Справа № 826/7260/15
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2015-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/7260/15 Головуючий у 1-й інстанції: Нагорянський С.І. Суддя-доповідач: Мацедонська В.Е.
У Х В А Л А

Іменем України

20 жовтня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Мацедонської В.Е.,

суддів Лічевецького І.О., Мельничука В.П.,

при секретарі Горяіновій Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Центрально-Західна компанія «Вуглеторфреструктуризація» на постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 17 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом Державного підприємства «Центрально-Західна компанія «Вуглеторфреструктуризація» до начальника Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м.Києва про скасування рішення,-

в с т а н о в и в:

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 17 червня 2015 року в задоволенні позову Державного підприємства «Центрально-Західна компанія «Вуглеторфреструктуризація» відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції з посиланням на його необґрунтованість і незаконність та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування заявлених вимог апелянт посилається на відсутність приховувань (занижень) сум заробітної плати (виплат, доходу), на які нараховуються страхові внески.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Управлінням Пенсійного фонду України в Святошинському районі м.Києва в період з 27 березня 2015 року по 06 квітня 2015 року проведено позапланову перевірку позивача щодо правильності нарахування, обчислення та сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інших платежів, контроль за нарахуванням та сплатою яких покладено на Пенсійний фонд України, а також достовірності відомостей, поданих до Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування за період з 01 червня 2010 року по 03 квітня 2015 року.

За наслідком проведеної перевірки складено акт від 06 квітня 2015 року №83, яким зафіксовано:

- порушення п.6 ч.2 ст.17 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в результаті чого донараховано страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування в розмірі 696,44 грн., у тому числі за періодами: листопад 2010 року 675,69 грн. - 33,2%, 20,75 грн. - 2%;

- порушення достовірності формування та подання відомостей, що використовуються в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування за листопад 2010 року та серпень 2011 року по ЗО ОСОБА_2 (НОМЕР_1).

На підставі вказаного акту перевірки Управлінням Пенсійного фонду України в Святошинському районі м.Києва 06 квітня 2015 року прийнято рішення №170 про застосування фінансових санкцій за приховування (заниження) страхувальником сум заробітної плати (виплат, доходу), на які нараховуються страхові внески, яким до позивача відповідно до п.3 ч.9 ст.106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» застосовані фінансові санкції у розмірі 12609,66 грн. та рішення №171 про застосування фінансових санкцій за донарахування органом Пенсійного фонду України або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків, яким до позивача відповідно до п.4 ч.9 ст.106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» застосовано фінансові санкції у розмірі 2040,58 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку щодо правомірності винесених відповідачем оскаржуваних рішень від 06 квітня 2015 року №170 і №171 та відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо їх скасування.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в редакціях, що діяли на момент виникнення спірних правовідносин.

В силу вимог ч.2 ст.17 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції, що діяла до 01 січня 2011 року) страхувальник зобов'язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Відповідно до ч.6 ст.19 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» страхові внески нараховуються на суми, зазначені в частинах 1 та 2 цієї статті, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також незалежно від того, чи були зазначені суми фактично виплачені після їх нарахування до сплати.

Страхові внески до солідарної системи нараховуються відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», зокрема, для роботодавця - на суми фактичних витрат на оплату праці (грошового забезпечення) працівників, що включають витрати на виплату основної і додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, у тому числі в натуральній формі, які визначаються згідно з нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України «Про оплату праці», виплату винагород фізичним особам за виконання робіт (послуг) за угодами цивільно-правового характеру, що підлягають обкладенню податком на доходи фізичних осіб, а також на суми оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності, яка здійснюється за рахунок коштів роботодавця, та допомоги по тимчасовій непрацездатності.

Структуру заробітної плати визначено у ст.2 Закону України «Про оплату праці», до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Статтею 20 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено порядок обчислення та сплати страхових внесків, згідно з ч.6 якої страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Згідно із ч.2 ст.106 вищевказаного Закону суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (недоїмка) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Пунктами 3, 4 ч.9 ст.106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що виконавчі органи Пенсійного фонду застосовують до страхувальників такі фінансові санкції: за приховування (заниження) страхувальником суми заробітної плати (виплат, доходу), на які нараховуються страхові внески, накладається штраф у розмірі всієї суми прихованої (заниженої) заробітної плати (виплат, доходу), а в разі повторного протягом року такого порушення - штраф у триразовому розмірі суми прихованої (заниженої) заробітної плати (виплат, доходу); за донарахування територіальним органом Пенсійного фонду або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків накладається штраф у розмірі 5 відсотків зазначених сум за кожний повний або неповний місяць, за який донараховано ці суми.

