Справа № 2-а-1399/11
Суддя: Хаюк С.М.
Дата ухвалення: 2012-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________

Головуючий у 1-й інстанції: Волощук В.В.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

іменем України

"27" серпня 2012 р. Справа № 2-а-1399/11

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Хаюка С.М.

суддів: Бондарчука І.Ф.

ОСОБА_2,

розглянувши в письмовому провадженні у м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Олевському районі Житомирської області на постанову Олевського районного суду Житомирської області від "24" червня 2011 р. у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Олевському районі Житомирської області про визнання бездіяльності протиправною і зобов'язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 10.06.2011 року звернувся з адміністративним позовом до УПФУ в Олевському районі Житомирської області про зобовязання провести перерахунок та виплату доплат і додаткової пенсії, передбачених ст. ст. 39, 51 ЗУ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з 01.12.2010 року.

Постановою Олевського районного суду Житомирської області від 24.06.2011 року позов задоволено, зобовязано УПФУ в Олевському районі провести перерахунок та виплату позивачу додаткової пенсії передбаченої ст.51 ЗУ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи , починаючи з 01.12.2010 року до внесення змін у ст.51 зазначеного закону та до часу приживання на забрудненій території.

Зобовязано УПФУ в Олевському районі провести перерахунок та виплату позивачу доплати до пенсії передбаченої ст.39 ЗУ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи , починаючи з 01.12.2010 року по 1.06.2011 року до внесення змін у ст.39 зазначеного закону та до часу приживання на забрудненій території

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, УПФУ в Олевському районі Житомирської області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів знаходить, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного:

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є потерпілим від Чорнобильської катастрофи 3 категорії, що підтверджується копією посвідчення серії Б №566461, виданим Житомирським облвиконкомом 30.11.2002 року(а.с.6), постійно проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, яке відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №106 від 23.07.1991р. віднесено до зони гарантованого добровільного відселення, та отримує в УПУ Олевського району Житомирської області доплату та пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, призначену у відповідності до ст.ст. 39, 50 ЗУ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

У відповідності до статті 49 Закону пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ст. 51 ЗУ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до 3 категорії призначається у розмірі 25 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно до ч. 1 ст. 39 Закону, пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, проводиться доплата до пенсії, яка становить у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати.

Всупереч ст.ст. 39, 51 ЗУ Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи позивачу вказані доплати виплачувалися частково, у фіксованому розмірі, визначеному ПКМУ № 836 від 26.07.1996 року по ст. 39 вказаного Закону та по ст. 50 відповідно до ПКМУ № 530 від 28.05.2008 року, а не в кратному відношенні до мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, як того вимагає вказаний Закон.

З огляду на те, що ЗУ Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи має вищу юридичну силу в порівняні з ПКМУ № 836 від 26.07.1996 року та ПКМУ № 530 від 28.05.2008 року відповідач не правомірно виплачував додаткову пенсію позивачу в меншому розмірі ніж це передбачено ст.ст. 39, 50 зазначеного Закону.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку про правомірність доводів суду першої інстанції про наявність у позивача права на перерахунок та виплату доплати і пенсії у розмірах, визначених Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відсутність коштів для забезпечення виплат зазначеного підвищення до пенсії позивачу, на що посилається у своїй скарзі відповідач, також не є підставою для невиконання Пенсійним фондом України своїх зобов'язань, встановлених ЗУ Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Крім того, щодо доводів апеляційної скарги про необхідність встановлення виплат бюджетним законодавством, то ці твердження колегією суддів відхиляються, оскільки реалізація встановленого законом права не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань судом не приймається до уваги. (У справі "Кечко проти України" Європейський Суд з прав людини констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань). Отже, безпідставними є посилання відповідача на відсутність надходжень з державного бюджету України як на підставу не нарахування позивачу зазначених додаткових доплат та підвищення до пенсії. Безпідставним являється посилання в апеляційній скарзі на те, що органи Пенсійного фонду України не є належним відповідачем по цій категорії виплат виходячи із наступного.

У відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2002 року №497 Про забезпечення виконання функцій з призначення і виплати пенсій органами Пенсійного фонду на органи Пенсійного фонду України покладено обов"язок щодо виплати пенсій та доплат до пенсій, які передбачені Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що обов"язок проводити нарахування та виплату пенсіонерам сум, передбачених ст.ст.39, 50 ЗУ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи відноситься до відання органів Пенсійного фонду України, а отже відповідач по цій справі є належним.

В той же час колегія суддів вважає,що суд першої інстанції помилково вказав у резолютивній частині постанови кінцеву термін призначеної пенсії, а саме зазначив: "до внесення у ст.51 зазначеного закону та до часу приживання на забрудненій території" та відповідно "до внесення змін у ст.39 зазначеного закону та до часу приживання на забрудненій території", при цьому правомірно обмеживши виплату доплати до пенсії передбаченої ст.39 Закону до певної дати - 1.06.2011 року.

Загальне поняття пенсії визначено в статті 1 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування від 9 липня 2003 року № 1058-ІУ, відповідно до якого пенсія-щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що законом не встановлюється ані строковість, ані обмеженість у часі цих видів виплат. З самого визначення поняття пенсії випливає, що ці виплати здійснюються на постійній основі, один раз на місяць протягом невизначеного періоду часу. Цей вид виплат не є строковим, а тому не може бути призначений на якийсь строк. В цьому випадку визначається лише дата, з якої особа має право на отримання пенсії (чи її перерахунок). Кінцевий термін, або строк, на який призначається пенсія не може встановлюватись, оскільки це суперечить самому визначенню та суті пенсії. Відтак, виплату пенсії позивачу не може бути обмежено будь-яким кінцевим терміном або строком, оскільки це б обмежувало право позивача на отримання державної пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка повинна виплачуватись постійно, один раз на місяць протягом невизначеного часу та без встановлення будь-якого терміну або строку виплати пенсії. Отже, позивач має право на отримання додаткової пенсії за шкоду в визначеному у постанові суду першої інстанції розмірі з 1.12.2011 року без встановлення будь-якого обмеження кінцевим терміном або строком, на який призначається пенсія.

Відповідно до ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду суд апеляційної інстанції має право, зокрема, змінити постанову суду.

За ч. 1 ст. 201 КАС України, підставами для зміни постанови суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції - зміні.

Керуючись ст.ст. 183-2,195,197,201,205,207,212,254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Олевському районі Житомирської області задовольнити частково.

Постанову Олевського районного суду від 24 червня 2011 року змінити. Виключити з резолютивної частини рішення посилання на кінцеву дату перерахунку додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров"ю та доплати ("до внесення у ст.51 зазначеного закону та до часу приживання на забрудненій території" та відповідно "до внесення змін у ст.39 зазначеного закону та до часу приживання на забрудненій території")

В іншій частині постанову Олевського районного суду від 24 червня 2011 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її постановлення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С.М.Хаюк

судді: ОСОБА_5 ОСОБА_2

Роздруковано та надіслано:

1- в справу

2 - позивачу ОСОБА_4 вул.Леніна 20,с.Замисловичі,Олевський район, Житомирська область,11020

3- відповідачу ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Олевському районі Житомирської області вул.Свято-Миколаївська,31,м.Олевськ,Житомирська область,11002