Справа № 2а-3832/12/2670
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2012-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2012 року 13:24 год. № 2а-3832/12/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі

головуючого судді О.М.Чудак,

за участю секретаря судового засідання І.В.Старець,

позивача ОСОБА_1,

представника Головного управління юстиції у місті Києві ОСОБА_2,

у відсутність представників Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління юстиції у місті Києві, Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві, третя особа на стороні відповідачів без самостійних вимог - відділ державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві, про скасування наказу, поновлення на роботі,

встановив:

28 листопада 2008 року ОСОБА_1 (ОСОБА_1М.) звернувся в суд з позовом до Головного управління юстиції у місті Києві (ГУЮ у м. Києві) про

- скасування наказу від 28 липня 2008 року №1045/03;

- поновлення на посаді державного виконавця відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві (ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві);

- стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу;

- стягнення моральної шкоди у розмірі 5000 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 грудня 2008 року відкрито провадження в адміністративній справі та залучено третю особу на стороні відповідача без самостійних вимог ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 січня 2009 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача відділення Державного казначейства України у Голосіївському районі міста Києва (ВДК України у Голосіївському районі) й закінчено підготовче провадження. В судовому засіданні 23 січня 2009 року замінено відповідача ВДК України у Голосіївському районі на належного Головне управління Державного казначейства України у місті Києві (ГУДКУ у м. Києві).

В подальшому, судом прийнято уточнення позовних вимог ОСОБА_1 щодо суми моральної шкоди, а саме, 43560 грн й постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 січня 2009 року позов задоволено частково. Визнано нечинним й скасовано наказ від 28 липня 2008 року №1045/03 про звільнення державного виконавця ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві ОСОБА_1 з займаної посади з 28 липня 2008 року відповідно до пункту 7 статті 40 Кодексу законів про працю України, затвердженого Законом Української Радянської Соціалістичної Республіки від 10 грудня 1971 року №322-VІІІ (КЗпП України). Поновлено державного виконавця ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві ОСОБА_1 на посаді з 28 липня 2008 року. Стягнуто з ГУЮ у м. Києві на користь позивача 9605 грн 64 коп. заробітної плати за час вимушеного прогулу з 28 липня 2008 року по 28 січня 2009 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2009 року рішення суду першої інстанції скасовано, в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28 лютого 2012 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 січня 2009 року й постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2009 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Таким чином, 16 березня 2012 року до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла передана Вищим адміністративним судом України на новий розгляд справа за позовом ОСОБА_1 до ГУЮ у м. Києві, ГУДК України у м. Києві, третя особа на стороні відповідачів без самостійних вимог - ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві, про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 березня 2012 року справу прийнято до провадження і призначено судове засідання, а ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 травня 2012 року замінено відповідача ГУДК України у м. Києві на його правонаступника Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві (ГУДКС України у м. Києві).

В судове засідання 28 травня 2012 року представники ГУДКС України у м. Києві не зявилися, причини неявки не повідомили, хоча про час, дату й місце його проведення субєкт владних повноважень повідомлений завчасно й належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. За таких обставин, та керуючись статтею 128 Кодексу адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року №2747-ІV (КАС України) суд ухвалив за можливе провести засідання у відсутність ГУДКС України у м. Києві.

Так, в засіданні позивач ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, уточненнях до заяви та долучених до справи доказах. Усно зазначав, що ГУЮ у м. Києві в порушення частини третьої статті 40 КЗпП України рішення про звільнення з посади прийнято в період тимчасової непрацездатності. Факт перебування на амбулаторному та стаціонарному лікуванні підтверджується листками непрацездатності, виданими Ірпінською міською поліклінікою.

Крім того, причиною звільнення безпідставно зазначено «за появу на роботі в нетверезому стані та розпиття спиртних напоїв». Такий висновок не відповідає дійсним обставинам справи, не підтверджений належними доказами та спростовується документами про знаходження на лікарняному в зв'язку із хворобою. Більше того, відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення, чого відповідачем зроблено не було. При цьому, ГУЮ у м. Києві не вжито будь-яких заходів медичного дослідження на предмет алкогольного сп'яніння.

