Справа № 819/1888/13-а
Суддя: Данилевич Н.А.
Дата ухвалення: 2013-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/1888/13-a

09 серпня 2013 року

Тернопільський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Данилевич Н.А.

при секретарі судового засідання Сень Є.В.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі справу за позовом комунального підприємства «Тернопільводоканал» до Державної фінансової інспекції в Тернопільській області про визнання протиправною та скасування вимоги , суд -

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємства «Тернопільводоканал» (далі-позивач, Підприємство) звернулась до суду з адміністративним позовом до Державної фінансової інспекції в Тернопільській області про визнання протиправною та скасування вимоги.

Позовні вимоги мотивовані тим, що за наслідками проведення ревізії фінансово-господарської діяльності позивача відповідачем складено акт ревізії за № 07-20/30 від 20.02.2013 р., внаслідок якого позивачу направлено вимоги № 19-07-13-14/1669 від 12.03.2013 р. Позивач вважає, що дана вимога є частково протиправна та просить скасувати окремі її пункти, як незаконні, зокрема:

- п.2 вимог стягнути в установленому законом (судовому порядку) кошти в сумі 18,4 тис.грн. з контрагентів, або з осіб, винних у наданні благодійної (спонсорської) допомоги;

- п.5 вимог відшкодувати незаконно нараховані і виплачені премії працівникам в сумі 15,0 тис.грн., в тому числі шляхом пред»явлення позовів до винних осіб; провести перерахунок та відповідні взаємозвірки щодо сум внесків до державних цільових фондів та повернути зайво сплачені кошти в сумі 5,7 тис.грн.(зарахувати в рахунок майбутніх платежів);

- п.6 вимог здійснити корегування кореспонденції рахунків щодо неправомірного зарахування платежів до Пенсійного фонду в розмірі зайво нарахованих внесків на суму 62,8 тис.грн.;

- 7 вимог -провести претензійно-позовну роботу та повернути підприємству втрати на суму 14,3 тис.грн.;

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд позов задоволити, пояснивши, що оскаржені вимоги є протиправними та підлягають до скасування.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, проти його задоволення заперечив, пояснивши, що обов»язкова Вимога була винесена на підставі Акту ревізії, є законною та не підлягає до задоволення.

Заслухавши учасників процесу, розглянувши матеріали справи, повно і всебічно зясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд вважає, що позов підставний і підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Працівниками Державної фінансової інспекції в Тернопільській області проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності комунального підприємства «Тернопільводоканал» за період з 01.07.2010 року по 30.09.2012 року та окремих питань за період з 01.01.2009 року по 30.06.2010 року, за результатами якої було складено акт №07-20/30 від 20.02.2013 року ( надалі Акт ревізії) (а.с.11-43).

В ході проведення ревізії встановлено ряд порушень, які описано у вищезазначеному акті №07-20/30 від 20.02.2013 року.

З метою повного усунення виявлених порушень, попередження їх виникнення в подальшому, на підставі п.7 ст.10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26.01.1993 року, відповідачу направлено обовязкові вимоги №19-07-13-14/1669 від 12.03.2013 року «Про усунення порушень фінансової дисципліни» (надалі Вимоги) (а.с.5-7), в пунктах 2,5,6,7 яких зазначено:

- п.2 вимог стягнути в установленому законом (судовому порядку кошти в сумі 18,4 тис.грн. з контрагентів, або з осіб, винних у наданні благодійної (спонсорської) допомоги;

- п.5 вимог відшкодувати незаконно нараховані і виплачені премії працівникам в сумі 15,0 тис.грн., в тому числі шляхом пред»явлення позовів до винних осіб; провести перерахунок та відповідні взаємозвірки щодо сум внесків до державних цільових фондів та повернути зайво сплачені кошти в сумі 5,7 тис.грн.(зарахувати в рахунок майбутніх платежів);

- п.6 вимог здійснити корегування кореспонденції рахунків щодо неправомірного зарахування платежів до Пенсійного фонду в розмірі зайво нарахованих внесків на суму 62,8 тис.грн.;

- 7 вимог -провести претензійно-позовну роботу та повернути підприємству втрати на суму 14,3 тис.грн.

