Справа № 2а-8045/08/1370
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2010-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2010 р. Справа № 39622/09

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду

в складі:

головуючого-судді Олендера І.Я.,

суддів Каралюса В.М., Носа С.П.,

при секретарі Корчинській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15 травня 2009 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у м. Бориславі Львівської області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача начальник Державної податкової інспекції у м. Бориславі Львівської області ОСОБА_3, про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку, стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2008 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Бориславі Львівської області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача начальник Державної податкової інспекції у м. Бориславі Львівської області ОСОБА_3, про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку, стягнення моральної шкоди.

15 травня 2009 року Львівським окружним адміністративним судом було прийнято постанову в даній адміністративній справі, згідно якої в задоволені позову було відмовлено.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що приймаючи оскаржуваний наказ про звільнення позивача з державної служби в органах державної податкової інспекції на підставі п. 7 ч. 1 ст. 40 КЗпП України відповідач діяв у відповідності до вимог законодавства, що регулює проходження державної служби, із субсидіарним застосуванням норм трудового законодавства, з дотриманням критеріїв визначених ч.3 ст. 2 КАС України.

Вказану постанову суду в апеляційному порядку оскаржив представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, в якій покликається на те, що суд вважав встановленими обставини, які не було доведено та порушив норми процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, з огляду на це просить скасувати постанову суду першої інстанції та задовольнити позов в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, покликається на те, що протокол медичного огляду, на який покликався суд було виготовлено некваліфікованим лікарем, з порушенням норм чинного законодавства та внутрішніх документів лікувального закладу; суд першої інстанції незаконного не врахував результатів аналізу крові, яким спростовувався факт перебування позивача в стані алкогольного спяніння. Відтак, у відповідача не було правових підстав для звільнення позивача з публічної служби на підставі п. 7 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримала доводи апеляційної скарги та просить її задовольнити.

Представник відповідача ДПІ в м. Бориславі Львівської області та третя особа на стороні відповідача начальник ДПІ в м. Бориславі Львівської області, в судовому засіданні заперечили проти доводів апеляційної скарги та просять таку відхилити.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представників сторін, третьої особи, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 3 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

З наведеного випливає, що будь-яка державна служба є публічною службою. Базовим (загальним) законом, що регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, є Закон України «Про державну службу». Згідно з вимогами ст. 9 цього Закону, правовий статус окремих категорій державних службовців регулюється Конституцією та спеціальними законами України.

Законодавець урегулював питання, повязані з прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням з публічної служби (припиненням) спеціальними законами.

Перевіряючи обґрунтованість застосування судом першої інстанцій при вирішенні спору норм трудового законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновків, що наявність спеціальних законів не виключає можливості застосування до правовідносин, повязаних із проходженням громадянами публічної служби та її припиненням, окремих норм трудового законодавства у випадках, передбачених спеціальними законами.

Згідно з ч. 1 ст. 30 Закону України «Про державну службу»державна служба припиняється, передусім, із загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю (далі КЗпП України), а також з підстав, визначених даною статтею.

Звертаючись до суду з позовом про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку, стягнення моральної шкоди, позивач посилався на те, що відповідачем при його звільненні взято до уваги Протокол медичного огляду №133 від 17.10.2008 року, який був проведений з порушенням встановленого порядку. Позивач посилається на те, що перебував 17.10.2008 року на роботі у тверезому стані, погодився добровільно на проходження обстеження, обстеження проводилось не спеціально підготовленим лікарем у кабінеті наркологічного диспансеру, а лікарем швидкої допомоги, невідомо на якому пристрої, через, що він був змушений відмовитись від здачі крові. Після обстеження поїхав у м. Стебник, де проживає, та звернувся в лабораторію міської лікарні, і у 18.45 год. здав кров на еталон, згідно аналізу крові алкоголю в крові не виявлено.

Судом першої інстанції з огляду на матеріали справи було правильно встановлено, що позивач ОСОБА_1 проходив публічну службу в податкових органах України, а саме на посаді старшого державного податкового ревізора-інспектора сектору контрольно-перевірочної роботи відділу оподаткування фізичних осіб Державної податкової інспекції у м. Бориславі Львівської області.

Наказом ДПІ у місті ОСОБА_4 № 47-0 від 24.10.2008 року було звільнено ОСОБА_1 із займаної посади з 24.10.2008 року за п. 7 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України (а.с.5-6).

Підставою для звільнення позивача, як зазначено в наказі про його звільнення, і як встановлено судом першої інстанції було те, що позивач 17.10.2008 року перебував на робочому місці в стані алкогольного спяніння (нетверезому стані), що доводиться наступними доказами: актом про перебування у стані алкогольного спяніння на робочому місці від 17.10.2008 року, скеруванням на медичну експертизу від 17.10.2008 року, протоколом №133 від 17.10.2008 року про перебування у стані спяніння, поданням адміністрації від 20.10.2008 року, відповіддю профспілкового комітету ДПІ від 20.10.2008 року, поясненнями ОСОБА_1 від 22 жовтня 2008 року (а.с.38-43).

Судом першої інстанції правильно встановлено, що на підставі службової записки начальника відділу оподаткування фізичних осіб ОСОБА_5, яка була безпосереднім начальником позивача, була створена комісія для перевірки інформації про те, що ОСОБА_1 знаходиться на робочому місці в нетверезому стані 17.10.2008 року приблизно о 16.00 год. (а.с.49).

