Справа № 2а/0470/3419/12
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2015-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2015 року м. Київ К/9991/60800/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу

Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області Державної податкової служби

на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2012

у справі № 2а/0470/3419/12

за позовом Приватного підприємства «Павлоградська зернова компанія»

до Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області

про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.04.2012 в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2012 постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.04.2012 скасовано. Прийнято нову постанову про задоволення позову. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення № від 29.02.2012 та № від 29.02.2012.

У справі відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача, у якій ставиться питання про скасування рішення суду апеляційної інстанції та залишення в силі рішення суду першої інстанції, з підстав невірного застосування норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши під час попереднього судового засідання повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в судових рішеннях, в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідачем проведено планову виїзну документальну перевірку з питань дотримання позивачем податкового, валютного та іншого законодавства, за період з 01.10.2010 по 30.09.2011, за

За висновками акта перевірки позивачем допущено порушення пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», внаслідок чого занижено податок на додану вартість в сумі 76010 грн., у зв?язку з віднесенням до складу податкового кредиту за період з жовтня 2010 по березень 2011 року за договором від 01.01.2010 №7 з ТОВ «Холдіс Агро» ПДВ з придбаної вартості послуг оренди автомобіля DAF 95430 вантажний тягач №АЕ 26-73 ЕІ, який не використовувався в господарській діяльності підприємства, в сумі 14400 грн. та ПДВ в сумі 61640 грн. з придбаної вартості паливно-мастильних матеріалів, а саме, дизельного пального при використанні тракторів, які не працювали на підприємстві та не використовувались в господарській діяльності;

-п.1.32 ст.1, п.5.1, пп.5.2.1 п.5.2, пп.5.3.9 п.5.3 ст.5, пп.7.9.6 п.7.9 ст.7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» внаслідок чого занижено податок на прибуток в сумі 187620 грн., що обумовлено віднесенням до складу валових витрат у 4 кварталі 2010 року 94966,68 грн. перерахованих ТОВ «Холдіс Агро» як передоплату за договорами оренди автомобіля DAF 95430 вантажний тягач №7 від 01.01.2010 та трактора CASE MX 310 №Z8RZ06836 за договором №18 від 20.11.2010, віднесенням до складу валових витрат у 4 кварталі 2010 року та 1 кварталі 2011 року 72000 грн. витрат по придбанню послуг оренди автомобіля DAF 95430 вантажний тягач, за відсутності доказів використання в господарській діяльності, віднесення до валових витрат суми 308198,46 грн. в 4 кварталі 2010 року витрат по списанню паливно-мастильних матеріалів, а саме дизельного пального при використанні тракторів, які не працювали на підприємстві, віднесення до валових витрат 275314,95 грн. транспортно-заготівельних витрат, які в подальшому не включено до ціни реалізованого товару покупцям.

На підставі ата перевірки прийняті податкові повідомлення - рішення № від 29 лютого 2012року, яким визначено податкове зобов?язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств в сумі 187620 грн. основного платежу та 27449 грн. штрафних (фінансових) санкцій та № від 29 лютого 2012 року, яким визначено податкове зобов?язання з податку на додану вартість в розмірі 76040 грн. основного платежу та 17211 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судом апеляційної інстанції норм матеріального права, на які посилається відповідач у касаційній скарзі, та вважає, що судом повно встановлено обставини, що мають значення для вирішення справи, та надано їм вірну правову оцінку.

Для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Відповідно до приписів підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то, відповідно до пп.7.4.4 п.7.4 ст.7 цього Закону, сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

Згідно з пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Тобто необхідною умовою для формування валових витрат та віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток та податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Судом апеляційної інстанції в зазначеному аспекті оцінено документи, надані платником податків на підтвердження свого права на валові витрати та податковий кредит. Зокрема, досліджено умови договорів оренди транспортних засобів, акти приймання-передачі в оренду автомобіля від 01.10.2010 та приймання-передачі з оренди від 30.09.2011, акти надання послуг до договору оренди №7 від 01.10.2010 та податкові накладні, подорожні листи на автомобіль DAF згідно яких зазначений автомобіль перебував у розпорядженні ПП «Павлоградська зернова компанія», та зроблено висновок, що фактичне виконання договорів підтверджено достатніми доказами - первинними документами.