Досліджуючи підставність та законність п.2 Вимог, яким зобов»язано позивача стягнути в установленому законом (судовому порядку) кошти в сумі 18,4 тис.грн. з контрагентів, або з осіб, винних у наданні благодійної (спонсорської) допомоги. Суд вважає за необхідне зазначити наступне.

В Акті ревізії зазначено, що: «матеріалами ревізії встановлено, що в 2010 році до складу операційних витрат Підприємства віднесено надані юридичним та фізичним особам безповоротну благодійну (спонсорську) допомогу на загальну суму 4417,00 грн.

Вищезазначені видатки по наданню безповоротної благодійної (спонсорської) допомоги у фінансових планах Підприємства передбачені, проте фінансові плани на 2010 рік не затвердженя Тернопільською міською радою.

Крім цього, до складу операційних витрат Підприємством віднесено представницькі витрати на загальну суму 12344,48 грн., що є порушенням п.13 Постанови Кабінету міністрів від 29.11.2006 року №1673 «Про стан фінансово-бюджетної дисципліни, заходи щодо посилення боротьби з корупцією та контролю за використанням державного майна і фінансових ресурсів»».

Щодо незаконності понесених представницьких витрат у сумі 12344,48 грн. суд погоджується із висновками відповідача, оскільки згідно Постанови КМУ від 29.11.2006 року №1673 зазначені витрати проводяться в розмірі не більш, як 0,5 % обсягу чистого прибутку. Яв встановлено матеріалами ревізії Підприємство протягом 2010-2011 років та 9 місяців 2012 року працювало зі збитками. Крім того, як пояснив у судовому засіданні представник відповідача і не заперечив представник позивача дані кошти відшкодовані повністю.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги в частині скасування п.2.Вимог, в сумі 12344,48 грн. щодо представницьких витрат є безпідставними та до задоволення не підлягають.

Що стосується обґрунтованості та законності позовних вимог, про визнання протиправними та скасування п.2 Вимог, щодо надання безповоротної благодійної (спонсорської) допомоги в 2010 році в сумі 4417,00 грн. у 2011 році - 1700 грн., суд зазначає наступне.

Матеріалами справи встановлено, що видатки по наданню безповоротної благодійної (спонсорської) допомоги в 2010 році у фінансових планах Підприємста передбачені, проте фінансові плани на 2010 рік не затверджені Тернопільською міською радою, як власником майна. Як пояснив в судовому засіданні представник позивача, ними вчасно подавався на затвердження до Тернопільської міської ради фінансовий план на 2010 рік, однак з незалежних від них причин він затверджений не був.

Суд вважає, що Підприємство не повинно нести відповідальність за неналежне виконання обов»язків Тернопільською міською радою, до повноважень якої, згідно ст.27 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.12.2000 року входить розгляд проектів планів підприємств і організацій, які належать до комунальної власності громади, внесення до них зауважень і пропозицій, здійснення контролю за їх виконанням.

Тому, суд приходить до переконання, що відповідач безпідставно прийшов до висновку про необхідність повернення ( стягнення) з контрагентів, або з осіб, винних у наданні безповоротної благодійної (спонсорської) допомоги в 2010 році в сумі 4417,00 грн., а тому вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Матеріалами ревізії також встановлено, що у 2011 році до складу операційних витрат Підприємства віднесено надану юридичним і фізичним особам безповоротної благодійної (спонсорської) допомогу в сумі 6700,00 грн., хоча згідно затвердженого фінансового плану на 2011 рік на вищезазначені витрати передбачено 5000 грн.

Отже, суд погоджується з висновком перевіряючи осіб ДФІ про безпідставність надання безповоротної благодійної (спонсорської) допомоги в 2011 році в сумі 1700,00 грн., а тому підстав для скасування п.2 Вимог в цій частині не вбачає.

