Справа № 2а-3773/09/1970
Суддя: Любашевський В.П.
Дата ухвалення: 2010-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2010 р. Справа № 15863/10

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду, у складі:

головуючого судді Любашевського В.П.

суддів Заверухи О.Б.

ОСОБА_1

При секретарі судового засідання Гром В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 21.01.2010 р. по справі за позовом ОСОБА_2 до Прикарпатського юридичного інституту Львівського державного управління внутрішніх справ про визнання нечинним наказу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2009 року позивач - ОСОБА_2 звернувся у Тернопільський окружний адміністративний суд із позовом до відповідача - Прикарпатського юридичного інституту Львівського державного університету внутрішніх справ про визнання нечинним наказу начальника Прикарпатського юридичного інституту Львівського державного університету внутрішніх справ від 26.10.2009р. № 121 про звільнення з органів внутрішніх справ та відрахування з числа курсантів Прикарпатського юридичного інституту Львівського державного університету внутрішніх справ; Поновлення на службі в органах внутрішніх справ України та в числі курсантів 3 курсу Прикарпатського юридичного інституту Львівського державного університету внутрішніх справ; Стягнення з Прикарпатського юридичного інституту Львівського державного університету внутрішніх справ в його користь грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 21.01.2010 р. у задоволенні позову відмовлено. При цьому постанова суду мотивована тим, що рішення начальника інституту про звільнення позивача з органів МВС і відрахування з числа курсантів прийнято начальником інституту згідно законодавства і в межах його компетенції, після проведення службової перевірки, на підставі рапорту та поясненню самого позивача про звільнення з органів і відрахування з числа курсантів. При цьому суд критично оцінив твердження представника позивача, що відповідачем не було дотримано порядку звільнення позивача, оскільки згідно п. 68 Положення про проходження служби рядовим і начальниці складом органів внутрішніх справ, відповідач повинен був протягом 3 місяців зясувати в позивача причини звільнення і зменшення цього 3 місячного строку можливе лише за згодою сторін, оскільки порядок та підстави звільнення атестованих працівників міліції визначено у Положенні про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ і відповідно до п.68 Положення, ті особи які хочуть звільнитись - попереджають прямого начальника про прийняте рішення не пізніше як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою і 3 місяці - це є граничний термін. Також, суд встановив, що 21.10.09 р. позивач звернувся з рапортом до начальника інституту про відрахування з числа курсантів і звільнення з органів МВС, вказавши за власним бажанням, та вказав причини у звязку із складним становищем сімї, та небажанням продовжувати навчання. Тому, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність законних підстав для звільнення позивача та визнав звільнення таким, що проведено у встановленому порядку.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку. У апеляційній скарзі просить постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 21.01.2010 р. скасувати та задовольнити позовні вимоги. Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги посилається на те, що згідно п. 68 Положення про проходження служби рядовим і начальниці складом органів внутрішніх справ особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органів внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніше як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Проте скаржник зазначає, що рапорт ним подано 21.10.2009 р. - за кілька днів до видання наказу про звільнення з органів МВС. Тому, на його думку, відповідачем порушено тримісячний строк, оскільки вже 26 жовтня 2009 р., всупереч вимогам п. 68 Положення про порядок проходження служби, без зясування дійсних обставин, що перешкоджають подальшому проходженню служби, начальником інституту був підписаний наказ про звільнення та відрахування з числа курсантів.

Таким чином, на думку апелянта його поспішно та необґрунтовано звільнено без дійсного зясування мого волевиявлення на звільнення з органів внутрішніх справ за власним бажанням та наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків, яких не було.

Зясувавши обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанову суду без змін, з наступних підстав:

При розгляді справи судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач звернувся з рапортом до начальника інституту про відрахування з числа курсантів і звільнення з органів МВС, вказавши за власним бажанням. Такий рапорт датований 21.10.2009 року (а.с. 36).

Наказом начальника Прикарпатського юридичного інституту Львівського державного університету внутрішніх справ від 26.10.2009 р. № 121 ОСОБА_3 звільнено з органів внутрішніх справ та відраховано з числа курсантів Прикарпатського юридичного інституту Львівського державного університету внутрішніх справ на підставі п. 63 «ж» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (а.с. 8).

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову дійшов висновку про необґрунтованість посилань позивача на порушення тримісячного строку встановленого п. 68 Положення про проходження служби рядовим і начальниці складом органів внутрішніх справ, так як на думку суду наведеною нормою встановлено граничний термін звільнення після написання рапорту. Із вказаним висновком не погодився апелянт.

Проте надаючи оцінку оскаржуваному Наказу, а також доводам апелянта, судова колегія бере до уваги, що відповідно до ст. 18 Закону України «Про міліцію», порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 р. № 114 «Про затвердження Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ».

Відповідно до п.п «ж» п. 63 Положення, особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків.

Пунктом 68 Положення передбачено, що особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Апелянт у скарзі як на обставину, що свідчить про незаконність оскаржуваного наказу посилається на те, що відповідачем його звільнення проведено 26.10.2009 р., а рапорт про звільнення ним подано 21.10.2009 року. Тобто, з моменту попередження до звільнення пройшло менше трьох місяців.

Проте, колегія суддів вважає такі доводи апелянта безпідставними, виходячи із того, що правило щодо попередження прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте рішення про звільнення не пізніш як за три місяці до дня звільнення встановлено в інтересах захисту прав органу внутрішніх справ де проходиться служба, яким є відповідач у справі. При цьому, враховуючи що на момент звільнення позивач не заперечував про його звільнення до спливу трьох місяців після написання рапорту, колегія суддів вважає звільнення таким, що проведене у встановленому Положенням порядку, та не вбачає підстав для скасування оскаржуваного Наказу та задоволення інших вимог адміністративного позову.

Щодо посилань апелянта на відсутність поважних причин на його звільнення, то колегія суддів вважає таке безпідставним, враховуючи, що законодавець надавши право на звільнення службовця за власним бажанням, з метою запобіганню зловживання вказаним правом поклав на особу, яка звертається із рапортом про звільнення обовязок доведення того, що такий рапорт написаний із причин які є поважними для звільнення та перешкоджають виконання службових обовязків. У випадку якщо органах внутрішніх справ погодився із поважністю причин він зобовязаний прийняти наказ про звільнення особи із служби. У спірних правовідносинам, відповідач на момент звільнення не заперечував наявності у позивача поважних причин для звільнення із служби та не оспорював їх. Такі дії вчиненні із метою сприяння у реалізації права позивача на звільнення за власним бажанням та не можуть розцінюватися як такі, що дають підстави для визнання звільнення незаконним.

Отже, судова колегія приходить до висновку про законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення вимог адміністративного позову. При цьому доводи апелянта їх не спростовують.

Враховуючи вказане, судом першої інстанції, при винесені оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам у справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Зважаючи на викладене, та керуючись ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 21.01.2010 р. по справі № 2а-3773/09/1970 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий суддя В. П. Любашевський

Судді О.Б. Заверуха

ОСОБА_1