Справа № 2а-290/10/1370
Суддя: Яворський І.О.
Дата ухвалення: 2010-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2010 р. Справа № 10976/10/9104 № 8677/10/9104

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Яворського І.О.,

суддів Обрізка І.М., Сапіги В.П.,

при секретарі судового засідання Куземському В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 12 січня 2010 року про відмову у відкритті провадження та на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2010 року про відмову в розясненні судового рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до заступника прокурора Львівської області Лубчука Дмитра Івановича, прокурора Управління прокуратури представництва, захисту інтересів громадян і держави в судах ОСОБА_2 про визнання дій чи бездіяльності неправомірними, -

В С Т А Н О В И Л А :

12 січня 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, з якого вбачається, що працівниками Львівської філії Ощадбанку була вилучена стара книжка вкладника коштів, у якій значилась сума коштів у розмірі 31 471 грн., а взамін видали іншу - нову книжку з меншою сумою 6315 грн., без будь-яких пояснень. Позивач зазначає, що керівники Ощадного банку допускають неправомірні дії по невиконанню Постанови КМУ №1 від 09.01.2008 року в частині існування реєстру вкладників в установах Ощадбанку та ознайомлення з ст.2 Закону України №537/96-ВР від 21.11.1996 року «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України».

Вважаючи дії керівництва Ощадного банку неправомірними, ОСОБА_1 звертався до прокуратури Львівської області. Зокрема, на особистому прийомі 13 березня 2009 року заявник скаржився на порушення його прав та інтересів, як споживача послуг Львівської філії ВАТ Ощадний банк України керівниками Ощадного банку. Суть обставин полягала ще в тому, що після смерті матері позивача, на її банківських рахунках залишилися грошові кошти у Відділенні № 6318/019 Галицького району Львівської Філії Ощадного банку України. Порушуючи права позивача, як споживача, керівники Ощадбанку приховували достовірну інформацію стосовно схоронності вкладів на рахунках Ощадбанку. Сам позивач не знав ні про Указ Президента України №698/94 від 24.11.2004 року «Про копменсацію громадянам України втрат від знецінення грошових заощаджень в установах Ощадного банку України», ні про Закон України № 537/96-ВР від 23.11.2006 року «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян». Позивач зазначає, що саме по причині приховання достовірної інформації керівництвом Ощадбанку, він опинився в якості обманутого і пограбованого.

По згаданих вище питаннях позивач і звертався спочатку до прокуратури області, а потім до суду. Письмові відповіді посадових осіб Прокуратури Львівської області ОСОБА_1 не задовольнили і тому він звернувся до Львівського окружного адміністративного суду, який ухвалою від 12 січня 20010 року відмовив у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до заступника прокурора Львівської області по судових справах ОСОБА_3, прокурора Управління прокуратури представництва, захисту інтересів громадян і держави в судах ОСОБА_2 про визнання дій чи бездіяльності неправомірними.

Суддя першої інстанції вказав, що публічно-правовий спір у даній справі необхідно розглядати в порядку кримінального судочинства.

Згадана ухвала оскаржена в апеляційному порядку позивачем. Апелянт зазначає, що не він ставив питання порушення кримінальної справи, і відповідно, застосування норм кримінально-процесуального законодавства, є недоречним.

Крім того, 22 січня 2010 року ОСОБА_1 звернувся письмово до суду із заявою про розяснення ухвали судді від 12 січня 2010 року.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2010 року у задоволенні заяв ОСОБА_1 в порядку ч.1 ст.170 КАС України про надання розяснення ухвали від 12 січня 2010 року Львівського окружного адміністративного суду про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі № 2а-290/10/1370 за позовом ОСОБА_1 до заступника прокурора Львівської області Лубчука Дмитра Івановича, прокурора прокурора Управління прокуратури представництва, захисту інтересів громадян і держави в судах ОСОБА_2 про визнання дій чи бездіяльності неправомірними відмовлено. Суд першої інстанції звернув увагу на те, що звернення ОСОБА_1 до прокуратури подане в порядку ст.97 КПК України і тому не може розглядатися за нормами КАС України.

Ухвала суду від 01 лютого 2010 року також оскаржена ОСОБА_1 Апелянт зазначає, що не просив вирішувати його спір за нормами кримінально-процесуального законодавства.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягає задоволенню, а ухвали суду скасуванню через їхню незаконність.

При цьому колегія суддів враховує наступне.

З матеріалів справи чітко вбачається, що ОСОБА_1 оскаржував до прокуратури Львівської області неправомірні дії керівництва Ощадного банку у Львівській області, а пізніше через відсутність належних відповідей від прокуратури області, оскаржував до суду неправомірні дії зазначених вище прокурорів.

Суть звернень полягала у перевірці правомірності дій керівництва Львівського обласного управління ВАТ «Державний ощадний банк України»при видачі вкладів, успадкованих позивачем після смерті його матері ОСОБА_4 На імя останньої Львівським міським відділенням ВАТ «Ощадний банк»було відкрито рахунки № 1192 та № 4305, на яких, станом на 02 січня 1992 року було 362 рублі та 6106 рублів. Сума коштів підтверджена записами в ощадних книжках, виданих на імя ОСОБА_4На підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 13 липня 1994 року Першою Львівською державною нотаріальною конторою, зазначені рахунки були закриті та відкриті нові на імя позивача, як спадкоємця ОСОБА_4 - № 22699 на суму 332,10 гривень та № КВ 23668 на суму 6313,3 гривень.

З листа заступника прокурора Львівської області від 13 квітня 2009 року вбачається, що ОСОБА_1 дійсно у зверненнях до прокуратури ставив питання неправомірності дій керівництва ВАТ «Державний ощадний банк України», в тому числі і про видачу сертифікатів на імя позивача.

У письмовій заяві від 13.03.2009 року ОСОБА_1 ставив питання перед прокуратурою про захист його прав щодо перевірки Банківських установ, витребування необхідних документів.

Порушені у вищевказаних заявах питання ОСОБА_1, незважаючи на посилання ОСОБА_1 на ст.97 КПК України, не перетворює цей спір у такий, що повинен розглядатися за нормами КПК України, оскільки відсутні самі обставини і підстави для порушення кримінальної справи.

За таких обставин даний спір повинен розглядатися за нормами адміністративного судочинства, так як, згідно ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи Законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Суд першої інстанції вказав, що згідно ч.2 п.2 ст.17 КАС України компетенція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи, що належить розглядати в порядку кримінального судочинства.

Проте, суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_1 оскаржує неправомірні дії працівників прокуратури Львівської області щодо неналежного, на його думку, реагування на незаконні дії керівництва ВАТ «Державний ощадний банк України»по виплаті грошових компенсацій.

Таким чином, на підставі наведених правових норм колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору допустив порушення норм процесуального права. Тому апеляційні скарги слід задовольнити, ухвали суду підлягають скасуванню з напаравленням справи для продовження її розгляду за нормами КАС України.

Керуючись ст.ст.160 ч.3, 195, 196,ч.1 п.3 ст. 199, ст. 202, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 задовольнити, ухвали Львівського окружного адміністративного суду від 12 січня 2010 року та від 01 лютого 2010 року скасувати і постановити нову ухвалу про направлення справи до того ж суду для продовження розгляду справи за нормами КАС України.

Ухвала апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом одного місяця з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя І.О.Яворський

Судді І.М. Обрізко

ОСОБА_5

Повний текст

виготовлено та підписано

27.04.2010р.