Досліджуючи п.5 Вимог, згідно яких позивача зобов»язано відшкодувати незаконно нараховані і виплачені премії працівникам в сумі 15,0 тис.грн., в тому числі шляхом пред»явлення позовів до винних осіб; провести перерахунок та відповідні взаємозвірки щодо сум внесків до державних цільових фондів та повернути зайво сплачені кошти в сумі 5,7 тис.грн.(зарахувати в рахунок майбутніх платежів) суд зазначає наступне.

Порядок виплати премій та їх розміри для працівників КП «Тернопільводоканал» врегульовано Положенням про преміювання працівників КП «Тернопільводоканал» за основні результати роботи, зокрема Додатком №14.

Пунктом 15 Колективного договору КП «Тернопільводоканал» прийнятого 30.04.2010 року передбачено, що за спільним рішенням адміністрації та профспілкового комітету враховуючи важкий економічний стан підприємства, преміювання працівників за основні результати роботи ( звітний період місяць) здійснювати згідно Положення про преміювання ( за Поданням начальників відділів та служб) в розмірі, що не перевищує 50% максимально встановлених розмірів премій, визначених додатком 14.

На спільному засіданні профспілкового комітету і адміністрації КП «Тернопільводоканал», що відбулося 18 травня 2010 року вирішено починаючи з 01.05.2010 року проводити нарахування та виплату премій працівникам за основні результати роботи, в окремих випадках, враховуючи обґрунтування начальників відділів (служб), для окремих категорій працівників, відповідно до положень діючого колективного договору без врахування обмежень (58).

На розширеному засіданні профспілкового комітету і адміністрації КП «Тернопільводоканал», що відбулося 23 червня 2011 року вирішено починаючи з 01.07.2011 року обмежити ( мінімізувати) нарахування та виплату премій працівникам за основні результати роботи зокрема, преміювання проводити по окремих категоріях працівників в порядку, передбаченому діючим Колективним договором (57).

Доказів, щодо наявності інших спільних рішень адміністрації та профспілкового комітету КП «Тернопільводоканал» з питань преміювання працівників у обревізований період, сторонами не представлено, а судом не здобуто.

Отже, суд приходить до висновку, що в період з 01.05.2010 року по 01.07.2011 року премії працівникам за основні результати роботи без врахування обмежень, передбачених діючим колективним договором слід було проводити в окремих випадках, враховуючи обґрунтування начальників відділів (служб), для окремих категорій працівників. Таким чином, на думку суду у вищевказаний період премії працівникам слід було нараховувати та виплачувати з врахуванням п.15 Колективного договору.

З представлених суду доказів, вбачається, що у вищезазначений період премії працівникам виплачувалися у відповідності до розмірів , визначених Положенням про преміювання працівників КП «Тернопільводоканал» без врахування п.15 Колективного договору.

Таким чином, на думку суду, дійсно у період з 01.05.2010 року по 01.07.2011 року працівникам підприємства зайво нараховано та виплачено премії на загальну суму 15023,05, та як наслідок, зайво проведено нарахувань на заробітну плату та перерахувань до державних цільових фондів на суму 5689,23 грн. Отже, підстав для визнання протиправною та скасування п.5 обов»язкових Вимог немає.

Досліджуючи підставність та законність п.6 Вимог, яким зобов»язано позивача здійснити корегування кореспонденції рахунків щодо неправомірного зарахування платежів до Пенсійного фонду в розмірі зайво нарахованих внесків на суму 62,8 тис.грн. суд зазначає наступне.

В Акті ревізії ( а.с.26) зазначено, що : « п.2 Переліку видів оплати праці та інших виплат, на які не нараховується збір на обов»язкове державне пенсійне страхування, та які не враховуються при обчисленні середньомісячної заробітної плати для призначення пенсій», затвердженого Постановою КМ України від 18.05.1998 року №697 передбачено, що збір на обов»язкове державне пенсійне страхування на компенсацію за невикористану відпустку не нараховується. Виходячи з вищенаведеного, в порушенні п.2 вищезазначеного Переліку у 2009 році Підприємством зайво сплачено 30369,30 грн. внесків до Пенсійного фонду України а в 2010 році -32444,80 грн., всього 62814,10 грн., чим завдано йому матеріальної шкоди (збитків) на вказану суму.»

Суд не погоджується з позицією відповідача, виходячи з наступного.

З 01.01.2004 року набрав чинності ОСОБА_3 України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», яким визначено основні принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов»язкового державного пенсійного страхування.

Відповідно до п.15 Прикінцевих положень ЗУ «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Отже, застосування Постанови КМ України від 18.05.1998 року №697 у зв»язку з набранням чинності ЗУ «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» застосовуватися не може.

Відповідно до ст.19 ОСОБА_3 України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» страхові внески до солідарної системи нараховуються для роботодавця на суми фактичних витрат на оплату праці ( грошового забезпечення) працівників, що включають витрати на виплату основної та додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, в тому числі в натуральній формі, які визначаються згідно з нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України «Про оплату праці».

Статтею 83 КЗпП України та Законом України «Про відпустки» передбачено виплату грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки у разі звільнення працівника та за його бажанням при заміні частини щорічної відпустки грошовою компенсацією.

ОСОБА_3 має вищу юридичну силу, тому до даних правовідносин слід застосовувати норми Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», а не Постанову КМ України від 18.05.1998 року №697.

На підставі вищенаведеного, суд вважає, що п.6 Вимог є протиправним та підлягає скасуванню.

Досліджуючи п.7 Вимог, згідно яких позивача зобов»язано провести претензійно-позовну роботу та повернути підприємству втрати на суму 14,3 тис.грн. суд зазначає наступне.

В акті ревізії зазначено, що всього за 2010-2012 рр. Підприємством було списано 19536,14 грн. простроченої дебіторської заборгованості, по якій закінчився термін позовної давності. Аналізом службових записок встановлено, що із загальної суми простроченої заборгованості лише 5226,14 грн. списано через неможливість її стягнення через відсутність майна боржників, решта сума заборгованості, а саме 14310,00 грн. списано без вжиття будь-яких заходів претензійно- позовної роботи.

Як пояснив у судовому засіданні представник позивача, що ними постійно проводиться претензійно позовна робота з боржниками, однак більшість божників, щодо яких заявлена Вимога, це безнадійні боржники, як правило житлово-комунальні підприємства, або суми заборгованості надто малі ( менше 100 грн.), і звертатися до Господарського суду та сплачувати судовий збір, немає необхідності, бо повернути ці затрати буде неможливо.

Суд, дослідивши матеріали справи, зокрема, звіт за господарськими операціями, взявши до уваги пояснення представника позивача, приходить до переконання, що п.7 Вимоги в частині повернення коштів, слід скасувати, оскільки результатом проведення претензійно-позовної роботи не завжди може бути повернення коштів підприємству.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п.7. ст. 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26.01.1993 року №2939-ХІІ (далі - ОСОБА_3 №2939-ХІІ) органу державного фінансового контролю надається право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних суддів поширюється на правовідносини, що виникають у зв»язку з здійсненням суб»єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв»язку з публічним формуванням суб»єкта владних повноважень шляхом виборів чи референдуму.

Відповідно до ст.104 КАС України до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Згідно ст.69 КАС доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. При цьому належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відтак, беручи до уваги усе вищевикладене, оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення.

Керуючись ст. ст. 2, 69, 70, 71, 128, 137, 160-163, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати п.2 Вимог Державної фінансової інспекції в Тернопільській області № 19-07-13-14/1669 від 12.03.2013 р. в частині стягнення коштів в сумі 4417 грн. наданої благодійгної спонсорської допомоги у 2010 році.

Визнати протиправним та скасувати - п.6 Вимог Державної фінансової інспекції в Тернопільській області № 19-07-13-14/1669 від 12.03.2013 р.

Визнати протиправним та скасувати - п.7 Вимог Державної фінансової інспекції в Тернопільській області № 19-07-13-14/1669 від 12.03.2013 р. в частині повернення підприємству втрат на суму 14,3 тис грн.

В решті позову відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд в порядку і строки, передбачені статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строків апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після апеляційного розгляду справи.

Повний і мотивований текст постанови виготовлений 08.08.2013 року.

Суддя Данилевич Н.А.

копія вірна

Суддя Данилевич Н.А.