Справа № 826/13427/15
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2015-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кобилянського К.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю «Фудмережа»

до

Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві,

Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві

про

визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що висновки відповідача-1 про порушення позивачем податкового законодавства в ході здійснення господарських операцій з його контрагентами не відповідають фактичним обставинам справи. Посилався на наявність належним чином складених первинних документів, що підтверджують реальність виконання договорів, укладених з його контрагентами у періоді, що перевірявся. Позивач вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення протиправним та просить його скасувати.

В судовому засіданні 09.09.2015 судом ставилось на обговорення питання про заміну Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві її правонаступником, проте позивач заперечив, мотивуючи тим, що в Єдиному реєстрі юридичних та фізичних осіб-підприємців по коду 38748591 міститься запис «в стані припинення», що свідчить про те, що Державна податкова інспекція у Печерському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві не є припиненою і може виступати відповідачем по справі.

09.09.2015 суд, керуючись частиною шостою статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Посадовими особами відповідача-1 на підставі наказу від 12.12.2014 №3834, згідно з підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78, пунктів 79.1, 79.2 статті 79 Податкового кодексу України проведено документальну позапланову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Фудмережа» з питання дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з товариством з обмеженою відповідальністю «Є-ресурс» за червень 2014 року, товариством з обмеженою відповідальністю «Лінея», товариством з обмеженою відповідальністю «Продмаркет ЛТД», товариством з обмеженою відповідальністю «Гранд стиль Україна», приватним підприємством «СТА Транс», товариством з обмеженою відповідальністю «Норіка», товариством з обмеженою відповідальністю «БТЛ Форсаж», товариством з обмеженою відповідальністю «Пікун», товариством з обмеженою відповідальністю «Маркет-Сервіс Святошинський» за серпень 2014 року.

Перевіркою встановлено порушення товариством з обмеженою відповідальністю «Фудмережа» пункту 198.6 статті 198, пунктів 201.4, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 907 037,00 грн.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з акта перевірки відповідача-1 від 15.01.2015 №25/26-55-22-09/36387249 висновки щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблено з огляду на відсутність факту реальності господарських операцій між товариством з обмеженою відповідальністю «Фудмережа» та його контрагентами:

товариством з обмеженою відповідальністю «Є-ресурс» за договором про надання послуг від 01.06.2014 №1/ФА;

товариством з обмеженою відповідальністю «Гранд стиль Україна» за договором поставки від 15.11.2013 №15/11/13;

Також, між товариством з обмеженою відповідальністю «Фудмережа» (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Є-ресурс» (виконавець) укладено договір про надання послуг від 01.06.2014 №1/ФА, відповідно до якого виконавець зобов’язується надавати замовнику комплексні послуги з супроводу та підтримки операцій, які необхідні замовнику для здійснення господарської діяльності, а замовник зобов’язується приймати та оплачувати надані послуги.

Позивачем, на підтвердження можливості виконання товариством з обмеженою відповідальністю «Є-ресурс» укладеного договору про надання послуг, надано копії договорів та супровідних документів до них, укладених товариством з обмеженою відповідальністю «Є-ресурс» з фізичними особами (на виконання робіт з розрахунково-касових операцій, з проведення міні-інвентаризації та переоцінки товарів, здійснення консультацій по бонусним програмам, тощо)(Т.VII – Т.XXV).

На підтвердження виконання договорів, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії:

- специфікацій до договорів (а.с. 107, 252 Т.I, 183-190 Т.VI);

- замовлень до договору (а.с. 39-41 Т.I);

- кошторисів (а.с. 42-44 Т.I);

- звітів про тривалість виконаних робіт виконавцями робіт (а.с. 45 Т.I);

- актів прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) (а.с.46-51 Т.I);

- податкових накладних та видаткових накладних (а.с. 52-53, 108-115, 120-241, 253-259 Т.I, 31-43, 141-152 Т.II, 191-197 Т.VI);

- платіжних доручень (а.с. 114-138, 154-172 Т.II);

- витягів з Єдиного реєстру податкових накладних (а.с. 174-175 Т.II);

- генеральних довіреностей на отримання ТМЦ (а.с. 226-229 Т.VI).

