Справа № 128/1388/15-а
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2015-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 128/1388/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Карпінська Ю.Ф.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

22 жовтня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Залімського І. Г. Сушка О.О. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Марцісь Ю.А.,

позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

представника відповідача Мільштейн С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 14 вересня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у Вінницькому районі про призначення пенсії за віком на пільгових умовах,

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2015 року позивач - ОСОБА_2 звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області з позовом до Управління Пенсійного фонду України у Вінницькому районі про визнання протиправними дій щодо відмови у призначенні пенсії на пільгових умовах протиправними та зобов'язання вчинити відповідні дії.

Вінницький районний суд Вінницької області постановою від 15.09.2015 року вказаний позов задовольнив частково.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим, апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволенні позову.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги в повному обсязі, в свою чергу представник відповідача заперечив проти апеляційнох скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Як досліджено з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 21.08.2014 року позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України у Вінницькому районі Вінницької області з заявою про призначення пенсії на пільгових умовах.

20.11.2014 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах у зв'язку із відсутністю пільгового стажу роботи за Списком № 2, який має складати 12,6 років, та загального стажу, який має складати 25 років, про що свідчить копія протоколу засідання комісії для розгляду спірних питань, пов'язаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсії відповідно до чинного законодавства України про пенсійне забезпечення, № 23 від 20.11.2014 року (а.с.10).

Вважаючи зазначені дії незаконними позивач звернувся до суду.

За результатом розгляду справи, суд першої інстанції, керуючись положеннями п. в ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Згідно з п. "б"ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць мають право на пенсію на пільгових умовах за віком, незалежно від місця роботи: чоловіки після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Згідно ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р № 637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній " , основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлених для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ організацій або їх правонаступників.

Порядком застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, які були чинні на період роботи особи.

Посада «каменщика» до 1991 року не передбачена Списком № 2 виробництв, цехів, професій і посад на підземних роботах, на роботах з шкідливими і важкими умовами праці і в гарячих цехах, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах, затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 № 1173, що була чинною у спірні періоди роботи позивача.

До 1991 року посада «каменщика» не була передбачена Списком № 2, а тому позивач не має права на пенсію за віком на пільгових умовах, оскільки посада «каменщика» не передбачена вищезазначеним Списком № 2, у спірні періоди роботи позивача.

Отже, для того щоб у особи виникло право на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ необхідно встановити певний перелік обставин, а саме, встановити факт перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку № 2, а також документально підтвердити зайнятість працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Згідно п.3 "Порядку застосування Списків N 1 і N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах", затверджених наказом міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 р. N 383, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2005 р. за N 1451/11731, "при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92 р."

Згідно з матеріалами справи, позивач з 20.07.1976 року по 10.05.1978 року працював каменщиком 2 р., з 23.05.1978 року по 19.05.1980 року проходив службу в лавах Радянської армії, з 16.06.1980 року по 15.06.1987 року працював каменщиком 3р., з 18.07.1987 року по 01.10.1987 року каменщиком по 4 розряду по вахтово-експедиційному методу, з 05.10.1987 року по 10.10.1988 року каменщиком по 4 розряду на вахтовий метод роботи, з 10.13.1988 року по 01.01.1989 року каменщиком 4 розряду в будівельно-монтажний цех по вахтово-експедиційному методу, з 01.08.1990 року по 25.04.1996 року монтажником стальних і залізобетонних конструкцій 5 розряду по вахтово-експедиційному методу, з 31.03.1998 року по 01.07.1998 року призначено виплату допомоги по безробіттю, а з 01.07.2009 року працює муляром 4 розряду (а.с.8-9).

Відповідно архівній довідці ОАО «Газпромнефть» від 19.04.2013 року № 01/5-17/1273 вбачається, що позивач дійсно працював повний робочий день вахтовим методом у Нафтогазодобувному управління «Холмогорнефть» Виробничого об'єднання «Ноябрьскнефтегаз» з 13.10.1988 року (наказ про прийняття від 11.10.1988 року № 210-к) по 01.03.1992 року (наказ про звільнення від 02.03.1992 № 51-к) каменщиком, монтажником по монтажу стальних і залізобетонних конструкцій, в Будівельно-монтажному управлінні Нафтогазодобувному управління «Холмогорнефть» Виробничого об'єднання «Ноябрьскнефтегаз» с 02.03.1992 року (наказ про прийняття від 02.03.1992 року № 2-к) по 25.04.1996 року (наказ про звільнення від 30.04.1996 року № 19-к) монтажником ЖБК (а.с.11).