Зазначені обставини свідчать про незаконне звільнення через особисте неприязне ставлення керівництва.

Також, приймаючи незаконне рішення про звільнення ГУЮ у м. Києві не враховано: наявність статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (Категорія 4) згідно посвідчення Серія В-П №045875; утримання двох малолітніх дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (Свідоцтво про народження І-БК №026733) та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (Свідоцтво про народження Серія 1-ОК №064843); перебування дружини у відпустці по догляду за дитиною.

Таким чином, незаконне, безпідставне звільнення з роботи призвело до залишення без засобів існування, до моральних страждань, внаслідок чого порушились нормальні життєві, сімейні стосунки, що вимагає додаткових зусиль для організації життя. Згідно висновку спеціаліста Центру правової допомоги «Правозихст»№375 в галузі судово-психологічної експертизи від 21 жовтня 2008 року встановлено, що внаслідок видання наказу про звільнення спричинені психологічні (моральні) страждання і у такому випадку орієнтовний розмір компенсації моральної шкоди може становити 72 мінімальних заробітних плати, розмір яких приймається рівнем розміру мінімальної заробітної плати в Україні на момент винесення рішення судом.

Разом з тим, в подальших судових засідання ОСОБА_1 від заявлених вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та стягнення витрат на проведення експертизи відмовився, про що судом винесено ухвалу від 28 травня 2012 року про закриття провадження у справі.

Представник ГУЮ у м. Києві - головний спеціаліст відділу представництва інтересів держави в судах України Управління організаційної роботи ГУЮ у м. Києві ОСОБА_2 (довіреність від 05.01.2012 №15/2/2//12-12) про задоволення позовних вимог заперечив, зазначивши на необхідності винесення законного та справедливого рішення.

Суд заслухав пояснення позивача, думку представника відповідача, дослідив матеріали справи, надані на підтвердження й спростування заявлених вимог докази в їх сукупності та надав їм юридичну оцінку.

Так, суд встановив, що ОСОБА_1 01 серпня 2007 року призначений на посаду державного виконавця ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві згідно наказу відповідача від 27 липня 2007 року №1098/03. 02 листопада 2007 року йому присвоєно 15 ранг державного службовця як такому, що пройшов випробувальний термін.

28 липня 2008 року позивач звільнений з займаної посади відповідно до пункту 7 статті 40 КЗпІІ України згідно наказу ГУЮ у м. Києві від 28 липня 2008 року №1045/03.

Підстава для застосування пункту 7 статті 40 КЗпП при звільненні ОСОБА_1 виникла внаслідок подій, які трапилися 26 червня 2008 року. Так, на підставі наказу начальника Голосіївського РУЮ у м. Києві від 26 червня 2008 року №35/49 затверджено склад комісії з перевірки правил внутрішнього трудового розпорядку в Голосіївському РУЮ у м. Києві та його відділах.

Відповідно до акту про порушення правил внутрішнього трудового розпорядку від 26 червня 2008 року, складеного та підписаного начальником Голосіївського РУЮ у м. Києві ОСОБА_5, головним спеціалістом Голосіївського РУЮ у м. Києві ОСОБА_6, головним спеціалістом Голосіївського РУЮ у м. Києві ОСОБА_7 зафіксовано факт знаходження в нетверезому стані та розпиття алкогольних напоїв на робочому місці заступником начальника ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві ОСОБА_8, заступником начальника ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві ОСОБА_9 та державним виконавцем ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві ОСОБА_10 В акті також вказано, що своїми діями та зухвалою поведінкою вказані працівники зірвали прийом громадян з питань легалізації (реєстрації) громадських обєднань.

В той же день та тим же складом працівників у присутності громадянина ОСОБА_11, складено акт про відмову в наданні письмових пояснень щодо порушення правил внутрішнього трудового розпорядку та трудової дисципліни, у відповідності до якого зафіксовано факт відмови, у тому числі ОСОБА_1, надати письмові пояснення щодо порушення ним правил внутрішнього трудового розпорядку та трудової дисципліни.