На підтвердження наявності у товариства з обмеженою відповідальністю «Фудмережа» приміщень, в яких здійснювалась його фінансово-господарська діяльність та права здійснення в них такої діяльності, позивачем надано копії наступних документів (Т.III):

- договорів оренди та суборенди, про заміну сторони договору суборенди, додаткових договорів, актів прийому-передачі об’єктів оренди, за адресами: місто Дніпропетровськ, бульвар Зоряний, 1а, місто Харків, бульвар Грицевца, 2а та вулиця Гвардійців Широнинців, 101/99, місто Миколаїв, проспект Миру, 1/1, місто Ніжин, вулиця Шевченко, 107-а, місто Київ, вулиця Героїв Дніпра, 31, вулиця Кудряшова, 1, Харківське шосе, 19, проспект Перемоги, 3, Залізничне шосе, 57;

- витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень; ліцензій Міністерства доходів і зборів України на здійснення товариством з обмеженою відповідальністю «Фудмережа» роздрібної торгів тютюновими виробами за відповідні періоди та за відповідною адресою;

- ліцензій Міністерства доходів і зборів України на здійснення товариством з обмеженою відповідальністю «Фудмережа» роздрібної торгівлі алкогольними напоями за відповідні періоди та за відповідною адресою;

- торгових патентів на право здійснення товариством з обмеженою відповідальністю «Фудмережа» торгівельною діяльністю (роздрібною торгівлею) за відповідні періоди та за відповідною адресою.

Також, позивач зазначив, що товариство з обмеженою відповідальністю «Лінея», приватне підприємство «СТА Транс», товариство з обмеженою відповідальністю «БТЛ Форсаж», товариство з обмеженою відповідальністю «Норіка», товариство з обмеженою відповідальністю «Гранд стиль Україна» постачали товар в магазини позивача та на склади (розподільчі центри), який в подальшому оприбутковувався, що підтверджується прибутковими накладними по кожному постачальнику та договорами оренди магазинів та складів, на яких здійснювалось оприбуткування товарів з доказами на право здійснення в них торговельної діяльності (а.с. 3-182 Т.VI, 7-248 Т.V).

Окрім того, товариство з обмеженою відповідальністю «Фудмережа» здійснювало звітування про продаж і запаси товарів у торгівельній мережі та мережі ресторанного господарства по місту Києву, місту Харкову, місту Чернігову, місту Ужгороду, місту Полтаві, місту Чернівці, місту Рівне, місту Івано-Франківську, місту Луцьку, місту Миколаєву, місту Черкаси, місту Херсону, місту Кіровограду, місту Краснодон Луганської області, Чернігівській області, Запорізькій області, Донецькій області, Дніпропетровській області, Київській області, за 2-й, 3-й квартали 2014 року, що підтверджується звітами з відмітками Головного управління статистики у місті Києві (Т. IV).

Відповідач, за результатами перевірки господарських взаємовідносин позивача з його контрагентами: товариством з обмеженою відповідальністю «Лінея», приватним підприємством «СТА Транс», товариством з обмеженою відповідальністю «БТЛ Форсаж», товариством з обмеженою відповідальністю «Є-ресурс», товариством з обмеженою відповідальністю «Гранд стиль Україна», дійшов висновку про відсутність у позивача права на включення до податкового кредиту суми податку на додану вартість на підставі податкових накладних, виданих його контрагентами.

В обґрунтування зазначених доводів відповідач посилався на:

- матеріали акта Державної податкової інспекції у Печерському районі міста Києва від 01.08.2014 №2225/26-55-22-02/34349495 «Про неможливість проведення зустрічної звірки товариства з обмежено відповідальністю «Є-ресурс» з питань підтвердження господарських відносин із платниками податків за червень 2014 року» (а.с. 215-221 Т.II);

- відсутність товарно-транспортних накладних, які б підтверджували транспортування придбаного товару у спірних контрагентів.

Згідно з висновками акта про неможливість проведення зустрічної звірки від 01.08.2014 №2225/26-55-22-02/34349495, реальність здійснення господарської діяльності товариством з обмежено відповідальністю «Є-ресурс» не підтверджена.

Проте, суд відхиляє посилання відповідача на матеріали акта про неможливість проведення зустрічної звірки товариства з обмежено відповідальністю «Є-ресурс», як на доказ відсутності реального характеру здійснених правочинів між позивачем та вказаним контрагентом, оскільки з назв та змісту вказаного акта вбачається, що звірка товариства з обмежено відповідальністю «Є-ресурс» фактично не проводилась і обставини щодо господарських операцій здійснених даним товариством податковим органом реально не встановлювались.

