Справа № 810/1983/15
Суддя: Старова Н.Е.
Дата ухвалення: 2015-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/1983/15 Головуючий у 1-й інстанції: Василенко Г.Ю. Суддя-доповідач: Старова Н.Е.
У Х В А Л А

Іменем України

28 жовтня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Старової Н.Е.,

суддів: Мєзєнцева Є.І., Чаку Є.В.,

за участю секретаря: Тищенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на постанову Київського окружного адміністративного суду у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Генерального прокурора України Шокіна Віктора Миколайовича; Прокурора Київської області Безкоровайного Віктора Дмитровича про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до Генерального прокурора України Шокіна Віктора Миколайовича; Прокурора Київської області Безкоровайного Віктора Дмитровича про визнання протиправною бездіяльності відповідачів щодо не вирішення по суті заяв позивачів від 18.12.2014 року, 05.01.2015 року, 16.02.2015 року, 21.02.2015 року та 04.03.2015 року про притягнення до відповідальності прокурора м. Ірпеня Київської області; зобов'язання вирішити по суті ці заяви; визнання нечинними надані відповіді на заяви (з урахуванням уточнень).

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 18.08.2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, апелянтами було подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, а також винести окрему ухвалу щодо незаконних дій працівників прокуратури.

Представник позивачів в судовому засіданні просив задовольнити вимоги апеляційної скарги, та скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позову.

Представники відповідачів заперечили проти задоволення вимог апелянта.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 18.12.2014 року позивачі звернулись до Генерального прокурора України із скаргами на неправомірні дії та недбале виконання службових обов'язків прокурором м. Ірпеня Київської області при розслідуванні кримінального провадження за №0001203. У зазначеній заяві позивачі вимагали звільнення прокурора.

26.12.2014 року першим заступником начальника Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури - начальником управління кадрового забезпечення ОСОБА_5, направлено це звернення для розгляду прокурору Київської області, про що у копії листа повідомлено авторів.

Не погоджуючись із тим, що заяву направлену Генеральній прокуратурі України було передано на розгляд до прокуратури області, представник позивачів ОСОБА_6 05.01.2015 року звернулась до Генеральної прокуратури із заявою, щодо неправомірного направлення для розгляду попереднього звернення прокурору Київської області.

Проведеною перевіркою за зверненням від 05.01.2015 року встановлено, що вказане звернення прокурору Київської області обґрунтовано направлено Генеральною прокуратурою України до прокуратури Київської області, про що 27.01.2015 заступником Генерального прокурора України письмово повідомлено заявника.

Заяву від 16.02.2015 року щодо неналежного розслідування кримінального провадження №0000010, звільнення працівників прокуратури Генеральною прокуратурою надіслано для розгляду прокурору Київської області, про що 25.02.2015 року повідомлено автора окремим листом.

На заяви від 21.02.2015 року та 04.03.2015 року старшим прокурором другого наглядового відділу управління наглядової діяльності у кримінальних провадженнях слідчих органів Генеральної прокуратури України 03.03.2015 року та 20.03.2015 надано відповіді.

Проте, позивачі вважають, що їм не було надано вмотивовану відповідь з приводу обставин, викладених у заяві від 18.12.2014 року, перевірка по їх заяві проведена не була, в зв'язку з чим позивачі звернулись до суду.

Приписами ст.1 Закону України "Про звернення громадян" передбачено право громадян України звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення кореспондується із встановленими статтями 14, 15, 19 цього Закону обов'язками органів державної влади, місцевого самоврядування та їх посадових осіб, керівників та посадових осіб підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Відповідно до ч.3 ст.7 Закону, якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями. Відповідно до вказаної норми та діючої Інструкції, Генпрокуратура, згідно з пунктом 4.3 Інструкції, яким передбачено, що звернення, які надійшли до Генеральної прокуратури України вперше і за ними не приймалися рішення прокурорами обласного рівня (первинні звернення), управлінням організації прийому громадян та розгляду звернень надсилала до Прокуратури Київської області звернення позивачів.

Згідно з положеннями Дисциплінарного статуту прокуратури України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 06.11.1991 №1796-ХІІ, прокурори областей, міста Києва та прирівняні до них прокурори мають право застосовувати дисциплінарні стягнення: догани, пониження в посаді, звільнення відносно підлеглих їх прокурорів. При необхідності застосування заходу дисциплінарного стягнення, що перевищує повноваження зазначених прокурорів, вони вносять подання Генеральному прокурору України. Тобто звернення позивачів було направлено до належної інстанції і не органу чи дії та рішення яких оскаржуються.

Згідно ст.14, ч.1 ст.15, ст.19 Закону, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, посадові особи зобов'язані розглянути звернення та повідомити громадянина про результати розгляду.