З доповідної записки начальника Голосіївського РУЮ у м. Києві ОСОБА_5 вбачається, що 26 червня 2008 року о 17 годині в кабінеті №2 заступника начальника Голосіївського ВДВС ОСОБА_8 виявлено, що працівники відділу ДВС ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_1 знаходилися в нетверезому стані та розпивали спиртні напої. Начальника відділу ДВС на робочому місці не було.

Висновок про знаходження вказаних працівників у нетверезому стані ОСОБА_5 зробив з того, що на зауваження вони не реагували, вчиняли сварки з громадянами, які прийшли в цей день на прийом з питань легалізації обєднань громадян, зачинили частину приміщення, де розташовується відділ ДВС та де в цей же час проходив прийом громадян. Безпосередньо ОСОБА_1 заблокував вихід та вхід громадянам, закривши двері.

Крім цього, головний спеціаліст Голосіївського РУЮ у м. Києві ОСОБА_12, який став безпосереднім свідком обставин знаходження ОСОБА_1 у стані алкогольного спяніння та розпиття ОСОБА_1 й іншими працівниками спиртних напоїв на робочому місці у своїй доповідній записці описав детально усі події, які трапилися 26 червня 2008 року в приміщенні Голосіївського РУЮ у м. Києві.

Свідком вищевказаних подій став також громадянин ОСОБА_11, працівник установи «Укрсоцбанку», стороння особа, яка не є працівником жодного з структурних органів, підпорядкованих ГУЮ у м. Києві. ОСОБА_11 прийшов на прийом з питань легалізації громадських обєднань та, внаслідок дій саме ОСОБА_1, який заблокував двері, не зміг покинути приміщення, після чого звернувся до начальника Голосіївського РУЮ у м. Києві ОСОБА_5 зі скаргою з вимогою негайно прийняти міри щодо ОСОБА_1

Таким чином, начальником Голосіївського РУЮ у м. Києві вирішено направити увесь обсяг документів до ГУЮ у м. Києві для подальшого вирішення питання.

Як встановлено судом, ГУЮ у м. Києві 28 липня 2008 року видано наказ про звільнення ОСОБА_1 В цей день ОСОБА_1 зявився на роботу до ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві та в першій же половині дня був викликаний до приміщення ГУЮ у м. Києві (провулок Музейний, 2-д) на прийом до начальника управління ОСОБА_13 з питання його звільнення з посади.

ОСОБА_1 зявився на прийом до начальника. Після прийому ОСОБА_1 повернувся до відділу ДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві та о 16 годині 30 хвилин розписався власноручно у Книзі обліку виходу на дільницю, тобто, що вийшов по вул. Жилянській та Саксаганського у м. Києві для продовження виконання функцій та обовязків державного виконавця (дана обставина є спірною між сторонами).

У подальшому ОСОБА_1 надав лікарняний лист, у відповідності до якого він з 28 липня 2008 року по 01 серпня 2008 року знаходився на лікарняному та вважаючи, що відповідачем порушено в першу чергу вимоги частини третьої статті 40 КЗпП України щодо звільнення за ініціативою роботодавця в період перебування на лікарняному, 28 листопада 2008 року звернувся до суду.

Окружний адміністративний суд міста Києва, як вбачається із матеріалів справи, дійшов висновку про поважність причин пропуску строку звернення позивача до суду та визначаючись щодо заявлених вимог по суті, визнав обґрунтованим його посилання на порушення ГУЮ у м. Києві частини третьої статті 40 КЗпП України.