Заходи, спрямовані на проведення зустрічної звірки, тобто спрямовані на вчинення дій щодо співставлення даних первинних та інших бухгалтерських документів суб'єкта господарювання, однак без фактичного вчинення таких дій, не можуть вважатися діями по проведенню зустрічної звірки.

Посилання відповідача на відсутність товарно-транспортних накладних, що за твердженням останнього, свідчить про не підтвердження товарності досліджуваних операцій є необґрунтованими, оскільки товарно-транспортна накладна є транспортною документацією, яка підтверджує операції саме з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару. Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку платника податків, яким у даному випадку є позивач. Документи обумовлені правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом, зокрема, товарно-транспортна накладна, не є документом первинного бухгалтерського обліку, що підтверджує обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Суд наголошує, що відповідачем, як суб’єктом владних повноважень, не надано доказів відсутності у контрагентів позивача спеціальної податкової правосуб’єктності на момент укладення з ними вказаних вище правочинів, зокрема, того, що вказані юридичні особи не були зареєстровані в якості платника податку на додану вартість або того, що їх реєстрація платниками податку на додану вартість була анульована до спірного періоду. Не надано контролюючим органом доказів щодо відсутності у контрагентів позивача умов для здійснення господарської діяльності (відсутність майна, складських приміщень, обладнання та виробничих потужностей, в т.ч. орендованих, а також трудових ресурсів, тощо), в тому числі із залученням третіх осіб.

Крім того, відповідачем не надано суду доказів щодо порушення фіскальних інтересів держави внаслідок взаємовідносин позивача із його контрагентами, недобросовісності позивача як платника податків.

Суд вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо порушення позивачем податкового законодавства, які зроблені по ланцюгу контрагентів контрагентів позивача.

Так, з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку, право на податковий кредит та віднесення сум понесених витрат до складу валових витрат товариства не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов'язаннями.

Таким чином, недотримання контрагентом позивача податкової дисципліни (що відповідачем суду не доведено) має правові наслідки саме для цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява №803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява №3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява №6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Відповідно до частини 4 статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні врегульовані Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-XIV від 16.07.1999.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Господарські операції, як зазначено в пункті 5 статті 9 цього Закону, повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені. Відповідно до статті 11 Закону, на основі даних бухгалтерського обліку підприємства зобов'язані складати фінансову звітність.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг (пункт 198.1 статті 198 Податкового кодексу України). Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (пункт 198.2 статті 198 Кодексу).

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Пунктом 201.6 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Наявність належним чином оформлених податкових накладних є обов’язковою, але не вичерпною обставиною для формування податкового кредиту. Зокрема, якщо наведені у договорах товари чи послуги фактично не поставлялися, то, відповідно, придбання таких товарів або послуг не відбулося, право на податковий кредит у такого платника податків не виникає, оскільки при цьому не дотримано обов’язкових умов для виникнення такого права придбання товарів (послуг) з метою їх використання у господарській діяльності.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України).

Відповідач не надав суду жодних доказів, які б підтверджували те, що укладення договорів позивачем з його контрагентами: товариством з обмеженою відповідальністю «Лінея», приватним підприємством «СТА Транс», товариством з обмеженою відповідальністю «БТЛ Форсаж», товариством з обмеженою відповідальністю «Є-ресурс», товариством з обмеженою відповідальністю «Гранд стиль Україна», не відповідають дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав та обов’язків не довів наявності умислу у керівників вказаних юридичних осіб на здійснення протиправної діяльності.

Відповідач не довів факту узгодженості дій позивача з недобросовісними постачальниками (на думку податкового органу) з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями контрагентів, яка б слугувала підставою для висновку про неправомірне формування витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість.

Суд, проаналізувавши первинні документи, копії яких наявні в матеріалах справи, встановив, що вони видані позивачу його контрагентами у відповідності з порядком, встановленим положеннями законодавства та їхні реквізити відповідають вимогам первинних документів, які передбачено статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Дослідивши матеріали справи, з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши у сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що господарські відносини між позивачем та його контрагентами документально підтверджені та мали реальний характер.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фудмережа» задовольнити повністю.

3. Стягнути з Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фудмережа» (код ЄДРПОУ 36387249) судові витрати в сумі 1 814 (одну тисячу вісімсот чотирнадцять) грн. 10 коп.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя К.М. Кобилянський