Справа № 127/2-а-3904/11
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2015-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/2-а-3904/11

Головуючий у 1-й інстанції: Іщук Т.П.

Суддя-доповідач: Загороднюк А.Г.

22 жовтня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Загороднюка А.Г.,

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренко С.А.,

позивачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10., ОСОБА_11,

представника відповідача - ОСОБА_12,

представника третьої особи - ОСОБА_13,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 17 серпня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 до виконавчого комітету Вінницької міської ради за участю третьої особи комунального підприємства ВМР "Вінницяміськтеплоенерго" про визнання незаконними дій та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В :

відповідно до постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 17 серпня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, позивачі подали апеляційну скаргу, у якій просять скасувати рішення суду І інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У апеляційній скарзі позивачі зазначили, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм права, без урахування доводів позивачів щодо застосування відповідачем економічно необґрунтованого двоставкового тарифу, відсутності у відповідача повноважень та підстав щодо прийняття оскаржуваних рішень. Суд не надав оцінку дотримання законодавства щодо захисту прав споживачів та дотримання договірних зобов'язань із споживачами послуг.

Під час судового засідання позивачі підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Представник відповідача та третьої особи заперечили щодо задоволення апеляційної скарги та просили відмовити у її задоволенні, вказавши, що оскаржувані рішення прийняті у межах наданих повноважень та відповідно до вимог чинного, на час їх прийняття, законодавства.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, позивачів, представників відповідача та третьої особи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у цій справі в межах апеляційної скарги відповідно до частини 1 статті 195 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Як встановлено з матеріалів справи, рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 23 липня 2009 року № 1647 «Про затвердження двоставкових тарифів на теплову енергію, опалення та одноставкових тарифів на підігрів води та гаряче водопостачання для населення, що виробляється КП BMP «Вінницямісьтеплоенерго», затверджено двоставкові тарифи на теплову енергію, опалення та одноставкові тарифи на підігрів води та гаряче водопостачання для населення, що виробляється КП BMP «Вінницяміськтеплоенерго».

Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 28 грудня 2010 року №3009 скореговано двоставкові тарифи на теплову енергію, опалення та одноставкові тарифи на підігрів води та гаряче водопостачання для населення, що виробляється КП BMP «Вінницяміськтеплоенерго».

Позивачі, вважаючи, що їхні права, як споживачів послуг, порушені, звернулись до суду.

Суд І інстанції, розглянувши матеріали справи та дослідивши докази, дійшов висновку, що виконавчий комітет Вінницької міської ради при прийняті оскаржуваних рішень діяв в межах та у спосіб, визначений законодавством України, а тому підстави для їх скасування відсутні.

Колегія суду погоджується з таким висновком суду І інстанції з огляду на такі обставини.

Відповідно до cт. 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів щодо оплати побутових, комунальних, транспортних та інших послуг, які надаються підприємствами та організаціями комунальної власності відповідної територіальної громади.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, і встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону.

У силу ст. 13, 20 Закону України «Про теплопостачання» (в редакції станом на 23 липня 2009 року) до основних повноважень органів місцевого самоврядування у сфері теплопостачання належать, зокрема, і встановлення для відповідної територіальної громади в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на теплову енергію, які надаються підприємствами та організаціями комунальної власності, крім тарифів на теплову енергію, що виробляється на установках комбінованого виробництва теплової і електричної енергії. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються органами місцевого самоврядування, крім теплової енергії, що виробляється суб'єктами господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, на підставі розрахунків, виконаних теплогенеруючими, теплотранспортуючими та теплопостачальними організаціями за методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання. Тариф на теплову енергію для споживача визначається, як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

Таким чином, відповідач, на час прийняття оскаржуваного рішення № 1647 від 23 липня 2009 року, був наділений повноваженнями встановлювати тарифи на комунальні послуги, які надаються підприємствами комунальної власності територіальної громади, яким в цьому випадку було КП BMP «Вінницяміськтеплоенерго».

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 17 січня 2000 року №30-р Держбуд, Мінекономіки, Мінфін, Держспоживзахист, Мін'юст зобов'язано розробити Правила розрахунку двоставкового тарифу на теплову енергію та воду.

Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 08 вересня 2000 року №191 затверджено Правила розрахунку двоставкового тарифу на теплову енергію. Відповідно до положень цих Правил, двоставковий тариф - це тариф на послуги теплопостачання, який складається з річної вартості обслуговування одиниці приєднаного навантаження та вартості одиниці спожитої теплової енергії (п. 1.4 Правил). Плата за одиницю приєднаного теплового навантаження включає в себе умовно-постійну частину витрат теплопостачальної організації на виробництво, транспортування та розподілення теплової енергії. Плата за фактичний об'єм спожитої енергії компенсує умовно-змінну частину витрат теплопостачальної організації.

Згідно зі ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» порядок формування цін/тарифів на кожний вид житлово-комунальних послуг першої та другої групи (пункти 1 та 2 частини першої статі 14 цього Закону) визначає Кабінет Міністрів України.

Відповідно до Порядку формування тарифів на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 липня 2006 року №955, тарифи на теплову енергію це грошовий вираз витрат з виробництва, транспортування, постачання 1 Гкал теплової енергії з урахуванням інвестиційної та інших складових, що визначаються згідно з методиками, розробленими Мінбудом. Тарифи на надання послуг з централізованого опалення - вартість надання одиниці послуги з централізованого опалення відповідної якості, розрахована на основі економічно обґрунтованих планованих витрат з урахуванням планованого прибутку та податку на додану вартість.

Згідно з пунктами 9, 39 зазначеного вище Порядку, підприємства застосовують двоставкові тарифи на теплову енергію, затверджені в установленому порядку.

Відповідно до п. п. 1.2 - 1.5 Правил розрахунку двоставкового тарифу на теплову енергію та гарячу воду, затверджених наказом Державного комітету будівництва архітектури та житлової політики України від 08 вересня 2000 року № 191, рішення про перехід до розрахунків між споживачами та теплопостачальними організаціями за двоставковими тарифами приймається місцевими органами виконавчої влади та самоврядування. Правила розрахунку двоставкового тарифу на спожиту теплову енергію та гарячу воду визначають порядок розрахунку вартості виробництва, транспортування та розподілення теплової енергії та гарячої води, яка забезпечує рентабельну діяльність теплопостачальних організацій при стимулюванні процесу економії теплової енергії та гарячої води споживачем.

Статтею 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво житлово-комунальних послуг і подають їх на затвердження органам місцевого самоврядування в установленому законодавством порядку. Органи місцевого самоврядування затверджують ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво.

З огляду на викладене вище, випливає, що відповідач був наділений правом приймати рішення про перехід на двоставковий тариф за умови надання виробником розрахунку економічно обґрунтованих витрат на виробництво теплової енергії для населення.

На виконання вказаних вимог законодавства відповідач при винесенні рішення враховував наданий КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» розрахунок витрат, висновок Державної інспекції з контролю за цінами у Вінницькій області № 144 від 09 липня 2009 року (т.1, а.с. 99).

Крім того, Державною інспекцією з контролю за цінами у Вінницькій області на підставі листа прокуратури Вінницької області від 11 листопада 2010 року проведено перевірку відповідності розрахунків існуючого двоставкового тарифу на опалення та відповідно до акту від 07 грудня 2010 року № 000535 порушень не виявлено (т.1 а.с. 134-145).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що при прийнятті рішення від 23 липня 2009 року № 1647 виконавчий комітет Вінницької міської ради діяв в спосіб, в межах та в порядку, передбаченому законодавством України.

Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 28 грудня 2010 року № 3006 затверджено скореговані двоставкові тарифи на надання послуг з централізованого опалення та одноставкові тарифи на надання послуг з централізованого постачання гарячої води для населення, що виробляється КП BMP «Вінницяміськтеплоенерго».

При цьому позивачі вказують на те, що відповідач не мав законних повноважень приймати таке рішення, адже внесеними до законодавства змінами такі повноваження передані іншим державним установам.

Вирішуючи спір щодо зазначеного вище рішення суд виходив з такого.

Частиною 3 cт. 20 Закону України «Про теплопостачання» (в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, крім тарифів на виробництво теплової енергії для суб'єктів господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, затверджуються Національною комісією регулювання ринку комунальних послуг України та органами місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законодавством.

Відповідно до cт. 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до власних повноважень виконавчих комітетів міських рад належить встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на побутові, комунальні (крім тарифів на теплову енергію, централізоване водопостачання та водовідведення, які встановлюються Національною комісією регулювання ринку комунальних послуг України), транспортні та інші послуги.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про Національну комісію регулювання ринку комунальних послуг України» (в редакції, що була чинною на час прийняття оскаржуваного рішення) до повноважень Комісії належить встановлення тарифів на комунальні послуги суб'єктам природних монополій та суб'єктам господарювання на суміжних ринках, ліцензування діяльності яких здійснюється Національною комісією регулювання ринку комунальних послуг України.

Відповідно до cт. 19 цього Закону, Національна комісія регулювання електроенергетики України виконує функції державного регулювання у сфері теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення до закінчення процесу формування Національної комісії регулювання ринку комунальних послуг України. До встановлення Національною комісією регулювання електроенергетики України тарифів на теплову енергію, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) мережами, постачання теплової енергії, а також тарифів на послуги централізованого водопостачання та водовідведення діють тарифи, що встановлені відповідно органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування в установленому законодавством порядку.

У силу ч. 3 cт. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі, не нижче економічно обґрунтованих витрат. При встановлені цін/тарифів на послуги, які виробляються суб'єктами природних монополій, регулювання діяльності яких здійснюється Національною комісією регулювання ринку комунальних послуг України та Національною комісією регулювання електроенергетики України відповідно до чинного законодавства, повноваження органів місцевого самоврядування поширюються виключно на тариф (складову тарифу), який не підлягає встановленню Національною комісією регулювання ринку комунальних послуг.

Враховуючи викладене вище суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду І інстанції, що «теплова енергія» та «послуги з централізованого постачання» є різними категоріями.

Відповідно до листа НКРЕ України від 17 вересня 2010 року № 5880/23/17-10, доведено, що до компетенції органів місцевого самоврядування належить встановлення тарифів на послуги централізованого опалення, у свою чергу, НКРЕ встановлює тарифи на теплову енергію (виробництво, транспортування, постачання теплової енергії).

З наведеного слідує, що з липня 2010 року внесеними змінами до законодавства були розподілені обов'язки щодо затвердження тарифів на теплову енергію та тарифів на послуги з централізованого опалення. Такий розподіл діяв до жовтня 2014 року і лише з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» від 10 квітня 2014 року внесено зміни до законодавства, зокрема і до cтатті 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», згідно з якими повноваження щодо затвердження тарифів на послуги з централізованого опалення віднесенні до повноважень Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, до того часу такими повноваженнями були наділені органи місцевого самоврядування.

Надаючи оцінку правомірності прийняття оскаржуваного рішення відповідача № 3006 від 28 грудня 2010 року суд взяв також до уваги таке.

Постановою НКРЕ № 1582 від 14 грудня 2010 року затверджено КП ВМР "Вінницяміськтеплокомуненерго" тариф на теплову енергію для населення, що, відповідно, визначався, виходячи з витрат на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води.

Листом НКРЕ від 27 грудня 2010 року №8329/23/17-10 роз'яснено, що постановою НКРЕ № 1582 від 14 грудня 2010 року тариф був затверджений, як одноставковий. Враховуючи те, що КП ВМР "Вінницяміськтеплокомуненерго" використовує двоставковий тариф, відповідному корегуванню підлягає стаття "паливо" в змінній складовій, відповідно до структури тарифу (т.1, а.с. 133).

Порядок корегування визначено п. 81 Порядку формування тарифів на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 липня 2006 року №955. Так, відповідно до вказаної норми у разі зміни протягом установленого строку дії тарифів ставок податків і зборів (обов'язкових платежів), рівня заробітної плати на підприємствах відповідно до актів законодавства, генеральної, галузевої угод, ставок орендної плати, інших обов'язкових платежів і зборів, цін і тарифів на паливно-енергетичні та матеріальні ресурси запроваджується механізм корегування тарифів.

Корегуванню підлягають лише ті індивідуальні складові витрат, за якими відбулися цінові зміни у бік збільшення або зменшення, що сприятиме забезпеченню економічної обґрунтованості та прозорості запровадження зазначеного механізму.

Оскаржуваним рішенням від 28 грудня 2010 року №3006 відповідач здійснив корегування чинного двоставкового тарифу на надання послуг з централізованого опалення, що було передбачено нормативними актами у зв'язку з підвищенням вартості палива, а саме газу з 01 серпня 2010року.

Таким чином, колегія суду дійшла висновку, що виконавчий комітет Вінницької міської ради, приймаючи рішення від 28 грудня 2010 року №3006, також діяв в межах повноважень та відповідно до законодавства України.

Щодо посилання позивачів на відсутність реєстрації оскаржуваних рішень, як на підставу для їх скасування, колегія суду зазначає таке.

Пунктом 1 Указу Президента України від 03 жовтня 1992 року № 493/92 «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» встановлено, що з 1 січня 1993 року нормативно-правові акти, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади, органами господарського управління та контролю і які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, підлягають державній реєстрації. Пунктом 2 зазначеного Указу визначені нормативно-правові акти, які підлягають такій державній реєстрації з врахуванням відомчої належності органу, який видав такий акт. Державна реєстрація провадиться в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Тобто нормативно-правовий акт, який підлягає державній реєстрації, повинен відповідати двом вимогам, а саме: бути виданий органом відповідної відомчої належності та зачіпати права, свободи й законні інтереси громадян. Оскаржувані рішення є актами органу місцевого самоврядування, прийнятими у визначеній законодавством формі, спрямовані на регулювання суспільних відносин, що містять норми права, які поширюють свою дію на невизначене коло осіб, призначені для неодноразового застосування, тобто за своїми ознаками є нормативно-правовими актами. Разом з тим, хоча оскаржувані рішення є нормативно-правовими актами і зачіпають права громадян, однак це є рішення органу місцевого самоврядування, а не органу виконавчої влади і не підпадають під перелік, який визначений Указом Президента України від 03 жовтня 1992 року № 493/92 щодо відомчої належності органу, який видає відповідний нормативно-правовий акт.

За сукупністю наведених вище обставин колегія суддів дійшла висновку, що, приймаючи рішення від 23 липня 2009 року № 1647 та від 28 грудня 2010 року № 3006, відповідач діяв на підставі законодавства України, що регулює передбачені вказаними рішеннями відносини, а тому підстави для задоволення позову - відсутні.

Доводи апелянтів щодо порушення прав споживачів, порушення договірних зобов'язань при наданні комунальних послуг стосуються іншого предмету спору та не охоплюються позовними вимогами даного адміністративного спору із відповідачем.

Таким чином, доводи апелянтів викладені в апеляційній скарзі є не обґрунтованими, у зв'язку з чим колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги позивачів та залишення в силі постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 17 серпня 2015 року.

Згідно з ч. 2 ст. 159 КАС України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм адміністративного процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198, ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 залишити без задоволення, а постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 17 серпня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 27 жовтня 2015 року.

Головуючий Загороднюк А.Г.

Судді Драчук Т. О.

Полотнянко Ю.П.