При цьому колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що виключно відсутність товарно-транспортних накладних не може бути підставою для позбавлення платника права на формування валових витрат, оскільки товарно-транспортні накладні є основними документами на перевезення вантажів, тобто є обов'язковими для перевізників, однак, доказів укладення позивачем договорів перевезення відповідачем не надано, у той час як позивачем підтверджено, що орендований автомобіль здійснював внутрішні перевезення для забезпечення господарської діяльності позивача, без надання послуг перевезень за замовленнями третіх осіб. Щодо висновків відповідача про завищення позивачем валових витрат на 308198,46 грн. за операціями списання дизельного пального в 4 кварталі 2010 року та податкового кредиту з вартості його придбання в суму 61640,00 грн. за жовтень та листопад 2010 року, з тих підстав, що трактори, якими воно використане, не працювали на той час у позивача, то судом апеляційної інстанції встановлено, що вони спростовуються наявними в матеріалах справи доказами виконання позивачем робіт з внесення аміаку у ґрунт за договором № 141 від 18.10.2010, договором №143 від 20.10.2010, №396 від 26.11.2010, № 390 від 16.11.2010, №387 від 05.11.2010, № 380 від 08.11.2010, №381 від 08.11.2010, № 147 від 02.11.2010 та складеними до перелічених договорів актами надання послуг. Наявність у користуванні позивача тракторів підтверджено копіями свідоцтв про реєстрацію машин, копіями карток обліку основних засобів, копією договору оренди №129/2 від 01.09.2010 з актами приймання-передачі майна.

Таким чином, орендоване майно використовувалось позивачем для здійснення ним власної господарської діяльності, оплата за користування цим майном здійснена в повному обсязі, що відповідачем не заперечується.

Слід погодитись і з висновками суду апеляційної інстанції про помилковість доводів відповідача про порушення позивачем вимог пп.7.9.6. п.7.9. ст.7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», у зв?язку з чим висновки акта перевірки про завищення позивачем валових витрат у 4 кварталі 2010 року в сумі 94966, 60 грн. внаслідок віднесення до складу валових витрат витрат за послуги оренди автомобіля DAF та трактора Case MX 310 не знаходять свого підтвердження.

Щодо висновків відповідача що в 1 кварталі 2011 року позивачем завищено валові витрати в сумі 275314,95 грн. у зв'язку з тим, що при здійсненні господарської діяльності були віднесені до складу валових витрат транспортно-заготівельні витрати, які в подальшому не включені до ціни реалізованого товару покупцям згідно бухгалтерської довідки Дт 70 Кт 79, тобто не використані у господарській діяльності, то судом апеляційної інстанції встановлено, що транспортно-заготівельні витрати в сумі 275314,95 грн. у березні 2011 року позивачем включені до собівартості товару, який в подальшому проданий покупцям, тобто використаний у господарській діяльності позивача.

Відповідач не довів відсутність транспортно-заготівельних витрат на цю суму чи відсутність первинних документів на підтвердження їх здійснення, а також відсутність їх зв'язку з придбанням товарів, які в подальшому використані позивачем у господарській діяльності.

З огляду на встановлене, враховуючи, що недобросовісність платника має бути встановлена безумовними та однозначними доказами, однак такі докази на порушення вимог частин першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України податковим органом не надано, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про не підтвердження висновків податкового органу про завищення позивачем валових витрат та податкового кредиту за вищезазначеними операціями.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, а фактично спрямовані на переоцінку установлених судом обставин, що перебуває поза межами перегляду справи в касаційній інстанції.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що суд апеляційної інстанції, виконавши всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права та постановив обґрунтоване рішення, підстав для його скасування, з мотивів викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 220-1, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2012 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі може бути подана з підстав, в порядку та у строки встановлені ст.ст.236-239№ КАС України безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий Л.В.Ланченко

Судді Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун