Справа № 804/20009/14
Суддя: Дадим Ю.М.
Дата ухвалення: 2015-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

20 жовтня 2015 рокусправа № 804/20009/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дадим Ю.М.

суддів: Уханенка С.А. Богданенка І.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Західно-Донбаської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інкор" до Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Дніпропетроського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2015 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Інкор" до Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення- задоволено повністю: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення рішення № НОМЕР_1 від 21.11.2014 року про збільшення суми грошового зобовязання ТОВ Інкор з Податку на додану вартість із вироблених в України товарів (робіт, послуг) за основним платежем на суму 3042,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 1521,00 грн.

Не погодившись з постановою суду, Західно-Донбаська обєднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах оскарження та доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, за результатами документальної позапланової невиїздної перевірки ТОВ Інкор на підставі Акта перевірки №261-22.01-20237224 від 05.11.2014 року прийняте Західно-Донбаською ОДПІ ГУ Міндоходів в Дніпропетровській області прийняте податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 про збільшення суми грошового зобовязання ТОВ Інкор з Податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) за основним платежем на суму 3042,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 1521,00 грн.

В акті перевірки податковим органом зафіксовано допущене позивачем порушення: порушення п.198.1. п.198.2,п. 198.3, ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI.

Правомірність та обґрунтованість податкового повідомлення-рішення, прийнятого на підставі акту перевірки, є предметом спору, переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги позивача у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем як субєктом владних повноважень не доведено порушення ТОВ «Інкор» податкового законодавства України, як то зазначено в акті перевірки №261-22.01-20237224 від 05.11.2014 року, звідси, нарахування податкових зобов'язань, застосування відповідачем штрафних (фінансових) санкцій до позивача є необґрунтованим.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України (далі - ПК України) для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16 липня 1999 року №996-XIV (далі - Закон України №996-XIV) передбачено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Враховуючи викладене, для підтвердження даних податкового обліку необхідно брати до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Відповідно до ст. 1 Закону України №996-XIV господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

У відповідності до п.п. 198.1, 198.2 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, наведеними нормами матеріального права визначено підстави для формування платником податків податкового кредиту з податку на додану вартість і до таких підстав віднесено: наявність господарської операції, сплата податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг), факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними, використання придбаних товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що згідно Статуту діяльність підприємства спрямована на отримання прибутку від оптової торгівлі запірною арматурою та іншими ТМЦ. Всі вищевказані види діяльності не передбачають створення великої промислово-товарної бази. Для ведення вищевказаної діяльності ТОВ Інкор має орендовані складські приміщення загальною площею 100 кв.м. та орендовані офісні приміщення загальною площею 28 кв.м. Копії договорів оренди були надані для перевірки. Підприємство здійснює поставку запірної арматури та інших запчастин для підприємств по цінам, які задовольняють їх фінансові можливості.

Зазначену запірну арматуру ТОВ Інкор закупило у постачальника ТОВ Протектід, з яким був укладений відповідний договір поставки №9 від 01.07.2014р. Згідно цього договору була виконана поставка запірної арматури на загальну суму 18251,40 грн. Фінансово-господарська операція була оформлена відповідними документами, а саме: Рахунок-фактура №СФ-66 від 03.07.2014р.,Видаткова накладна №РН-66 від 03.07.2014р., Податкова накладна №66. від 03.07.2014р.

Платіжними дорученнями та виписками по рахунку, відкритому ТОВ Інкор в КБ Приватбанк підтверджується факт оплати товару за безготівковим розрахунком ТОВ Інкор на розрахунковий рахунок постачальника ТОВ Протектід».

Згідно договору поставки №267 від 01.05.2014р. була виконана поставка запірної арматури для ТОВ Фабріка дверей Будмайстер на загальну суму 1171,20 грн. Фінансово-господарська операція була оформлена видатковою накладною №РН-92 від 24.07.2014р., Податкова накладна №17 від 24.07.2014р.

