держземагенства у м.Львові від 22.11.2013 року, яким встановлено перелік обмежень у використанні земельної ділянки, що пропонується для надання в оренду ТзОВ «Грифон-Плюс» для будівництва та обслуговування житлового будинку на АДРЕСА_1 обмеження щодо наявності прав третіх осіб на спірні земельні ділянки відсутні.

У своїй касаційній скарзі позивач вказує на те, що відповідно до довідки відділу Держземагенства у м.Львові Львівської області ГУ Держземагентсва у Львівській області з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями від 16.10.201З року №40/01-15/3377, згідно з земельно-кадастрових даних, земельна ділянка на АДРЕСА_1 (згідно представленого плану земельної ділянки) площею 0,1690 га знаходиться в користуванні у гр-ки. ОСОБА_5 без належно оформлених правовстановлюючих документів на землекористування та рештою площі відноситься до земель м. Львова, що не надані у власність або користування (згідно списку землекористувачів та землевласників Шевченківського району м. Львова, затвердженого рішенням виконкому Львівської міської ради від 06.02.1998р. за №51 «Про інвентаризацію земель м,Львова»), 3 вищезазначених підстав, на думку позивача, за категорією земель спірна земельна ділянка відноситься до земель житлової та громадської забудови.

Крім того, в своїй касаційній скарзі позивач зазначає, що земельна ділянка була неправомірно вилучена у ОСОБА_4, оскільки такий не являється ні землевласником, ні землекористувачем. Вказана обставина унеможливлює надання земельної ділянки на підставі технічної документації із землеустрою, оскільки земельна ділянка, на яку надано відповідачем дозвіл на виготовлення такої документації, включає площі, що перебували у користуванні ТзОВ «Грифон-Плюс» без правовстановлюючих документів. Відтак, зазначена ділянка не може вважатись сформованою відповідно до вимог ст. 79-1 Земельного кодексу України.

З вищенаведених підстав, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділйнці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до ч.5 ст.116 ЗК України, земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Згідно ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Відповідно до наявних в матеріалах справи Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 31,07.2013р., Свідоцтва про право на спадщину за законом, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, житловий будинок по АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_4, який отримав такий у спадок від матері - ОСОБА_6.

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину від 17.05.2004 року спадкодавець ОСОБА_6 володіла житловим будинком АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Третьою Львівською державною нотаріальною конторою від 04.06.1982 року, Свідоцтва про право власності, виданого

Третьою Львівською державною нотаріальною конторою від 04.06.1982 року за реєстровим №2748.

Слід зазначити, що інформація відділу Дерземагентства у м.Львові, яка викладена у Довідці від 16.10.2013 року №40/01-15/3377, була надана відповідно до списку землекористувачів та землевласників Шевченківського району м. Львова, затвердженого рішенням виконкому Львівської міської ради від 06.02.1998р.за №51 «Про інвентаризацію земель Львова».

Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що відомості зазначені у цій довідці не можна вважати достовірними на час її видачі, оскільки, з підстав факту смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 відсутня можливість надання нею згоди про передачу спірних земельних ділянок станом на 2013 рік.

В свою чергу, ОСОБА_4, передавши до статутного фонду ТзОВ «Грифон-Плюс» житловий будинок, який належав йому на праві власності за заповітом, на законних підставах надав нотаріально засвідчену письмову згоду, щодо вилучення з його користування земельної ділянки.

Конституційний Суд України в пункті 5 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року №7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв'язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, у тому числі отримання державного акта на право власності на земельну ділянку, укладення договору оренди землі.

З матеріалів справи вбачається, що за своєю суттю оскаржувані розпорядження відповідача є ненормативними правовими актами індивідуальної дії, їх юридична сутність зводиться до одноразового застосування та вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання.

В свою чергу, позов, предметом якого є рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі у власність та оренду земельної ділянки, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки таке рішення органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію шляхом виконання. Його скасування не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки у таких осіб виникло право власності або володіння земельною ділянкою і це право грунтується на правовстановлюючих документах.

У разі прийняття органом місцевого самоврядування (як суб'єктом владних повноважень) ненормативного акта, що застосовується одноразово, який після реалізації вичерпує свою дію фактом його виконання і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів (зокрема, рішення про передачу земельних ділянок у власність, укладання договору оренди), позов, предметом якого є спірне рішення органу місцевого самоврядування, не повинен розглядатися, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту.

Аналогічна правова позиція висловлена у рішенні Верховного суду України від 11.11.2014 року справа №21 -405а14.

Враховуючи викладене повно та всебічно дослідивши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з правовою позицією суду апеляційної інстанції стосовно недоведеності позовних вимог, та вважає, що ухвали сесії Львівської міської ради від 24.10.2013 року №2803 та від 26.12.2013 року №2991 прийняті у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Із матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права. Також відсутні підстави вважати, що цими судом допущені порушення норм процесуального права.

Згідно частини 3 статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду апеляційної інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Заступника прокурора Львівської області - відхилити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам і може переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та у порядку, передбачені статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді