Справа № 2а-4558/09
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2010-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2010 р. Справа № 93998/09

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді Носа С.П.

Суддів Шавеля Р.М. , Каралюса В.М.

при секретарі судового засідання Козира В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2009 року в справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинення дій, -

В С Т А Н О В И Л А:

01 вересня 2009 року, Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області зареєстровано позовні заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, а 17 вересня 2009 року позовні заяви ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі про визнання дій відповідача, які повязані з нарахуванням та виплатою основної (державної) та додаткової пенсій починаючи з 01 січня 2008 року у розмірах менших ніж встановлено ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»неправомірними, зобовязання відповідача здійснити перерахунок та виплату основної (державної) та додаткової пенсій з 01 січня 2008 року виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, з урахуванням ст. 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобовязання відповідача в подальшому здійснювати перерахунок та виплату основної (державної) та додаткової пенсій відповідно до збільшення розміру мінімальної пенсії за віком.

В обґрунтування вимог позовних заяв вказано, що позивачі мають статус учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, крім того визнані інвалідами ІІ-ої та ІІІ-ої груп внаслідок захворювання, повязаного з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС. Розмір нарахованої та виплаченої позивачам пенсії починаючи з 01 січня 2008 року є

Суддя у 1-ій інст. ОСОБА_10 Справа № 2а-4558/09/1915 Рядок статзвіту № 2.19.4 Суддя-доповідач ОСОБА_11 Справа № 93998/09/9104
значно меншим ніж передбачено ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що в свою чергу є порушенням їх конституційних прав та свобод.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2009 року позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі щодо нарахування та виплати державної та додаткової пенсії у меншому розмірі, ніж встановлено ч. 4 ст. 54 та ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»в редакції, що діяла до 01 січня 2008 року, за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року. Зобовязано Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8 пенсію по інвалідності за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року у відповідності до ст. 50, ч. 4 ст. 54, ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»в редакції, що діяла до 01 січня 2008 року, із розрахунку 8-ми мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за даний період в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, з врахуванням ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», а ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 пенсію по інвалідності за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року у відповідності до ст. 50, ч. 4 ст. 54, ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»в редакції, що діяла до 01 січня 2008 року, із розрахунку 6-ти мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за даний період в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком, з врахуванням ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Зазначену постанову мотивовано тим, що виходячи із засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами, проведення відповідачем розрахунку пенсії позивачів згідно положень постанов Кабінету Міністрів України є безпідставним та таким, що звужує обсяг передбачених законом прав позивачів.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, як відповідачем Управлінням Пенсійного фонду України в м. Тернополі, так і позивачами - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, подано апеляційні скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду, в яких висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою, відповідно, в задоволенні позовних вимог відмовити та позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі зазначено, що відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно цим Законом та не може застосовуватись при призначенні пенсії за Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Крім того, під час призначення пенсії громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, застосовуються положення постанови Кабінету Міністрів України № 530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян»від 28 травня 2008 року. Також судом першої інстанції не враховано, що позивачами пропущеного встановлений ч. 2 ст. 99 КАС України річний строк звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів.

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 обґрунтовано тим, що рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року визнано неконституційними зміни внесені до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а тому такі продовжують діяти й надалі.

Позивачі, у судовому засіданні, вимоги поданих ними апеляційних скарг підтримали та просять такі задовольнити, а вимоги апеляційної скарги відповідача заперечили та просять таку залишити без задоволення.

Представник відповідача, у судовому засіданні, вимоги поданої апеляційної скарги підтримав та просить таку задовольнити, а вимоги апеляційних скарг позивачів заперечив та просить такі залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС 1-ої категорії та інвалідом ІІ-ої групи захворювання, повязаного з виконанням службових обовязків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, про що свідчить копія посвідчення серії А № 03143 від 02 березня 1995 року та копія довідки до акту огляду МСЕК серія ТЕР № 111672 від 20 червня 2006 року.

Позивач ОСОБА_2 є учасником ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС 1-ої категорії та інвалідом II-ої групи захворювання, пов'язаного з виконанням службових обов'язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, про що свідчить копія посвідчення серії А № 074149 від 20.10.1998 року та копія довідки до акту огляду МСЕК серії МСЕ № 008564 від 11.04.2000 року.

Позивач ОСОБА_3 є учасником підземних випробувань ядерної зброї на Семипалатинському полігоні у період з 1971 року по 1972 рік, що стверджується копією довідки Центрального фізико-технічного інституту Міністерства оборони РФ № 30 від 27.03.1998 року. Крім того, як вбачається із довідки до акту огляду МСЕК серії МСЕ № 026584 від 29.06.1998 року, ОСОБА_3 довічно надано III-ю групу інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням обов'язків військової служби при випробовуванні ядерної зброї. 21.04.1999 року ОСОБА_3 надано статус учасника ліквідації наслідків аварії наслідків ЧАЕС 1-ої категорії, про що свідчить копія посвідчення серії А № 074183.

Позивач ОСОБА_4 є учасником ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС 1-ої категорії та інвалідом II-ої групи захворювання, пов'язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, про що свідчить копія посвідчення серії А № 415995 від 23.11.1995 року та копія довідки до акту огляду МСЕК серії ТЕР № 169921 від 11.06.2009 року.

Позивач ОСОБА_5 є учасником ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС 1-ої категорії та інвалідом II-ої групи захворювання, пов'язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, про що свідчить копія посвідчення серії А № 003165 від 22.09.2002 року та копія довідки до акту огляду МСЕК серії ТЕР № 108474 від 10.04.2006 року.

Позивач ОСОБА_6 є особою, евакуйованою 27.04.1986 року із м. Прип'ять Київської області, про що свідчить довідка № 33440 від 14.11.1991 року. Згідно посвідчення серії А № 031709 від 11.10.1994 року ОСОБА_6 є потерпілою від Чорнобильської катастрофи 1-ої категорії. Відповідно до довідки МСЕК № 072273 від 20.07.1992 року ОСОБА_6 довічно надано III-ю групу інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з впливом наслідків аварії на ЧАЕС.

Позивач ОСОБА_7 є учасником ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС 1-ої категорії, про що свідчить копія посвідчення серії А № 096271 від 14.04.2000 року, а також є інвалідом III-ої групи захворювання, пов'язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, про що свідчить копія довідки до акту огляду МСЕК серії ТЕР № 116742 від 29.09.2006 року.

Позивач ОСОБА_8 є учасником ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС 1-ої категорії, про що свідчить копія посвідчення серії А № 003193 від 05.10.1999 року, а також є інвалідом II-ої групи захворювання, пов'язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС на строк до 01.07.2010 року, про що свідчить копія довідки до акту огляду МСЕК серії ТЕР № 094305 від 02.06.2005 року.

Позивач ОСОБА_9 є учасником ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС 1-ої категорії, про що свідчить копія посвідчення серії А № 410182 від 31.08.2004 року, а також є інвалідом III-ої групи захворювання, пов'язаного з виконанням обов'язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС на строк до 08.08.2012 року, про що свідчить копія довідки до акту огляду МСЕК серії ТЕР № 001330 від 08.08.2007 року.

Згідно з ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти дише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоровя, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Нормами ст. 49 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»передбачено пенсії особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», пенсії, що призначаються інвалідам ІІІ групи, які отримали інвалідність внаслідок Чорнобильської катастрофи, не можуть бути нижчими за 6 мінімальних пенсій за віком, а інвалідам ІІ групи 8 мінімальних пенсій за віком.

Згідно ст. 50 даного Закону, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, інвалідам ІІІ групи, віднесеним до першої категорії, виплачується у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком, а інвалідам ІІ групи, віднесеним до першої категорії 75 % мінімальної пенсії за віком.

Порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання повязаного з Чорнобильською катастрофою, визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пп. пп. 12, 15 п. 28 розділу 2 Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»внесено зміни до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме: розмір пенсії особам віднесеним до І категорії, які є інвалідами ІІІ групи внаслідок ліквідації Чорнобильської катастрофи встановлено в розмірі 15 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а розмір пенсії особам віднесеним до І категорії, які є інвалідами ІІ групи внаслідок ліквідації Чорнобильської катастрофи встановлено в розмірі 20 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (ст. 50); розмір пенсії для осіб, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими для учасників ліквідації аварії на ЧАЕС у 1986 році по третій групі інвалідності 180% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а для осіб, учасників ліквідації аварії на ЧАЕС у 1986 році по другій групі інвалідності 200 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (ст. 54). Однак, рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року у справі № 1-28/2008, визнано неконституційними зазначені положення Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», тому з 22 травня 2008 року позивачі мають право на отримання пенсії в розмірах, визначених ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до вимог ч. ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, в період з 01 січня 2008 року по 22 травня 2008 року позивачі не мали права на перерахунок пенсії і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, у звязку з дією положень п. 28 розділу ІІ «Внесення змін до деяких законодавчих актів України»Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», що вірно враховано судом першої інстанції.

Водночас ст. 99 КАС України встановлено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що позивачами невказано поважних причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, а тому, судом першої інстанції безпідставно визнано, що позивачами такий строк пропущено з поважних причин, а з огляду на те, що відповідач наполягає на застосуванні наслідків пропущення строку звернення до адміністративного суду, передбачених ст. 100 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8 підлягають частковому задоволенню починаючи з 01 вересня 2008 року, а ОСОБА_7 та ОСОБА_9 з 17 вересня 2008 року.

Також, відповідно до ст. 10 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 з 17 серпня 2005 року отримує пенсію за віком, обчислену згідно норм Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Крім того, пенсію за віком, з 12 травня 2009 року, отримує ОСОБА_6.

Вказані факти свідчать про безпідставність позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_6 в частині здійснення перерахунку основної (державної) пенсії відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»з моменту призначення останнім пенсії за віком.

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини 4 ст. 9 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, вірним є висновок суду першої інстанції, що при визначенні розміру пенсій позивачам, слід застосовувати не постанову Кабінету Міністрів України «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету», оскільки остання істотно звужує обсяг встановлених законом прав позивачів, а ч. 1 ст. 50 та ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України, однак надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивачів, встановлених цим же Законом. Тобто, Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень цього Закону, чи інших законів, якими встановлено розміри мінімальної пенсії за віком.

Із змісту статей 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»випливає, що під час визначення розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

Безпідставними є доводи апелянта про те, що оскільки відповідно до ч. 3 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом і не може застосовуватись для визначення, зокрема, розміру пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки наявність такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачами конституційної гарантії та права на отримання пенсії і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено статтями 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до частини третьої статті 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка набрала чинності 31 жовтня 2006 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій, та розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є імперативною, свідчить, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, і цей перерахунок здійснюється з дня встановлення цього мінімуму.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»мінімальний розмір пенсій за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Оскільки позивачам слід визначати пенсію, виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то в разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачам повинен проводитись виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

Поряд з цим, правильним є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову в частині зобовязання відповідача в подальшому виплачувати державну та додаткову пенсії згідно з ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки предметом судового захисту можуть бути тільки порушені, невизнані чи оспорювані права, а на момент розгляду справи факт порушення прав позивачів відсутній.

Крім того, слід зазначити, що, відповідно до положень указу Президента України «Про Положення про Пенсійний фонд України»№ 121/2001 від 01 березня 2001 року та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про Пенсійний фонд України»№ 1261 від 24 жовтня 2007 року, призначення та перерахунок розміру пенсії належить до компетенції органів Пенсійного фонду України, тому суд не має повноважень самостійно визначати розмір пенсії, яку належить нарахувати та виплатити позивачу, а може лише зобовязати відповідача нарахувати та виплатити пенсію відповідно до вимог законодавства, що вірно враховано судом першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 8 КАС України адміністративний суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини»суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права. У своєму рішенні в справі «Кечко проти України»від 08 листопада 2005 року, Європейський Суд з прав людини звертає увагу на те, що у межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з бюджету. Держава може вводити, припиняти або закінчувати виплату цих надбавок. Проте, якщо правове положення, що діє, передбачає виплату певних надбавок, і дотримані всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в цих виплатах, поки відповідне положення є таким, що діє (п. 23). Одночасно Європейський Суд з прав людини не прийняв аргумент уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність засобів як на причину невиконання своїх зобовязань (п. 26).

Узагальнюючи викладене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на неповно, необєктивно і всебічно не зясованих обставинах, прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг її частково спростовують.

Керуючись ст. ст. 158-163, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. 207, ст. 254 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі задовольнити частково.

Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2009 року в справі № 2а-4558/09 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі у перерахунку пенсії ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 починаючи з 01 вересня 2008 року, а ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 починаючи з 17 вересня 2008 року, відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, визначеного ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі провести перерахунок пенсії ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 починаючи з 01 вересня 2008 року, а ОСОБА_8 починаючи з 17 вересня 2008 року, відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», обчисленої з розміру основної (державної) пенсії не менше 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії 75 % від мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, що визначається згідно із ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі виплатити ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, у звязку із проведенням вищевказаного перерахунку пенсії, недоотримані суми пенсії починаючи з 01 вересня 2008 року, а ОСОБА_8 у звязку із проведенням вищевказаного перерахунку пенсії, недоотримані суми пенсії починаючи з 17 вересня 2008 року, з урахуванням проведених виплат.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі провести перерахунок пенсії ОСОБА_7 та ОСОБА_9 починаючи з 17 вересня 2008 року, відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», обчисленої з розміру основної (державної) пенсії не менше 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії 50 % від мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, що визначається згідно із ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі виплатити ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у звязку із проведенням вищевказаного перерахунку пенсії, недоотримані суми пенсії починаючи з 17 вересня 2008 року, з урахуванням проведених виплат.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі провести перерахунок пенсії ОСОБА_3 починаючи з 01 вересня 2008 року, відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», обчисленої з розміру додаткової пенсії 50 % від мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, що визначається згідно із ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі виплатити ОСОБА_3 у звязку із проведенням вищевказаного перерахунку пенсії, недоотримані суми пенсії починаючи з 01 вересня 2008 року, з урахуванням проведених виплат.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі провести перерахунок пенсії ОСОБА_6 ОСОБА_12 за період з 01 вересня 2008 року по 12 травня 2009 року, відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», обчисленої з розміру основної (державної) пенсії не менше 6 мінімальних пенсій за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, що визначається згідно із ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі провести перерахунок пенсії ОСОБА_6 починаючи з 01 вересня 2008 року, відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», обчисленої з розміру додаткової пенсії 50 % від мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, що визначається згідно із ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі виплатити ОСОБА_6 у звязку із проведенням вищевказаного перерахунку пенсії, недоотримані суми основної (державної) пенсії починаючи за період з 01 вересня 2008 року по 15 травня 2009 року та додаткової пенсії починаючи з 01 вересня 2008 року, з урахуванням проведених виплат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена в порядку цивільного судочинства, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду України, протягом двох місяців з дня набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя Нос С.П.

Судді Шавель Р.М. , Каралюс В.М.

Постанову складено в повному обсязі 22 червня 2010 року