В свою чергу Київський апеляційний адміністративний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції зазначив, що ГУЮ у м. Києві мало довести в судовому засіданні законність застосуванні до ОСОБА_1 пункту 7 статті 40 КЗпП України як підстави для звільнення, а також факт присутності його на робочому місці 28 липня 2008 року. Тобто, суд першої інстанції позбавив відповідача можливості довести ці обставини, відхиливши письмове клопотання представника відповідача про виклик в судове засідання та допит в якості свідків ОСОБА_5, ОСОБА_12, ОСОБА_7, ОСОБА_11 й про сприяння в отриманні доказів на підставі частини другої статті 69 КАС України шляхом направлення письмового запиту до Ірпінської міської поліклініки з проханням повідомити обставини видачі лікарняного листа ОСОБА_1

Вищий адміністративний суд України скасовуючи прийняті у даній справі судові рішення вказав, що суд апеляційної інстанції зазначивши про порушення судом першої інстанції норм процесуального права самостійно їх не усунув та відповідно не перевірив й не надав юридичної оцінки цим порушенням. Тобто, суди попередніх інстанцій не надали належного аналізу всім обставинам справи, а навпаки, дали передчасну юридичну оцінку встановленим фактичним обставинам, а відтак ухвалені ними судові рішення не можна вважати законними і обґрунтованими.

Отже, приймаючи дану справу до свого провадження, Оружний адміністративний суд міста Києва виходить з того, що відповідно до частини пятої статті 227 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Тому, необхідним є зясування подій 26 червня 2008 року, перебування ОСОБА_1 28 липня 2008 року на роботі та обставини видачі йому лікарняного листа. З цією метою судом викликано та допитано в якості свідків ОСОБА_7, ОСОБА_12 Викликати ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виявилось неможливим, оскільки вони у ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві на час розгляду справи вже не працюють.

Відтак, з показів свідків та письмових доказів, долучених до матеріалів справи вбачається, що дійсно 26 червня 2008 року ОСОБА_12 проводився прийом з питань легалізації (реєстрації) об'єднань громадян. Прийом громадян проводиться в кабінеті, який знаходиться за метало пластиковими дверима, які встановлені з ініціативи керівництва ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві. О 16 годині на прийомі знаходилося двоє громадян, після того як зазначені громадяни залишили кабінет вони знову ж повернулися через декілька хвилин і повідомили, що не можуть відчинити двері та залишити приміщення виконавчої служби.

За таких обставин ОСОБА_12 припинив прийом громадян та намагався розібратись у виниклій проблемі. Як стверджував свідок, ним зясовано, що саме державний виконавець Тимощук О.М. зачинив двері ключем, внаслідок чого деякі люди не могли вийти з приміщення, а деякі зайти. ОСОБА_12 звернувся до позивача з проханням відчинити двері, коли той знаходився у своєму кабінеті. Разом з ним було, ще декілька осіб. На прохання ОСОБА_1 сказав нехай люди, які мають бажання вийти виходять через вікно.

У матеріалах справи міститься скарга провідного спеціаліста АКБ «Укрсоцбанк»ОСОБА_11, адресована начальнику ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві ОСОБА_5 в якій ним повідомлено, що він вражений поведінкою державного виконавця Тимощука О.М., який в грубій формі відмовлявся відчинити двері.

Як не заперечується учасниками процесу, начальника ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві ОСОБА_5 в цей час на робочому місці не було, він зявився пізніше, однак із ОСОБА_1 жодних співбесід не проводив. Як стверджував в судовому засіданні позивач жоден із членів комісії з ним також не спілкувався, огляду кабінету не проводилось, ініціатив щодо вжиття інших заходів від роботодавця також не надходило, хоча він перебував в кабінеті до закінчення робочого часу.

Таким чином, суд виходить з того, що в судовому засіданні свідок пояснив, що безпосередньо пляшок з алкогольними напоями він не бачив, але зовнішній вигляд позивача давав підстави дійти висновку, що він перебував в стані алкогольного сп'яніння. Як чином свідок встановив, що метало пластикові двері зачинив саме ОСОБА_1 також не зрозуміло. Після появи начальника відділу на роботі створено комісію, яка фактично додаткових заходів окрім пояснень ОСОБА_12 не вчиняла.

Таким чином, жодні докази, підтверджуючі закриття саме ОСОБА_1 метало пластикових дверей в матеріалах справи відсутні. Факту розпиття алкогольних напоїв, тобто наявність пляшок, іншого посуду, зі сторони відповідача не оглянуто, не зафіксовано, а відтак, суд вважає, що і не встановлено.

Разом з тим, згідно письмових пояснень позивача начальнику ГУЮ у м. Києві він дійсно 26 червня 2008 року разом з заступником начальника ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві ОСОБА_14 та заступником начальника ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві ОСОБА_9 приблизно з 15 години до 17 години 15 хвилин знаходився у своєму робочому кабінеті, де підраховував щомісячну оперативну інформацію, яку необхідно подавати до 28 числа кожного місяця ГУЮ у м. Києві. При цьому до закриття чи блокування дверей, які перекривають частину приміщення ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києва, він ніякого відношення не має, а вживати спиртні напоїв не міг у звязку з тим, що знаходився за кермом автомобіля.

Суд погоджується із наявністю достатніх доказів, підтверджуючих грубу розмову державного виконавця з громадянами, які прибули на прийом, однак враховує, що дана обставина підставою звільнення ОСОБА_1 з посади не слугувала.

Що ж стосується факту перебування позивача в стані алкогольного спяніння, то наявна лише доповідна ОСОБА_12 із відображеними обставинами та скарга представника АКБ «Укрсоцбанк»ОСОБА_11 Комісією, яка зафіксувала відповідний факт огляд ОСОБА_1 не проводився, додатково з ним ніхто не спілкувався та відповідно заходів медичного дослідження також не вживалось, що беззаперечно свідчити про факт алкогольного спяніння не може.

Наступне, що стосується обставин перебування ОСОБА_1 на роботі 28 липня 2008 року та видачі йому лікарняного листа, то ГУЮ у м. Києві зазначено, що обставини видачі лікарняного Ірпінською міською поліклінікою є сумнівними, оскільки 28 липня 2008 року ОСОБА_1 знаходився на робочому місці до 16 години 30 хвилин, після чого вийшов на дільницю та до кінця робочого дня продовжував виконувати свої обовязки як державний виконавець ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві. Лікар-терапевт Ірпінської міської поліклініки ОСОБА_15 відповідно до листа поліклініки від 18 серпня 2008 року №74 провадила прийом хворих 28 липня 2008 року з 12 до 17 години.

Навіть якщо припустити, що ОСОБА_1 після 16 години 30 хвилин направився до Ірпінської міської поліклініки, він не зміг би фізично за півгодини подолати відстань між Києвом та Ірпенем, встигнути на прийом до лікаря, отримати консультацію лікаря та належним чином оформлений лікарняний лист.

Крім того, ОСОБА_1 нікого не попередив про те, що він раптово захворів і має наміри покинути робоче місце для того, щоб звернутися до поліклініки.

ГУЮ у м. Києві робить висновок про те, що 28 липня 2008 року позивач активно шукав варіанти виходу для себе, оскільки знав, що це останній день його роботи, внаслідок чого набув лікарняний лист недобросовісно та незаконним шляхом.

В свою чергу ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснював, що 28 липня 2008 року прийшов на роботу і вже о 09 годині 30 хвилин був викликаний до начальника ГУЮ у м. Києві ОСОБА_13 На прийом зявився о 10 годині, а 10 годині 40 хвилин, у звязку з поганим самопочуттям вимушений був звернутися за медичною допомогою. Так, поїхав до Ірпінської міської поліклініки, де перебуває на обліку та записався на прийом. Після отримання лікарняного листа одразу зателефонував заступнику начальника ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві ОСОБА_8 та повідомив про перебування на лікарняному.

Суд, надаючи оцінку викладеним обставинам на наявним у матеріалах справи доказам, виходить з того, що не заперечується сторонами та обставина, що 28 липня 2008 року позивач зявився на роботу. Проте, зясувати точно час та встановити підпис ОСОБА_1 не вбачається можливим, оскільки до матеріалів справи надано лише ксерокопію витягу із Книги обліку виходів на роботу, з якої органолептично вбачається первинне вчинення запису, в подальшому його стерто та вчинено новий напис. На зобовязання суду надати оригінал Книги чи належним чином завірену копію, представником ГУЮ у м. Києві повідомлено про знищення Книг у звязку із закінченням терміну зберігання.

Такі ж обставини стосуються і Книги обліку виходу на дільницю, з ксерокопії якої неможливо встановити вчинення безпосередньо ОСОБА_1 відповідного запису, що ним і заперечується. При цьому, у випадку виходу на дільницю, державний виконавець має взяти із собою виконавче провадження, що також ОСОБА_1 не зроблено і водночас не заперечується ГУЮ у м. Києві.

Таким чином, суд виходить з того, що факт присутності позивача на роботі до 16 години 30 хвилин відповідачем не підтверджено.

Що ж стосується його звернення до Ірпінської міської поліклініки, то судом також вжиті заходи для повторного витребування у них інформації про час звернення ОСОБА_1, часи прийому та імені чергового лікаря, обставини видачі лікарняного листа серії АБЕ №006422, скарги позивача та рекомендації лікаря, в тому числі копії витягів з відповідних журналів. У відповідь судом отримано лист з повідомленням про те, що згідно записів в медичній документації (амбулаторна картка хворого і талон амбулаторного прийому) ОСОБА_1 28 липня 2008 року знаходився на амбулаторному прийомі в дільничного терапевта ОСОБА_15, яка вела прийом з 12 до 17 години цього дня. ОСОБА_1 обстежений в кабінеті функціональної діагностики та 29 липня 2008 року пройшов рентгенологічне обстеження. Лікарняний лист АБЕ №006422 виписаний з 28 липня 2008 року з приводу ГРЗ на підставі скарг хворого та об'єктивного огляду (головний біль, підвищена температура тіла до 37.9 °С, слабкість та жорстке дихання в легенях, при огляді). Рекомендовано: постільний режим та амбулаторне лікування. На підтвердження викладеного Ірпінською міською поліклінікою надані витяги з відповідних журналів.

Отже, суд вважає, що обставини звернення позивача до поліклініки 28 липня 2008 року та видачу йому цього ж дня лікарняного листа підтверджені належними доказами, а відтак, мали б бути враховані роботодавцем відповідно до частини третьої статті 40 КЗпП України.

Відповідно до статей 11, 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно із статтею 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Суд вважає, що на підставі вищевикладеного ОСОБА_1 доведено необґрунтованість оскаржуваного наказу, в той час, коли відповідачем належним чином наведені позивачем посилання не спростовано. Тобто суд встановивши, що оскаржуваний наказ не відповідає вимогам до рішень субєктів владних повноважень, встановленим частиною третьою статті 2 КАС України, зокрема, в частині обґрунтованості, урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, вважає, що наявна необхідність захисту прав позивача в судовому порядку.

В такому випадку належним способом відновлення порушених прав ОСОБА_1 є поновлення його на роботі у займаній посаді. При цьому, відповідно до пункту 3 частини першої статті 256 КАС України, негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної службі.

Якщо судове рішення ухвалене на користь позивача, який не є суб'єктом владних повноважень у випадку звільнення його від сплати судового збору та за відсутності витрат, пов'язаних із залученням свідків й проведенням судових експертиз, судові витрати на його користь відповідно до статті 94 КАС України стягненню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статями 8-12, 69-71, 94, 158-163, 186, 254, 256 КАС України,

постановив:

адміністративний позов задовольнити повністю.

Скасувати наказ Головного управління юстиції у місті Києві від 28 липня 2008 року №1045/03 в часині звільнення ОСОБА_1 з посади державного виконавця відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві з 28 липня 2008 року за появу на роботі в нетверезому стані, відповідно до пункту 7 статті 40 Кодексу законів про працю України.

Поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді державного виконавця відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві.

Допустити постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді державного виконавця відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві, - до негайного виконання.

Відповідно до частин першої, третьої статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Відповідно до частини другої статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя О.М.Чудак