Що стосується періоду роботи позивача з 20.07.1976 року по 10.10.1978 року на посаді муляра (каменщика) колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Позивач в апеляційній скарзі посилаючись на зазначений вище п.3 "Порядку застосування Списків N 1 і N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах" зазначає, що судом було порушено пред'явлене матеріальне право по врахуванню стажу роботи позивачана посаді "Муляра" до 1992 року.

Проте, аналізуючи положення вказаного апелянтом порядку, колегія суддів прийшла до висновку, що позивачем не вірно протлумачено п.3 цього положенн.

Так, зігдно п.3, до пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92 р."

Однак, такий пільговий стаж зараховується лише за наявності двох небхідних умов, а саме за наявності відповідних документів, що підтверджують умови праці за час виконання роботи та атестації робочих місць за умовами праці.

Тобто, для зарахування вказаного позивачем стажу до пільгово не достатньо одного лише включення посади каменщика до відповідного Списку №2.

Для включення всього періоду роботи на посаді каменщика після включення її до списку, необхідно підтвердити факт того, що під час виконання роботи на цих посадах, умови праці відповідали таким, що надають право надають право зарахування цього стажу до пільгово.

Крім цього на всі посади на яких працював позивач у цей період повинні бути атестовані та визнані за результати цієї атестації такими, робота на яких дає право на зарахування стажу до пільгового відповідно до Списку №2 і лише після цього такий стаж роботи можна зараховувати до пільгового стажу роботи каменщиком за Списком №2.

У разі відсутності атестації робочого місця, сам факт роботи на посаді каменщика та передбачення такої посади у відповідному Списку не створює правових наслідків у вигляді наявності пільгового стажу роботи каменщико згідно Списку №2, оскільки не дає можливості встановити чи дійсно умови праці особи на цій посаді відповідали умовам праці що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах.

Згідно п.п.1, 2, 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого Постановою КМУ № 442 від 01.08.1992 року, атестація робочих місць за умовами праці проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форми власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров'я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому. Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації прав на здоров'я й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах. Атестація проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років.

Атестація проводиться згідно з цим Порядком та методичними рекомендаціями щодо проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01 вересня 1992 року № 41.

Відповідно до зазначених нормативних актів, основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій щодо проведення атестації робочих місць за умовами праці періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Порядок проведення атестації робочих місць був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року №442. В разі не проведення атестації, якщо працівник набув права на призначення пенсії на пільгових умовах, то роботодавець зобов'язаний провести атестацію його робочого місця в повному обсязі. Відповідний період роботи працівника зараховується до пільгового стажу лише за обов'язкової умови підтвердження зазначеного права за результатами цієї атестації.

Відповідно до положень Порядку відомості про результати атестації робочих місць заносяться до картки умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров'я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Згідно з матеріалами справи посади на яких позивач працював 20.07.1976 року по 10.10.1978 року атестовані не були, а тому підстави для зарахування цього стажу до пільгового відсутні.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 10 вересня 2013 року № 21-183а13 та від 10 березня 2015 року № 21-51а15.

Крім того, також задоволенню не підлягають позовні вимоги стосовно зарахування стажу роботи позивача на посаді каменщика у фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 у зв'язку із відсутністю атестації робочого місця, що в силу зазначеного є обов'язковою.

Що стосується зарахування періоду роботи позивача з 13.10.1988 року по 25.04.1996 року року на посаді монтажник з коєфіцієнтом 1,5 (рік за півтора) колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до пункту 5 розділу XV "Прикінцеві положення"Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року N 1058-IV (далі Закон N 1058-IV) період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року №148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" (абзац другий пункту 5 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування").

Відповідно до п. "д" статті 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960р. "Про упорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" (в редакції, що діяла з 26.09.1957р.) працівникам, переведеним, направленим чи запрошеним на роботу в райони Крайньої Півночі й в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни, при умові укладення ними трудових договорів про роботу в цих районах на термін три років, зараховувати один рік роботи в районах крайньої Півночі і в місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік та шість місяців роботи при нарахуванні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком чи по інвалідності.

Згідно до зазначених нормативно-правових актів, період роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях прирівняних до них, з 1.03.1960 зараховується до стажу роботи в полуторному розмірі при умові, якщо працівник мав право на пільги, встановлені ст. 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Відповідно до Інструкції пільгове обчислення стажу відповідно до названих указів поширювалось лише на робітників, які уклали письмові трудові договори про роботу на Крайній Півночі і в прирівняних до них місцевостях.

