Справа № 814/3336/15
Суддя: Князєв В.С.
Дата ухвалення: 2015-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.10.2015 Справа № 814/3336/15

м. Миколаїв

11:10

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Князєва В.С., розглянувши в порядку письмового провадження справу

за позовомВідділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Миколаїв, вул. Чигрина, 3, м. Миколаїв, 54020
до відповідачаТовариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕВЕР», АДРЕСА_1, 54030
простягнення заборгованості в сумі 132,45 грн.,
в с т а н о в и в:

Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Миколаїв (надалі позивач або Фонд) звернулось з позовом до суду про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕВЕР» (надалі відповідач або Товариство) заборгованості в сумі 132,45 грн.

Копія ухвали про відкриття провадження у справі, яку суд направив відповідачу, повернулась до суду без вручення адресату з відміткою поштової установи «за закінченням терміну зберігання» (ар. с. 15-18). Частиною 11 статті 35 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі повернення поштового відправлення з повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином. За таких обставин суд вважає, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, тому неприбуття його представника, відповідно до частини 4 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, не є перешкодою для розгляду справи і її вирішення на підставі наявних у ній доказів.

09.10.2015 представник позивача подав клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження (ар. с. 19), в якому підтримав позовні вимоги.

Відповідно до частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України справу було розглянуто у письмовому провадженні.

Приймаючи рішення по справі, судом взято до уваги наступне.

Відповідно до пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV (далі Закон № 1105-XIV) (в редакції чинній на момент звернення до суду) до завершення заходів, пов'язаних з утворенням Фонду соціального страхування України та його робочих органів, виконання функцій та завдань, передбачених цим Законом, забезпечують у межах компетенції відповідні виконавчі дирекції та їх робочі органи Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Відповідач подав розрахункову відомість про нарахування та перерахування страхових внесків та витрачання коштів Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в України за І квартал 2008 року в якій зазначив, заборгованість зі сплати страхових внесків, пов'язана з несвоєчасною виплатою заробітної плати складає рядок 33 132,45 грн.

Згідно з частинами 1, 2 статті 17 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV (в редакції чинній на момент звернення до суду) спори, що виникають із правовідносин за цим Законом, вирішуються в судовому порядку. Строк давності в разі стягнення штрафних санкцій, передбачених цим Законом, а також інших видів заборгованості перед Фондом не застосовується.

Відповідно до пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 2464, суми внесків, нарахованих на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, строк сплати яких не настав на 1 січня 2011 року, не сплачені станом на 1 січня 2011 року, підлягають сплаті в порядку, що діяв до 1 січня 2011 року.

На період до повного стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом.

За змістом статті 45 Закону № 1105-XIV, (в редакції, яка була чинна на момент подання відповідачем звіту до Фонду) було передбачено, що роботодавець як страхувальник зобов'язаний, зокрема, подавати звітність робочому органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків у строки, в порядку та за формою, що встановлені цим Фондом.

Відповідно до Постанови правління фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України № 31 від 17.12.2010 року «Про порядок стягнення та обліку заборгованості зі сплати внесків до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України» у п.2.1 встановлено, що стягнення заборгованості зі сплати внесків здійснюються відповідно до Інструкції про порядок перерахування, обліку та витрачання страхових коштів Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, затвердженої постановою правління Фонду від 12 липня 2007 року N 36 (далі Інструкція № 36), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 1 серпня 2007 року за N 867/14134. , якою було передбачено ( п.4.12.), що страхувальники, сплачують страхові внески у день одержання коштів на оплату праці в установах банку. Підприємства, які здійснюють виплату заробітної плати на поточні рахунки фізичних осіб в установах банків, сплачують страхові внески до Фонду в день перерахування коштів на особові рахунки. Не внесені страхувальниками у встановлений строк страхові внески до Фонду вважаються недоїмкою і стягуються у порядку, передбаченому законодавством, з нарахуванням пені (пункт 5.1 Інструкції № 36). Робочі органи виконавчої дирекції Фонду здійснюють контроль за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою перерахування та надходження страхових внесків, інших платежів до Фонду, а також за цільовим і правильним витрачанням його коштів (пункт 8.1 Інструкції № 36).

Таким чином, стягненню підлягають страхові внески недоїмка, яка виникає в момент оплати коштів на оплату праці підприємством.

Право позивача на стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків, пов'язаної з несвоєчасною виплатою заробітної плати, ні чинним законодавством, ні законодавством, чинним на момент подання відповідачем звіту до Фонду, не було передбачено, оскільки заборгованість зі сплати страхових внесків, пов'язана з несвоєчасною виплатою заробітної плати, не є недоїмкою та у підприємства існує заборгованість зі сплати заробітної плати перед його працівниками.

У зв'язку з тим, що у відповідача відсутня заборгованість зі сплати страхових внесків, а заборгованість зі сплати страхових внесків, пов'язана з несвоєчасною виплатою заробітної плати не є недоїмкою, пенею, штрафною санкцією, то правових підстав для стягнення цієї заборгованості немає.

За приписами пункту 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Позивач не надав суду доказів того, що на день розгляду справи відповідачем сплачено заробітну плату (отримано кошти для виплати заробітної плати), у звязку з чим у підприємства виник би обовязок сплатити страхові внески.

Оскільки не встановлено, що настав строк сплати страхових внесків, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись статтями 11, 71, 128, 158 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В. С. Князєв