В контексті наведеного, вимогами п.3.5 Інструкції про порядок розгляду і вирішення звернень та особистого прийому в органах прокуратури України (в редакції чинній на час існування спірних правовідносин), затвердженої Наказом Генерального прокурора України №9гн передбачено, що для доповіді Генеральному прокурору України або особі, яка виконує його обов'язки, подаються звернення, які надійшли на його ім'я від Президента України, Голови Верховної Ради України, Глави Адміністрації Президента України, Прем'єр-міністра України, Секретаря Ради національної безпеки і оборони України, Голови Конституційного Суду України, Голови Верховного Суду України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, голів вищих спеціалізованих судів України, Міністра внутрішніх справ України, Міністра юстиції України, Голови Служби безпеки України, Голови Державної фіскальної служби України, Голови Державної прикордонної служби України, Голови Вищої ради юстиції, Голови Центральної виборчої комісії, запити народних депутатів України, звернення Героїв України, Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, інвалідів Великої Вітчизняної війни, скарги на дії та рішення першого заступника і заступників Генерального прокурора України, а також з актуальних питань, що викликали підвищену увагу громадськості та засобів масової інформації.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що направлення вищевказаної заяви до прокуратури Київської області було здійснено відповідно до вищезазначених нормативно-правових актів, в порядку та у спосіб, встановлений законом. Відповідно з огляду на вказане, дії Генерального прокурора України жодним чином не порушили права та інтереси позивачів.

Стосовно позовних вимог до прокурора Київської області, то в цій частині суд правомірно задовольнив вимоги позивачів, з огляду на те, що по заяві позивачів від 18.12.2014 року, необхідно витребувати матеріали і документи та встановити обставини, що стали підставою для звернення і необхідні для об'єктивного розгляду звернень. Відповідь на звернення повинна бути мотивованою, містити виклад результатів перевірки піднятих питань та вжитих заходів щодо кожного з питань, що міститься у заяві або скарзі.

Проте, всупереч викладеному матеріали справи не містять доказів належної організації відповідачем перевірки викладених фактів, проведення службового розслідування, витребовування інформації по вказаному кримінальному провадженню та встановлення обставин про наявність чи відсутність у діях прокурора ознак дисциплінарного правопорушення.

Крім того, прокурором Київської області не надано вмотивованої відповіді на звернення громадян, що безперечно є порушенням вимог Закону.

Суд першої інстанції вірно вказав, що положеннями Закону України "Про звернення громадян" зобов'язано державний орган, до якого надійшла оформлена належним чином заява, вжити заходів щодо захисту конституційних прав громадян у межах своєї компетенції, уважно та об'єктивно перевірити обставини, що стали підставою для звернення, надати змістовну і вмотивовану відповідь. В той же час, з огляду на обставини справи встановлено, що відповідачем не вжито заходів у межах наданих йому повноважень за фактами, викладеними у заявах позивачів, та не вчинено усіх залежних від нього для вирішення вказаного питання та надання відповіді.

Колегія суддів з урахуванням ст.40 Конституції України, якою встановлено, що всі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк, прийшла до висновку, що вимоги позивачів частково обґрунтовані та правомірно частково задоволені судом першої інстанції.

Стосовно вимог в апеляційній скарзі щодо визнання не чинними відповідей від 26.12.2014 року, 27.01.2015 року, 25.02.2015 року, 23.01.2015 року, то суд апеляційної інстанції вказує на те, що обраний позивачами спосіб захисту не призведе до поновлення порушених прав та інтересів, та не є належним способом захисту прав, а відповідно такі вимоги не підлягають задоволенню.

Щодо вимоги апелянта про винесення окремої ухвали суду у питанні неправомірних дій прокурора при наданні рапорту, то згідно вимог ст.166 КАС України, винесення окремої ухвали суду є правом суду, та здійснюється на його розсуд за наявності належних доказів порушення закону. Всупереч вказаному апелянтами не надано доказів, які б відповідали вимогам ст.70 КАС України, та мотивовано доводили протиправність дій старшого прокурора при наданні вказаного рапорту.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. Апелянт на виконання вказаних положень ч.1 ст.71 КАС України не надав до суду належні докази правомірності вимог апеляційної скарги, та належним чином не обґрунтував їх.

Судова колегія апеляційної інстанції не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, та вважає, що судом першої інстанції повно встановлені обставини справи, яким надана правильна правова оцінка на підставі законодавства, яке врегульовує спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені у постанові від 18.08.2015 року, та не можуть бути підставою для її скасування.

За таких обставин, у відповідності до ст.200 КАС України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 41, 160, 186, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 18.08.2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили згідно ст.254 КАС України, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, визначені ст.212 КАС України.

Головуючий суддя

Судді

Головуючий суддя Старова Н.Е.

Судді: Чаку Є.В.

Мєзєнцев Є.І.