Справа № 2-а-215/11/2414
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2015-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-а-215/11/2414

Головуючий у 1-й інстанції: Богдан С.І.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

21 жовтня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Загороднюка А.Г.

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу прокурора м. Чернівці в інтересах ОСОБА_2 на постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 квітня 2011 року у справі за адміністративним позовом прокурора м. Чернівці в інтересах ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної в місті Чернівці ради про стягнення недоотриманої суми щомісячної державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

в січні 2011 року прокурор м. Чернівці в інтересах ОСОБА_2 звернувся до Шевченківського районного суду м.Чернівці з адміністративним позовом до управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної у місті Чернівці ради про стягнення недоотриманої суми щомісячної державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 12 квітня 2011 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

17 серпня 2011 року апеляційну скаргу позивачки задоволено частково: постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 квітня 2011 року скасовано, а адміністративний позов залишено без розгляду.

24 жовтня 2013 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково: ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 17 серпня 2011 року скасовано, а справу направлено до Вінницького апеляційного адміністративного суду для продовження розгляду.

При цьому, Вищий адміністративний суд України вказав на необхідність звернути увагу на те, що суд апеляційної інстанції не врахував, що прокурор в інтересах позивача з цим позовом первинно звернувся 22 червня 2010 року до Шевченківського районного суду м. Чернівці в порядку, передбаченому ст. 15 ЦПК України. Однак, рішенням Конституційного Суду України від 09 вересня 2010 року визнано неконституційними положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов'язаних із соціальними виплатами". У зв'язку з цим, на підставі того, що дана справа повинна розглядатись в порядку, встановленому КАС України, ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 жовтня 2010 року закрито провадження у справі за позовом прокурора міста в інтересах ОСОБА_3 про стягнення недоотриманої суми допомоги.

03 грудня 2013 року постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу прокурора міста в інтересах ОСОБА_3 задоволено частково.

09 червня 2015 року ухвалою Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу відповідача задоволено частково: постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2013 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. При цьому, Вищий адміністративний суд України вказав на необхідність врахувати при постановленні рішення, що до 1 січня 2008 року - дати набрання чинності Законом України від 28 грудня 2007 № 107-VI "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (далі - Закон № 107-VI) - правовідносини щодо виплати допомоги регулювалися Законом України «Про державну допомогу сімям з дітьми» № 2811-ХІІ, дія якого поширювалася на осіб, не застрахованих в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (стаття 13) та Законом «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» № 2240-III, який поширював свою дію на застрахованих у зазначеній системі осіб.

Розмір допомоги також визначався цими Законами. Зокрема, статтею 43 Закону № 2240-III було передбачено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону «Про Державний бюджет на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 107-VI були внесені відповідні зміни до Закону № 2811-ХІІ та Закону № 2240-III. Зокрема, змінами до статті 13 Закону № 2811-ХІІ його дію поширено на застрахованих осіб, а із Закону № 2240-III було виключено статті 40-44.

Конституційний Суд України рішенням від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнав неконституційними низку положень Закону № 107-VI, в тому числі й пункт 25 розділу II Закону № 107-VI щодо виключення статей 40-44 Закону № 2240-III.

Таким чином, з часу проголошення Рішення № 10-рп/2008 Конституційним Судом України відновили свою дію вищезазначені положення Закону № 2240-III.

Також Вищий адміністративний суд України вказав, що судом апеляційної інстанції не застосовані наслідки пропуску строку звернення до суду або не встановлені підстави для поновлення пропущеного строку.

Учасники повноважних представників в судове засідання не направили, хоча повідомлялися про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції скасувати, виходячи з наступного.

Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_2 є матірю малолітньої дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-МИ №060745, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції 05 листопада 2007 року.

Станом на 2007 рік ОСОБА_2 перебувала на обліку у фонді соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, є застрахованою особою, із заробітної плати якої утримувалися внески до фонду, а тому має право на допомогу у розмірі і порядку визначеним Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами зумовленим народженням та похованням» як платник внесків.

Управлінням праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в м. Чернівці ради ОСОБА_2 призначено допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

В січні 2010 року ОСОБА_2 стало відомо, що оскільки вона є застрахованою особою і з її заробітної плати утримувалися внески до фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, то вона має право на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на підставі ст.43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням ».

