Справа № 2а-10714/11/2070
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2015-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" жовтня 2015 р. м. Київ К/9991/42235/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у порядку письмового провадження

касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кисет»

на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2012

у справі № 2а-10714/11/2070

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кисет»

до Харківської об'єднаної державної податкової інспекції

про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Кисет» звернулося до суду з позовом про скасування податкових повідомлень-рішень Харківської ОДПІ від 28.07.2011 № та № .

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 19.12.2011 позов задоволено повністю.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2012 скасовано постанову суду першої інстанції, в задоволенні позову відмовлено.

ТОВ «Кисет» подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції в силі, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Харківською ОДПІ проведено документальну планову виїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 по 31.03.2011, за результатами якої складено акт від 29.06.2011 № 1396/234/33561090. Актом перевірки зафіксовано порушення позивачем вимог:

1) п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, що слугувало підставою для визначення позивачу за податковим повідомленням-рішенням від 28.07.2011 № грошового зобов'язання з податку на додану вартість в загальній сумі 54290 грн., в т.ч.: 54289 грн. основного платежу та 1 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

2) п.п. 5.2.1 п. 5.2, п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР, що слугувало підставою для визначення позивачу за податковим повідомленням-рішенням від 28.07.2011 № грошового зобов'язання з податку на прибуток в загальній сумі 67862 грн., в т.ч.: 67861 грн. основного платежу та 1 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

За висновками податкового органу порушення полягали в тому, що позивач неправомірно включив у І кварталі 2011 року до складу податкового кредиту та валових витрат податок на додану вартість та витрати відповідно за операціями з придбання у ТОВ «Деметра» тютюнових виробів за договором від 28.12.2010 № 06/30.12.10 та маркетингових послуг щодо збору з торгівельних точок замовлень про необхідний для поставки товару (асортимент, кількість) за договором від 31.12.2010 № К/6-11/14.

В обґрунтування неправомірності формування податкового кредиту та валових витрат за операціями з придбання тютюнових виробів податковий орган посилається на такі обставини.

Згідно з результатами зустрічної звірки щодо підтвердження взаємовідносин ТОВ «Кисет» та ТОВ «Деметра» ціна тютюнових виробів, за якою такий товар реалізовувався ТОВ «Деметра» позивачу, є більшою на 75733 грн., ніж ціна, за якою вказаний товар було придбано ТОВ «Деметра».

В обґрунтування неправомірності віднесення до складу валових витрат та податкового кредиту витрат та податку на додану вартість відповідно за операціями з придбання маркетингових послуг податковий орган вказує на те, що такі операції не пов'язані з господарською діяльністю ТОВ «Кисет», оскільки у позивача є працівники, які безпосередньо займаються збутом товару, а тому маркетингові послуги могли б бути виконані товариством самостійно.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що факт реального придбання позивачем товарів та послуг в межах господарської діяльності підтверджено наявними в матеріалах справи доказами.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з відсутності доказів отримання позивачем прибутку за результатами операцій з ТОВ «Деметра».

Суд касаційної інстанції не може визнати обґрунтованими висновки суду апеляційної інстанції, з огляду на таке.

Платник податків при формуванні податкового кредиту за січень, лютий та березень 2011 року повинен був діяти у відповідності до вимог ст. 198 Податкового кодексу України, а при формуванні валових витрат за І квартал 2011 року - ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР.

За умови реального здійснення платником податку господарських операцій з поставки товару, які призвели до фактичного руху активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю, за відсутністю з боку такого платника порушення вказаних вище вимог Законів при формуванні валових витрат та податкового кредиту, останній не може бути позбавлений такого права.

Статтею 42 Господарського кодексу України визначено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до п.п. 1.32 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 22.05.1997 № 283/97-ВР господарська діяльність - це будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

У відповідності до п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Зі змісту абз. 3 ч. 1 ст. 6, ч. 1 ст. 43 Господарського кодексу України випливає, що свобода підприємницької діяльності, у розумінні якої підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом, є загальним принципом господарювання.

Враховуючи викладене, при здійсненні господарської діяльності, керуючись принципами свободи підприємницької діяльності та свободи договору, суб'єкти господарювання вправі вільно укладати будь-які договори, не заборонені законодавством, самостійно обирати контрагентів та визначати умови таких договорів, в т.ч. ціну товару.

Отже, підприємство самостійно здійснює власну господарську діяльність і задля досягнення її мети - економічних і соціальних результатів та одержання прибутку на свій розсуд визначає необхідні для цього умови.

Таким чином, судом першої інстанції обґрунтовано відхилено посилання податкового органу в підтвердження неправомірності формування податкового кредиту та валових витрат за операціями з придбання маркетингових послуг на достатність у позивача трудових ресурсів для самостійного здійснення таких послуг, а за операціями з придбання тютюнових виробів - на необґрунтованість визначення контрагентом-постачальником ціни на такі товари. При цьому, судом першої інстанції встановлено, що посадові інструкції працівників ТОВ «Кисет» не містять інформації про наявність трудових функцій щодо формування та збору з торгівельних точок замовлень про необхідний для поставки товар (асортимент, кількість).

Судом першої інстанції досліджено питання щодо фактичного вчинення господарських операцій з ТОВ «Деметра» щодо придбання товару (тютюнових виробів) достовірно встановлено, що такі операції мали реальний характер, підтверджені відповідними первинними документами (договором поставки, податковими та видатковими накладними, банківськими виписками, подорожніми листами), які повністю відображають зміст і характер операцій, складені з дотриманням вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» від 16.07.1999 № 996-XIV. Товар придбано позивачем з метою подальшої реалізації.

В результаті дослідження питання щодо реального вчинення операцій позивача з ТОВ «Деметра»:

- щодо придбання маркетингових послуг судом першої інстанції досліджено такі первинні документи: договір про придбання у ТОВ «Деметра» послуг, акт наданих послуг за лютий 2011 року, податкова накладна;

- щодо придбання тютюнових виробів судом першої інстанції досліджено такі первинні документи: договір поставки, податкові та видаткові накладні, банківські виписки, подорожні листи.

Судом першої інстанції встановлено, що такі первинні документи повністю відображають зміст і характер операцій, складені з дотриманням вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» від 16.07.1999 № 996-XIV, а тому оцінені судом як належні та достатні докази вчинення господарських операцій з метою використання в господарській діяльності.

Судом апеляційної інстанції вказаних обставин не спростовано.

Таким чином, з огляду на ретельну оцінку судами доводів податкового органу щодо неправомірності формування позивачем податкового кредиту та валових витрат, встановлені обставини щодо фактичного здійснення позивачем господарських операцій з придбання товарів та послуг, суд касаційної інстанції знаходить обґрунтованими висновки суду першої інстанції про протиправність оспорюваних податкових повідомлень-рішень.

Враховуючи наведене, суд касаційної інстанцій дійшов висновку про необхідність скасування постанови суду апеляційної інстанції та залишення в силі постанови суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кисет» задовольнити.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2012 скасувати та залишити в силі постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19.12.2011.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, за заявою, поданою безпосередньо до Верховного Суду України в порядку, встановленому статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Н.Г. Пилипчук

Судді Л.В. Ланченко

Ю.І. Цвіркун