Справа № 2а-174/09
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2010-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2010 р. Справа № 39582/09

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Олендера І.Я.,

суддів Улицького В.З., Каралюса В.М.,

при секретарі судового засідання Корчинській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Нетішині Хмельницької області на постанову Нетішинського міського суду Хмельницької області від 10 червня 2009 року в справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Нетішині Хмельницької області про стягнення невиплаченої державної соціальної допомоги «Дітям війни», -

ВСТАНОВИЛА :

В лютому 2009 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Нетішині Хмельницької області про зобовязання стягнення щомісячної державної соціальної допомоги за 2006-2008 роки в сумі 3890, 60 грн., зазначивши, що відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»передбачено виплату такої у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком. Незважаючи на це, відповідач її не виплачує.

Постановою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 10 червня 2009 року позов задоволено частково. Стягнуто з управління Пенсійного фонду України в м. Нетішині Хмельницької області недоплачену щомісячну соціальну державну допомогу до пенсії, як дитині війни, на користь ОСОБА_1 в сумі 1893 грн. 90 коп. за період з 09 липня 2007 року по грудень 2008 року. В решті позовну відмовлено.

Зазначена постанова мотивована тим, що позивач є дитиною війни, а рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року визнано таким, що не відповідає Конституції України положення Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», яким обмежується дія ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», а відтак вимоги позивача щодо виплати підвищення до пенсії є підставними та обґрунтованими за період з 09 липня 2007 року по грудень 2008 року.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, управління Пенсійного фонду України в м. Нетішині Хмельницької області подало апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій просить скасувати оскаржувану постанову і прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі апелянт вказує на те, що судом першої інстанції не враховано, що незважаючи на рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року та від 22.05.2008 року, зміни до Законів України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»та «Про Державний бюджет України на 2008 рік»у видаткову частину не були внесені, тому кошти на виплату даних підвищень до пенсії в 2007 та 2008 роках були відсутні. Крім того вказує про те, що норма ч.3 ст.28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування»не застосовується для перерахунків або підвищень до пенсії, оскільки питання величини мінімальної пенсії за віком, що застосовується для обчислення підвищення пенсії особам, яким встановлено статус «дитина війни»не вирішено у законодавчому порядку. Крім цього, УПФ України наполягає на застосуванні наслідків пропущення річного строку звернення до суду передбаченого ст. 99, 100 КАС України.

Представник відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав, просить оскаржувану постанову скасувати та постановити нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити

Інші сторони в судове засідання не з»явились, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, а тому, колегія суддів, у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає за можливе розглядати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду скасуванню з наступних підстав.

Вирішуючи позовні вимоги щодо аналогічних спірних виплат за 2006 рік, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, безпідставно не врахував тієї обставини, що Законом України «Про державний бюджет на 2006 рік»було зупинено дію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», однак Законом України від 19.01.2006 року №3367-ІУ дію цієї статті було відновлено. але встановлено, що пільги дітям війни, передбачені абзацом сьомим статті 5, запроваджуються з 01 січня 2006 року, а статтею 6 у 2006 році поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом верховної ради України з питань бюджету. Тобто, такі підвищення повинні були здійснюватись у випадку вищезазначених умов. Оскільки такі умови не настали, в задоволенні позовних вимог щодо підвищення до пенсії за 2006 рік слід відмовити.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є дитиною війни, що підтверджується відповідним посвідченням, а відтак, він має право на отримання підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 положення Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», яким обмежується дія ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»визнано неконституційним та таким, що втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. При цьому згідно п.п. 5,6 резолютивної частини такого це рішення має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними та є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

В той же час, колегія суддів відзначає, що судом першої інстанції не зазначено, що підвищення до пенсії повинно виплачуватись відповідачем за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року включно. Щодо нарахування такого підвищення до пенсії за 2008 рік, судом першої інстанції невірно вказано період стягнення підвищення до пенсії, оскільки Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 відновлено редакцію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», а тому позовні вимоги є підставними за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року.

В той же час, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті постанови порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Посилання представника відповідача на пропущення позивачем строку звернення до адміністративного суду, який передбачений ч.2 ст.99 КАС України, колегія суддів вважає обґрунтованими з наступних підстав.

Згідно ст.99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не врахував тієї обставини, що позивач пропустив строк звернення до суду, оскільки звернувся з позовом лише 12.02.2009 року, а на застосуванні наслідків пропущення річного строку звернення до суду наполягав відповідач.

Відтак, у задоволенні позовних вимог щодо виплати підвищення до пенсії за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року слід відмовити у зв»язку з пропуском строку звернення до суду позивачем.

При цьому, колегія суддів приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, а саме в частині виплати підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, оскільки, дія статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»в редакції, яка передбачає виплату дітям війни підвищення у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком була відновлена з 22.05.2008 року, дія якої не зупинена, відтак позивач має право на таку виплату.

Крім того, колегія суддів вважає, що стягнувши з відповідача підвищення до пенсії, суд першої інстанції не вірно застосував норми процесуального права в частині способу відновлення порушеного права позивача.

Так, повноваження суду при вирішенні адміністративної справи регламентовані ст. 162 КАС України. У відповідності до ч.2 цієї статті у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, серед іншого, про зобовязання відповідача вчинити певні дії.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що невиплата позивачу підвищення до пенсії у встановленому законом розмірі заподіяна протиправною бездіяльністю відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх положення, що визнані неконституційними втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним судом України рішення про їх неконституційність.

Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити про те, що відсутність бюджетного фінансування на виплату, передбачених Законом України «Про соціальний захист дітей війни», підвищення до пенсії не може бути причиною невиконання відповідним субєктом владних повноважень покладених на нього зобовязань, оскільки реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини у справі Кечко проти України).

Оскільки правові положення, які передбачають виплату щомісячного підвищення до пенсії дітям війни є чинними, а позивач належать до вказаної групи осіб і має право на її отримання, органи державної влади не можуть свідомо зменшувати розмір такої допомоги.

Стосовно посилань апелянта на те, що законодавством України не визначено поняття «мінімальна пенсія за віком»як розрахункової величини для підвищення пенсії згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», то колегія вважає за необхідне вказати про наступне.

За чинним законодавством України розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Однак, згідно ч.3 ст. 28 цього Закону мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом, однак, оскільки законодавством інший мінімальний розмір пенсії за віком не визначений, то слід застосовувати цей розмір, зокрема і при нарахуванні та виплаті підвищення до пенсії згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що вірним способом відновлення порушеного права позивача є покладення обовязку на відповідача провести належне нарахування та виплату підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»з урахуванням виплачених позивачу сум у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року з врахуванням ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»та виплачених сум, що, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи та наявним у ній доказам.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст. 195, ст. 196, п.3 ст. 198, ст. 202, ч.2 ст. 205, ст. 207, ст. 254 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Нетішині Хмельницької області задовольнити частково.

Постанову Нетішинського міського суду Хмельницької області від 10 червня 2009 року по справі № 2-а-174/09 скасувати та прийняти нову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати бездіяльність управління Пенсійного фонду України в м. Нетішині Хмельницької області щодо невиплати на користь ОСОБА_1 підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, передбаченої ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року протиправною.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Нетішині Хмельницької області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, передбаченої ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року включно з врахуванням ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»та виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та згідно із вимогами Закону України № 1691 VІ від 18.02.2010 року може бути оскаржена до Верховного Суду України у порядку цивільного судочинства протягом двох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до касаційної інстанції.

Головуючий : Судді : ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
Повний текст постанови виготовлено 14.05.2010 р.