Положеннями Кодексу законів про працю Української РСР (в редакції, що діяла до 1.01.1990р.) передбачалось, що трудові договори укладаються : 1) на невизначений строк; 2) на визначений строк не більше трьох років; 3) на час виконання певної роботи (стаття 23 КЗоТ). При цьому, статтею 24 КЗоТ обумовлено, що додержання письмової форми трудового договору є обов'язковим при укладенні трудового договору про роботу в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до них.

Відповідно абзацам 1 і 2 пункту 2 Інструкції "Про порядок надання пільг особам, які працюють у районах Крайньої Півночі і у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", затвердженої постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати та Президії ВЦРПС від 16 грудня 1967 року №530/П-28 (далі - Інструкція) пільги, передбачені ст.1-4 Указу від 10 лютого 1960 року, надаються незалежно від наявності письмового строкового трудового договору, а пільги, передбачені ст. 5 Указу від 10 лютого 1960 року, надаються додатково працівникам, які прибули в райони Крайньої Півночі і у місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни, в тому числі з власної ініціативи, за умови укладення письмового строкового трудового договору на строк три роки, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки.

Пунктами 7-8 вказаної Інструкції встановлено, що трудові договори на певний строк (три або два роки) укладаються у письмовій формі міністерствами, відомствами, центральними установами, а також підприємствами, установами та організаціями, які розташовані в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, з працівниками, які прибули на роботу в ці місцевості з інших районів держави.

Таким чином, факт наявності трудового стажу, що дає право на отримання передбачених статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960р. пільг повинен підтверджуватися належними та допустимими доказами, зокрема письмовим строковим трудовим договором укладеним на три роки безперервно, тощо.

Тобто, необхідною умовою для отримання зазначених пільг є факт роботи особи в зазначених місцевостях протягом трьох років, безперервно підтверджений строковим договором.

Згідно з матеріалами справи, докази укладення позивачем строкового трудового договору, під час роботи в районах Крайньої Півночі, а тому підстави для зарахування його до пільгового стажу відсутні.

Що стосується стажу роботи позивача після 01.01.1991 року то підстави для зарахування цього стажу як рік за півтора відсутні враховуючи наступне.

Згідно до п. 1 Тимчасової угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, в галузі пенсійного забезпечення від 15 січня 1993 року громадяни Сторін, що домовляються, які пропрацювали не менше 15 календарних років в районах Крайньої Півночі або не менше 20 календарних років в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, незалежно від місця їх постійного проживання на території обох держав мають право на пенсію по старості (за віком): чоловіки - по досягненню 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, жінки - по досягненню 50 років і при загальному стажі роботи не менше 20 років. Громадянам Сторін, що домовляються, які працювали як в районах Крайньої Півночі, так і в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, один рік роботи в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, зараховується за дев'ять місяців роботи в районах Крайньої Півночі.

Відповідно п. З Тимчасової угоди при призначенні пенсії у відповідності із статтею 1 цієї Тимчасової Угоди на території України, компетентні органи Російської Федерації відшкодують витрати на виплату цієї пенсії у тій її частині, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівняних до районів Крайньої Півночі, починаючи з 1 січня 1991 року. У цьому випадку частина пенсії, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівняних до районів Крайньої Півночі, обчислюються за нормами законодавства Російської Федерації. Порядок відшкодування витрат на виплату зазначених вище пенсій регулюються спеціальною Угодою між компетентними органами Сторін. Відшкодування витрат у відповідності із пунктом 1 цієї статті здійснюється до виникнення права на пенсійне забезпечення згідно законодавства України (з врахуванням Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року).

Отже, вказана Тимчасова угода надає громадянам Сторін цієї угоди право на достроковий вихід на пенсію по старості (за віком) за вказаних у статті 1 угоди умов, а також визначає порядок реалізації цього права.

Разом з тим ні в зазначеній Тимчасовій угоді від 15 січня 1993 року, ні в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року не передбачено пільг при обчисленні стажу роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

За таких обставин, перевіряючи законність відмови Пенсійного фонду зараховувати один рік роботи в районах крайньої Півночі і в місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік та шість місяців роботи при нарахуванні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком чи по інвалідності колегія суддів вважає, що відповідач дія в межах законодавства.

З урахуванням вищевикладених норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини сторін, та встановлених обставин даної справи, колегія суддів дійшла висновку про неправомірність заявлених позивачем вимог, які не підтверджуються належними доказами, а тому обґрунтовано залишені без задоволення судом першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 14 вересня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 28 жовтня 2015 року.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Залімський І. Г.

Сушко О.О.