У зв'язку з цим, 08 лютого 2010 року ОСОБА_2 звернулася до відповідача з проханням роз'яснити їй, в яких розмірах повинна була виплачуватися допомога по догляду за дитиною за період її декретної відпустки та надати довідки для підтвердження її нарахування.

З отриманої відповіді від 15 лютого 2010 року їй стало відомо, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку виплачувалася відповідно до постанови КМУ від 11 січня 2007 року № 13 в розмірі 23 % від прожиткового мінімуму для працездатної особи, а в 2008-2009 роках і згідно постанови КМУ «Про затвердження порядку призначення і виплати державної допомоги сімям з дітьми» №1751 від 27 грудня 2001 року у розмірі 144 грн. 10 коп. Крім цього, відповідачем запропоновано ОСОБА_2 надати документи про доходи сімї для перерахування допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з врахуванням середньомісячного сукупного доходу сім'ї з 01 січня 2010 року як різниці між 100% прожиткового мінімуму встановленого для працездатних осіб та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців.

29 березня 2010 року ОСОБА_2 повторно звернулася до відповідача з проханням провести перерахунок з 2007 року отриманої нею допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі, що не є меншим ніж прожитковий мінімум, що встановлений для дітей відповідного віку та згідно з Законами України про державний бюджет на відповідний рік.

12 квітня 2010 року позивачка отримала відповідь, що має право отримувати допомогу з урахуванням сукупного доходу сімї, а перерахунок допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку буде проведено в разі, якщо середньомісячний дохід сім'ї в розрахунку на одну особу не перевищує 744 грн. прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповіді на питання про можливість нарахування допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням » не було надано.

Перевіркою, проведеною прокуратурою, встановлено, що відповідачем неправильно нараховується та виплачується допомога ОСОБА_2 по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з підстав того, що відповідно до ст. 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», який діяв на момент подання ОСОБА_2 документів для отримання і нарахування допомоги, допомога по догляду за дитиною надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду, але не менше прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Суд І інстанції, відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, виходив з того, що за 2007 рік позовні вимоги не підлягають задоволенню, так як позивачкою пропущено строк позовної давності. В задоволенні іншої частини позовних вимог суд І інстанції відмовив, оскільки відповідно до положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік" та розділу ІІ і розділу ІІІ Закону України "Про державний бюджет України на 2009 рік", стаття 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" була викладена в наступній редакції: "допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 гривень".

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року вищевказані положення не визнавались не конституційними, а тому відповідач виплачував допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з січня 2008 року по червень 2010 року у вірному розмірі.

Колегія суду не погоджується з такими висновком суду І інстанції з огляду на наступні обставини.

Відповідно до положень ст. 43 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням" допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 46 Конституції України громадянам гарантовано право на соціальний захист, що включає, зокрема, право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

До 1 січня 2008 року - дати набрання чинності Законом України від 28 грудня 2007 № 107-VI "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (далі - Закон № 107-VI) - правовідносини щодо виплати допомоги регулювалися Законом України «Про державну допомогу сімям з дітьми» № 2811-ХІІ, дія якого поширювалася на осіб, не застрахованих в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (стаття 13) та Законом «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» № 2240-III, який поширював свою дію на застрахованих у зазначеній системі осіб.

Розмір допомоги також визначався цими Законами. Зокрема, статтею 43 Закону № 2240-III було передбачено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону «Про Державний бюджет на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 107-VI були внесені відповідні зміни до Закону № 2811-ХІІ та Закону № 2240-III. Зокрема, змінами до статті 13 Закону № 2811-ХІІ його дію поширено на застрахованих осіб, а із Закону № 2240-III було виключено статті 40-44.

Конституційний Суд України рішенням від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнав неконституційними низку положень Закону № 107-VI, в тому числі й пункт 25 розділу II Закону № 107-VI щодо виключення статей 40-44 Закону № 2240-III.

Таким чином, з часу проголошення Рішення № 10-рп/2008 Конституційним Судом України відновили свою дію вищезазначені положення Закону № 2240-III.

Статтею 46 Закону України від 26 грудня 2008 № 835-VI "Про Державний бюджет України на 2009 рік" та статтею 45 Закону України від 27 квітня 2010 року № 2154-VI "Про Державний бюджет України на 2010 рік" (далі - Закон № 2154-VI) передбачено, що у 2009, 2010 роках допомога при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону № 2240-ІІІ призначається і здійснюється в розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України.

Порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми був затверджений постановою Кабінету Міністрів України 27 грудня 2001 року № 1751 саме на виконання Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми" № 2811-ХІІ (пункт 1). Новий акт уряду на виконання статті 46 Закону України №835-VI та статті 45 Закону № 2154-VI не приймався.

Отже, розміри і порядок виплати допомоги відповідно до Закону № 2240-III на виконання статті 46 Закону України №835-VI та статті 45 Закону № 2154-VI Кабінетом Міністрів України не визначалися.

Таким чином, ОСОБА_2 має право на отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на підставі ст.43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» з урахуванням прожиткового мінімуму для дітей віком до шести років, встановленого Законами України про державний бюджет на відповідний рік за період з 27 жовтня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 27 жовтня 2010 року.

У той же час, позовні вимоги за період з 01 січня 2008 року по 21травня 2010 року не підлягають задоволенню, оскільки у цей період відповідно до положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік" стаття 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" була викладена в наступній редакції: "допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 гривень". Таким чином, у період з 01 січня 2008 року по 21 травня 2008 року відповідач виплачував позивачці допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до діючого у цей період законодавства України.

Колегія суду вважає також помилковим висновок суду І інстанції щодо пропущення прокурором строку звернення до суду з огляду на наступні обставини.

Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 09 червня 2015 року вказав, що судом апеляційної інстанції не застосовані наслідки пропуску строку звернення до суду або не встановлені підстави для поновлення пропущеного строку.

З матеріалів справи встановлено, що прокурор та позивач просили суд І інстанції поновити строк звернення позивача до суду через правову невизначеність у питанні підсудності даної категорії справ. Так, прокурор в інтересах позивача з цим позовом первинно звернувся 22 червня 2010 року до Шевченківського районного суду м. Чернівці в порядку, передбаченому ст. 15 ЦПК України. Однак, рішенням Конституційного Суду України від 09 вересня 2010 року визнано неконституційними положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов'язаних із соціальними виплатами". У зв'язку з цим, на підставі того, що дана справа повинна розглядатись в порядку, встановленому КАС України, ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 жовтня 2010 року закрито провадження у справі за позовом прокурора міста в інтересах ОСОБА_2 про стягнення недоотриманої суми допомоги.

На виконання вказівок Вищого адміністративного суду України, ухвалами Вінницького апеляційного адміністративного суду від 09 вересня 2015 року та від 07 жовтня 2015 року зобов'язано прокурора м. Чернівці надати у судове засідання належним чином засвідчені копії ухвал Шевченківського районного суду м. Чернівці про відкриття та закриття провадження у цивільній справі за позовом прокурора в інтересах ОСОБА_2, а також пояснення поважності причин звернення з аналогічним позовом в порядку КАС України більше, ніж через два місяці після закриття провадження в порядку цивільного судочинства.

Позивачем надано копію позовної заяви прокурора м. Чернівці в інтересах ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної у м. Чернівці по справі №2-2801/10, копії ухвал від 12 липня 2010 року про відкриття провадження у справі та ухвали від 18 жовтня 2010 року про закриття провадження у справі.

Крім того, ОСОБА_2 надала до суду письмові пояснення від 21 жовтня 2015 року вх. № 3320/15 щодо пропущення строку звернення до суду, в яких зазначено, що ні позивачці, ні прокурору не направлялась ухвала про закриття провадження від 18 жовтня 2010 року по справі №2-2801/10, що підтверджується відсутністю будь-яких супровідних документів в описі документів по справі, матеріалами справи та довідковим листом до справи (копії вказаних документів надані позивачем).

Досліджені докази підтверджують обґрунтованість клопотань позивача та прокурора про поновлення строку звернення до адміністративного суду. Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що причини пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду слід визнати поважними.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, а також враховано не всі встановлені у справі обставини, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно зі ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу прокурора м. Чернівці в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 квітня 2011 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково.

Зобов'язати управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної в м.Чернівці ради виплатити на користь ОСОБА_2 недоотриману суму допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до ст.43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» за період з 27 жовтня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 27 жовтня 2010 року, з урахуванням проведених виплат.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Загороднюк А.Г.

Судді Драчук Т. О.

ОСОБА_5