Справа № 755/26076/13-а
Суддя: Гончарук В. П.
Дата ухвалення: 2014-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2014 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Гончарука В.П.

при секретарі Погорілій К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського районного центру зайнятості про скасування рішення та зобов'язання призначити виплату допомоги по безрабіттю,-

ВСТАНОВИВ:

31 липня 2009 року позивач звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва з адміністративним позовом, в якому просить скасувати рішення суб'єкта владних повноважень про призначення допомоги по безробіттю; зобов'язати призначити виплату допомоги по безробіттю суб'єкта владних повноважень з восьмого дня після реєстрації, тобто 08 квітня 2009року; провести перерахунок виплат допомоги по безрабіттю з 08.04.2009 року та провести виплату допомоги по безробіттю; стягнути з відповідача заподіяну в зв'язку з прийняттям незаконного рішення моральну шкоду в сумі 2000 грн. та стягнути судові витрати в сумі 1027 грн.

Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що 16 березня 2009 року вона звільнилася з Господарського багатогалузевого товариства з обмеженою відповідальністю «Кран». Підставою звільнення була угода сторін. 02.04.2009 року в зв'язку з звільненням позивачка звернулась до державного центру зайнятості Дніпровського району м. Києва з метою реєстрації статусу безробітної. 08.04.2009року позивачка на підставі рішення відповідача була визнана безробітною. 29 травня 2009 року позивачка звернулася до відповідача з заявою щодо невиплаченої допомоги безробіттю з восьмого дня після реєстрації реєстрації в державній службі зайнятості. 01 липня 2009р. від відповідача позивачка отримала письмову відповідь згідно якого їй було відмовлено в перерахунку періоду виплати допомоги по безробіттю на восьмий день після реєстрації статусу безробітної, та вказано, що перерахунку виплат допомоги по безробіттю не передбачено. Щодо стягнення моральної шкоди позивачка свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що винесення відповідачем незаконного рішення стало джерелом виникнення психотравматичних факторів якими були викликані втрата душевного спокою, погіршення настрою, безсоння, появи стресового стану, душевних страждань та переживань, які негативно вплинули на її нервову систему. Заподіяну моральну шкоду від незаконних дій відповідача позивачка оцінює у розмірі 2000 грн.

В судовому засіданні позивачі не з'явилися, надали суду заяви у яких позовні і позивачка та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити, надали пояснення викладені в позовній заяві.

Представник відповідача - Державного центру зайнятості Дніпровського району м. Києва в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин суд приходить до висновку про можливість слухання справи у відсутність представника відповідача.

Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, приходить до висновку, що, адміністративний позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової

або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст.46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

З наказу про звільнення № 3-к від 16.03.2009р. та відповідним записом про підстави звільнення у трудовій книжці вбачається, що ОСОБА_1 звільнилася з Господарського багатогалузевого товариства з обмеженою відповідальністю "КРАН", підставою звільнення була угода сторін, згідно п.1 ст.36 КЗпП України.

З матеріалів справи вбачається, що 02 квітня 2009р. в зв'язку з звільненням позивачка звернулася до Державного центру зайнятості Дніпровського району м. Києва з метою реєстрації статусу безробітною.

08 квітня 2009р. на підставі рішення відповідача позивачка була визнана безробітною, а тому просила суд призначити виплату їй допомоги по безробіттю з 08 квітня 2009р.

Відповідно до п.З Рішення Конституційного суду України від 28 квітня 2009р. № 9 рп/2009р., положення ЗУ " Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним судом України цього Рішення, тобто з 28 квітня 2009р.

Враховуючи вищевикладене, особам звільненим з останнього місця роботи за угодою сторін (ст.36 п.1 КЗпП України), яким статус безробітного надано починаючи з 28 квітня 2009р., допомога по безробіттю виплачується у порядку, передбаченому ЗУ "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття у редакції, що діяла до внесення в ньому змін ЗУ "Про внесення змін до деяких законів України щодо зменшення впливу світової фінансової кризи на сферу зайнятості населення від 25 грудня 2008 року № 799-1.

Згідно ЗУ "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" від 02.03.2000 року № 1553-111 допомога по безробіттю виплачується з 8 дня після реєстрації застрахованої особи у встановленому порядку в державній службі зайнятості.

Проаналізувавши вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання дій відповідача щодо відмови чи призначення виплати по безробіттю ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню. Виплати слід проводити з 28.04.2009р.

Що стосується стягнення моральної шкоди, то розмір відшкодування визначається судом, відповідно до вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого.

Позивач мотивує розмір моральної шкоди тим, що позивачка є одинокою матір'ю, сама виховує неповнолітнього сина в зв'язку з чим допомога по безробіттю для неї та її сина є дуже необхідною для забезпечення їх життя. Винесення відповідачем незаконного рішення стало джерелом виникнення психотравматичних факторів якими були викликані втрата душевного спокою, погіршення настрою, безсоння, появи стресового стану, душевних страждань та переживань, які негативно вплинули на її нервову систему. Заподіяну моральну шкоду від незаконних дій відповідача позивачка оцінює у розмірі 2000 грн. Проаналізувавши надані докази, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення вимоги щодо стягнення моральної шкоди та стягнення з відповідача на користь позивача 100 грн. моральної шкоди.

Щодо позовних вимог щодо стягнення правової допомоги, суд дійшов до висновку про відмову в позовних вимогах позивача про стягнення з відповідача витрат на оплату послуг на правову допомогу в розмірі 1000, 00 грн., оскільки згідно із ст. 90 КАС України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. У разі звільнення сторони від оплати надання їй правової допомоги витрати на правову допомогу

дійснюються за рахунок Державного бюджету України. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» від 26.12.2008 року встановлено, що розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2009 р. становить 605 гривень, з 01.04.2009 р. становить 625 грн.

Відповідно до ст. 162 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень і зобов'язати відповідача вчинити певні дії.

Згідно зі ст. 71 КАС України, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, суд вважає доведеним факт протиправного діяння (бездіяльності) відповідача - державного центру зайнятості Дніпровського району м. Києва, а також факт протиправного діяння (дій та бездіяльності) щодо відмови чи призначенні позивачу виплати допомоги по безробіттю.

Згідно п. 18 ч. 1 ст. 4 Декрету КМУ «Про державне мито» за № 7-93 від 21.01.1993 року позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 11, 17, 71, 158-163, 167, 186 Кодексу Адміністративного Судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Дніпровського районного центру зайнятості про скасування рішення та зобов'язання призначити виплату допомоги по безробіттю задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Дніпровського районного центру зайнятості щодо відмови в призначенні виплати допомоги по безробіттю ОСОБА_1 з 28 квітня 2009 року.

Зобов'язати Дніпровський районний центр зайнятості призначити виплату допомоги по безробіттю ОСОБА_1 з 28 квітня 2009 року.

Зобов'язати Дніпровський районний центр зайнятості провести виплату допомоги по безробіттю ОСОБА_1 з 28 квітня 2009 року

Стягнути з Дніпровського районного центру зайнятості на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 3 грн. 40 коп.

Стягнути з Дніпровського районного центру зайнятості на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 100 грн.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Постанову може бути оскаржено до Київського апеляційного адміністративного суду шляхом подання протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі заяви про апеляційне оскарження та протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження апеляційної скарги через Дніпровський районний суд м. Києва. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого законодавством України, якщо таку заяву не було подано.

С у д д я :