Справа № 2а-16441/11/2670
Суддя: Баранов Д.О.
Дата ухвалення: 2011-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

10 листопада 2011 року № 2а-16441/11/2670

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Баранов Д.О., розглянувши

позовну заяву Народного депутата України ОСОБА_1

до судді Печерського районного суду м. Києва Кірєєва Родіона Володимировича

про визнання дій протиправними

ВСТАНОВИВ:

Народний депутат України ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до судді Печерського районного суду м. Києва Кірєєва Р.В. про визнання дій судді Печерського районного суду міста Києва Кірєєва Р.В., що знайшли свій прояв у відмові 17.10.2011р. у надання дозволу на побачення з ОСОБА_2 протиправними.

Розглянувши позовну заяву, суд дійшов висновку, що зазначені позовні вимоги не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових та службових осіб.

Відповідно до п. 1 ч.1. ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції (адміністративна справа) це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший субєкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

З аналізу вказаних норм вбачається, що публічно-правовим спором за Кодексом адміністративного судочинства України є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення субєктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій. (згідно Інформаційного листа ВАСУ №334/8/13-11 від 12.03.2011р.).

Згідно з ч. 1 ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктами владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії) дій чи бездіяльності.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

Компетенція (юрисдикція) судів щодо розгляду таких справ визначається процесуальними законами.

Як вбачається із змісту позовної заяви, Печерським районним судом міста Києва 11.10.2011р. за результатами розгляду кримінальної справи №1-657/2011 по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 365 КК України, оголошено вирок, який не набрав законної сили. Суддя, у провадженні якого перебувала справа №1-657/2011 - ОСОБА_3.

14.10.2011р. позивач звернулась до судді Кірєєва Р.В. із заявою про надання дозволу на побачення з ОСОБА_2

17.10.2011р. суддею Кірєєвим Р.В. листом № 1-657/11 було надано відповідь, якою відмовлено у побаченні.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України №6-рп/2001 від 23.05.2001р. кримінальне судочинство - це врегульований нормами Кримінально-процесуального кодексу України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів.

Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про попереднє ув'язнення попереднє ув'язнення відповідно до кримінально-процесуального законодавства України є запобіжним заходом щодо обвинуваченого, підсудного, підозрюваного у вчиненні злочину, за який може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі, та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили. Порядок попереднього ув'язнення визначається цим Законом, Кримінально-процесуальним і Кримінально-виконавчим кодексами України та іншими актами законодавства.

Згідно ст. 162 Кримінально-процесуального кодексу України побачення родичів або інших осіб з заарештованим може дозволити особа або орган, які провадять справу.

Частиною 1 ст. 165 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді взяття під варту застосовується лише за вмотивованою постановою судді чи ухвалою суду. Інші запобіжні заходи застосовуються за постановою органу дізнання, слідчого, прокурора, судді або за ухвалою суду.

Тобто дії судді щодо надання дозволу на побачення із засудженим врегульовані нормами кримінально-процесуального законодавства.

Статтею 12 Закону України Про попереднє ув'язнення визначено, що побачення з родичами або іншими особами може надавати взятим під варту адміністрація місця попереднього ув'язнення лише з письмового дозволу слідчого, органу дізнання або суду, в провадженні яких знаходиться справа, як правило, один раз на місяць. Тривалість побачення встановлюється від однієї до чотирьох годин.

Згідно п. 4.5.1 Правил тримання осіб, узятих під варту, і засуджених у слідчих ізоляторах Державного департаменту України з питань виконання покарань, затверджених наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань №192 від 20.09.2000р., особам, узятим під варту, надаються короткострокові побачення з родичами або іншими особами тільки з дозволу особи або органу, у провадженні яких перебуває кримінальна справа.

Враховуючи вищевикладене, суд звертає увагу на те, що у вказаних правовідносинах між Народним депутатом України ОСОБА_1 та відповідачем немає відносин влади і підпорядкування в розумінні КАС України, оскільки відповідач, вчиняючи оскаржувані дії, не здійснював владних управлінських функцій щодо позивача, а керувався вимогами кримінально-процесуального законодавства та, зокрема: КПК України, Закону України Про попереднє ув'язнення та Правилами тримання осіб, узятих під варту, і засуджених у слідчих ізоляторах Державного департаменту України з питань виконання покарань.

Отже, суд приходить до висновку, що спірні правовідносини не мають ознак публічно-правових відносин, оскільки є кримінально-правовими відносинами.

Крім цього, згідно ч. 2 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»звернення до суду громадян, організацій чи посадових осіб, які відповідно до закону не є учасниками судового процесу, з приводу розгляду конкретних справ судом не розглядаються, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до правової позиції, викладеної у Рішенні Конституційного Суду України №6-рп/2001 від 23.05.2001р. (справа щодо конституційності ст. 248-3 ЦПК України), виключно законами України визначаються судоустрій і судочинство. Порядок здійснення правосуддя регламентується відповідним процесуальним законодавством України. Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення питань підвідомчості судам спорів, порушення і відкриття справ, підготовки їх до розгляду, судовий розгляд справ у першій інстанції, в касаційному і наглядовому порядку та прийняття по них судових рішень належать до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий.

Відповідно до ч. 2 п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про незалежність судової влади»№8 від 13.06.2007р. виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Таким чином, дії судді Печерського районного суду м. Києва не можуть вважатись діями суб'єкта владних повноважень, в розумінні КАС України, який здійснює владні управлінські функції, тому суддя в даному випадку не може бути відповідачем у справі про оскарження рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв'язку з розглядом заяви, яка стосується кримінального судочинства.

Отже, вимоги позивача не пов'язані з оскарженням рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, тому зазначений спір не є адміністративним і цей спір не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, що виключає розгляд справи у порядку адміністративного судочинства.

Згідно п. 1 ст. 109 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі лише, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись статтями ст.ст. 109, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом Народного депутата України ОСОБА_1 до судді Печерського районного суду м. Києва Кірєєва Родіона Володимировича про визнання дій судді Печерського районного суду міста Києва Кірєєва Р.В., що знайшли свій прояв у відмові 17.10.2011р. у надання дозволу на побачення з ОСОБА_2 протиправними.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у порядку та строки встановлені ст.ст. 185-187 КАС України

Суддя Д.О. Баранов