Відповідно до абз.5 п.7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій. Погашення заборгованості з використанням коштів, що надходять у рахунок сплати єдиного внеску, забороняється.

З оскаржуваних рішень вбачається, що вони прийняті на підставі п.п.3, 4 ч.9 ст.106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у зв'язку з невиконанням позивачем вимог законодавства щодо сплати страхових внесків за листопад 2010 року.

Абзацом 6 п.7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» встановлено, що за фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування збережено повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом, на період до повного стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій.

Наведеними правовими нормами підтверджується право Пенсійного фонду здійснювати контроль за правильністю нарахування та сплати страхових внесків, нарахованих за період до 1 січня 2011 року, і вживати заходів щодо стягнення наявної заборгованості після 01 січня 2011 року, що також відповідає позиції Верховного Суду України у справах щодо застосування п.7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та ст.106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

В силу вимог ч.13 ст.106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» про нарахування пені та накладення штрафів, передбачених частинами дев'ятою і десятою цієї статті, посадові особи виконавчих органів Пенсійного фонду в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду, виносять рішення, які протягом трьох робочих днів із дня їх винесення надсилаються страхувальнику, банку чи організації, яка здійснює виплату і доставку пенсій. Суми пені та штрафів, передбачених частинами дев'ятою і десятою цієї статті, підлягають сплаті страхувальником, банком чи організацією, яка здійснює виплату і доставку пенсій, протягом десяти робочих днів з дня одержання відповідного рішення. При цьому в цей же строк страхувальник, банк чи організація, яка здійснює виплату і доставку пенсій, має право оскаржити зазначене рішення до вищого органу Пенсійного фонду або в судовому порядку з одночасним обов'язковим письмовим повідомленням про це відповідного виконавчого органу Пенсійного фонду, яким прийнято це рішення.

Доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду є необґрунтованими, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, оскаржувані рішення №170 та №171 від 06 квітня 2015 року отримані позивачем в цей же день - 06 квітня 2015 року. При цьому, позов поданий через поштове відділення 20 квітня 2015 року (згідно відтиску поштового штемпелю на конвертах), що в силу ч.9 ст.103 КАС України свідчить про звернення до суду в межах визначених законодавством термінів.

Твердження апелянта, що одноразова матеріальна допомога не належить до фонду оплати праці, а тому на неї не повинно бути нараховано жодних сум страхових внесків є безпідставним, оскільки Законом України «Про оплату праці» чітко визначено, що інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, становлять структуру заробітної плати, на яку нараховуються страхові внески.

Посилання апелянта щодо відсутності приховування (заниження) сум заробітної плати, оскільки суми, нараховані за дні тимчасової непрацездатності, щорічні та додаткові відпустки, та суми, нараховані у минулих періодах, були відображені в звітності за жовтень 2010 року та листопад 2010 року, судом не приймаються, оскільки в силу ч.2 ст.106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (недоїмка) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Разом з тим, посилання апелянта на недослідження судом першої інстанції доказів оскарження акту від 06 квітня 2015 року №83 колегія суддів не бере до уваги, позаяк на момент розгляду справи у суді першої інстанції матеріали справи не містили листів ДП «ЦЗК «Вуглеторфреструктуризація» від 20 квітня 2015 року №37 та №38, всупереч твердженням позивача.

Окрім того, посилання апелянта на зазначення судом першої інстанції в оскаржуваній постанові акта перевірки позивача від 06 квітня 2015 року №13 замість №83 не є належним обґрунтуванням апеляційної скарги та по своїй суті являється опискою, що підлягає виправленню в порядку, передбаченому ст.169 КАС України.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м.Києва, приймаючи рішення від 06 квітня 2015 року №170 та №171, діяло в межах наданих законодавством України повноважень, наявні матеріали справи підтверджують правомірність оскаржуваних рішень, а тому підстави для скасування вказаних рішень, якими до позивача застосовані фінансові санкції за порушення вимог законодавства, відсутні.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, постанова Окружного адміністративного суду м.Києва від 17 червня 2015 року прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її зміни або скасування.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Центрально-Західна компанія «Вуглеторфреструктуризація» - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 17 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 26 жовтня 2015 року.

Головуючий суддя В.Е.Мацедонська

Судді І.О.Лічевецький

В.П.Мельничук

.

Головуючий суддя Мацедонська В.Е.

Судді: Мельничук В.П.

Лічевецький І.О.