Згідно договору поставки №1/0305414 від 02.01.2014р. була виконана поставка запірної арматури для КП Павлоградводоканал на суму 3048,00 та 492,00 грн. Фінансово- господарська операція була оформлена відповідними документами, а саме: Видаткова накладна №РН-86,87 від 16 та 18.07.2014р., Податкова накладна №11,12 від 16 та 18.07.2014р.

Згідно договору поставки №-9/01-13 від 09.01.2013р. була виконана поставка запірної арматури для ТОВ Промхіммонтаж на загальну суму 254,40та 3510,36 грн. Фінансово-господарська операція була оформлена відповідними документами, а саме: видаткова накладна №РН-88.89 від 18 та 22.07.2014р.. Податкова накладна №14,13 від 18.07.2014р.

Згідно договору №238 від 16.07.2013р. була виконана поставка запірної арматури для КЗ Павлоградський протитуберкульозний диспансер(КП ППД ДОР) на загальну суму 9138,00 та 240,00 грн. Фінансово-господарська операція була оформлена відповідними документами, а саме: Видаткова накладна №РН-90 від 23.07.2014р., Податкова накладна №10,15 від 16 та 23.07.2014р.

Отже, операції щодо придбання товарів у ТОВ Протектід мають завершений характер, як того і вимагає. На підтвердження дійсності укладення та реального виконання договорів зі своїми контрагентами, позивачем надано як під час перевірки податковому органу, так і до суду, копії первинних документів, а саме: договори, видаткові та податкові накладні, акт надання послуг, банківські виписки, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), товарно-транспортні накладні, акти прийому-передачі орендного майна.

Виходячи зі змісту досліджених судом первинних документів, колегія суддів приходить до висновку, що всі первинні документи, надані позивачем (як суду, так і перевіряючим в ході перевірки) відповідають вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та мають всі необхідні реквізити (печатки підприємств, підписи уповноважених осіб тощо) як наслідок - вони є такими, які підлягають обов'язковому врахуванню як в бухгалтерському, так і в податковому обліку.

Разом з тим, надаючи оцінку доказам позивача про отримання та фактичне використання у власній господарській діяльності отриманих товарів (послуг), колегія суддів зазначає, що надане документальне оформлення операцій між позивачем та його контрагентом свідчить про фактичне існування та реальність господарських правовідносин між такими особами.

З вищевикладеного вбачається, що позивач виконав вимоги чинного законодавства України і правомірно на підставі даних бухгалтерського обліку (первинних бухгалтерських документів) відобразив у даних податкового обліку операції із зазначеними вище контрагентами.

У відповідності до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, дослідивши вищевикладені обставини справи, колегія суддів вважає, що у діях платника податків (позивача) немає порушень тих норм законів, на які посилається відповідач і приходить до висновку, що твердження податкового органу про наявність таких порушень ґрунтуються на припущеннях та належним чином не доведені, доводи відповідача не ґрунтуються на законі та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Отже, проаналізувавши вищевикладені обставини справи та правовідносини, що їм відповідають та оцінивши докази надані сторонами по справі у їх сукупності, колегія суддів робить висновок про те, що податкове повідомлення - рішення № від 21 листопада 2014 року прийняте Західно-Донбаською ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області не відповідає п.п. 1,3 ч. 3 ст. 2 КАС України, оскільки винесене відповідачем на підставі, у межах повноважень, але не у спосіб, передбачений законодавством та без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, отже тому є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги позивача є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції викладене достатньо повно, обґрунтовано та мотивовано з посиланням на конкретні пункти законів України, які регулюють спірні правовідносини, що свідчить про відсутність підстав для його скасування.

З огляду на встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи та обрану правову позицію, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст. 206, ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Західно-Донбаської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її постановлення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: Ю.М. Дадим

Суддя: С.А. Уханенко

Суддя: І.Ю. Богданенко