Комісія склала акт про те, що ОСОБА_1 о 16.00 год. 17.10.2008 р. перебуває на робочому місці в кабінеті №1,2 ДПІ в стані алкогольного спяніння по таких ознаках як сильний запах алкоголю, некоординовані рухи, незвязна мова, некоректно поводить себе відносно начальника відділу та запропонувала позивачу пройти медичну експертизу, на що позивач погодився (а.с.38).

Скерування позивача на проведення експертизи відповідало вимогам п.1.1.1 Інструкції про порядок направлення громадян для огляду на стан сп'яніння в заклади охорони здоров'я та проведення огляду з використанням технічних засобів, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України та Міністерства юстиції України 24 лютого 1995 року № 114/38/15-36-18, що правильно встановлено судом першої інстанції.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, і це не заперечив представник позивача, при проходженні медичного огляду позивач відмовився від здачі крові.

З наявних матеріалів справи, пояснень сторін та показань свідків судом першої інстанції було правильно встановлено, що огляд позивача проводився черговим лікарем швидкої медичної допомоги Бориславської міської лікарні ОСОБА_4, який пройшов відповідне навчання, та відповідно до наказу Бориславської ЦМЛ від 22.09.2008 року, мав повноваження до проведення такого медичного огляду (а.с. 88-91,118).

При цьому судом першої інстанції правильно враховано, що згідно Наказу Головного управління охорони здоровя Львівської обласної державної адміністрації №836 від 07.12.2007 року Бориславській центральній міській лікарні надано право проведення медичних оглядів для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану спяніння (а.с. 76).

Суд першої інстанції також правильно взяв до уваги показання свідків ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, якими спростовувались покликання позивача на не застосуванні приладу «алко-сенсор»моделі НС-2007.

Протоколом медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану спяніння № 133 від 17.10.2008 року встановлено факт перебування позивача в стані алкогольного спяніння станом на час огляду 16 год. 50 хв. (а.с.40).

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що застосування приладу, за допомогою якого було проведено медичний огляд позивача, не суперечить вимогам Інструкції про порядок направлення громадян для огляду на стан сп'яніння в заклади охорони здоров'я та проведення огляду з використанням технічних засобів, і такий міг бути застосований медичним закладом при обстежені позивача, що підтверджується зокрема і відповіддю головного лікаря Львівського обласного державного клінічного наркологічного диспансеру (а.с. 194-197).

3.1 Інструкції про порядок направлення громадян для огляду на стан сп'яніння в заклади охорони здоров'я та проведення огляду з використанням технічних засобів зазначає, що огляд у закладах охорони здоров'я для встановлення стану сп'яніння особи проводиться будь-якої пори доби в спеціалізованих кабінетах наркологічних диспансерів лікарями-психіатрами-наркологами або у визначених органами охорони здоров'я лікувально-профілактичних установах чи пересувних спеціалізованих медичних лабораторіях лікарями-психіатрами, психіатрами-наркологами, невропатологами, спеціально підготовленими лікарями інших спеціальностей, фельдшерами фельдшерсько-акушерських пунктів, значно віддалених від лікувальних закладів, які пройшли спеціальну підготовку з використанням методик та приладів, дозволених Міністерством охорони здоров'я України, за списком, затвердженим головним лікарем центральної міської (районної) лікарні. Перелік закладів охорони здоров'я, яким надається право проведення огляду на стан сп'яніння особи, затверджується регіональним органом охорони здоров'я за погодженням із відповідним органом внутрішніх справ. Проведення огляду на стан сп'яніння в інших закладах забороняється.

З огляду на зазначене, не заслуговує на увагу покликання позивача на те, що суд безпідставно відкинув результати аналізу крові, який було проведено Стебницькою міською лікарнею, оскільки така не включена в реєстр медичних закладів в яких можливе проведення медичних оглядів для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану спяніння (а.с. 76-77, 196-197).

Крім того, вказані покликання позивача спростовуються і листом № 15 від 23.01.2009 року головного лікаря Стебницької міської лікарні (а.с. 50)

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку появи на роботі в нетверезому стану, у стані наркотичного або токсичного спяніння.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, правильними висновки суду першої інстанції, що нетверезий стан позивача підтверджений, як медичним висновком так і іншими доказами, яким суд першої інстанції дав правильну оцінку.

При цьому, правильно враховано, що звільнення з підстав, передбачених п. 7 ч.1 ст. 40 КЗпП України, застосовується до працівника незалежно від того, чи притягався він раніше до дисциплінарної відповідальності та чи вживались до нього заходи громадського стягнення. Власник або уповноважений ним орган вправі звільнити працівника за цією підставою і при одноразовому порушенні трудової дисципліни, дотримуючись при цьому порядку і строків накладення дисциплінарних стягнень.

З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо доведеності факту перебування позивача ОСОБА_1 на роботі в стані алкогольного спяніння (нетверезому стані) 17.10.2008 року.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що відповідачем при звільненні позивача з публічної служби було дотримано вимог законодавства, що регулює проходження державної служби, із субсидіарним застосуванням норм трудового законодавства, з дотриманням критеріїв визначених ч.3 ст. 2 КАС України.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, обєктивно і всебічно зясованих обставинах та доводи апеляційної скарги її не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст.ст. 206, 254 КАС України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15 травня 2009 року по справі № 2-а-8045/08/1370 без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення.

На ухвалу апеляційного суду може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після вступу в законну силу, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя : І.Я.Олендер

Судді: В.М.Каралюс

ОСОБА_9

Повний текст ухвали складено 30.04.2010 року.