Справа № 296/299/15-а
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2015-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Галасюк Р.А.
Суддя-доповідач:Моніч Б.С.
УХВАЛА

іменем України

"20" жовтня 2015 р. Справа № 296/299/15-а

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Моніча Б.С.

суддів: Бондарчука І.Ф.

Хаюка С.М.,

при секретарі Лялевич С.С. ,

за участю

представників позивача та третьої особи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від "27" серпня 2015 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Житомирської міської ради, третя особа: ОСОБА_4 про визнання нечинним та скасування рішення ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 в порядку адміністративного судочинства звернувся з позовом до Житомирської міської ради. В позові просив визнати не чинним та скасувати пункт 10.1 рішення Житомирської міської ради від 09.12.2014 р. № 807 про надання дозволу на укладання договору оренди землі: 10.1 площею 0,0168 га за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_4.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 27.08.2015 року провадження у справі закрито.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на незаконність, необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вищевказане рішення та направити справу до Корольовського районного суду міста Житомира для подальшого розгляду.

Заслухавши пояснення осіб, які з'явились у судове засідання, розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 09.12.2014 р. Житомирською міською радою було прийнято рішення № 807 "Про приватизацію, передачу в оренду земельних ділянок громадянам та внесення змін до рішень міської ради", де п.10 надано дозвіл на укладання договору оренди землі 10.1 площею 0,0168 га за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_4.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуване рішення впливає на право користування вказаною вище земельною ділянкою як позивачем, так і третьою особою у справі.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що дана справа не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком виходячи з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За ч. 2 ст. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін суб'єкт владних повноважень позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою чи службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Статтею 14 Конституції України встановлено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з частинами першою, другою статті 2 Земельного кодексу України (далі - ЗК) земельні відносини це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Статтею 80 ЗК встановлено, що суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

За змістом статей 2 та 5 ЗК Міськрада при здійсненні повноважень власника землі є рівноправним суб'єктом земельних відносин, дії якого спрямовані на реалізацію права розпоряджатися землею.

Реалізуючи право розпорядження земельною ділянкою, що перебувала у її власності, Міськрада має рівні права з громадянами та юридичними особами, з якими вона вступає у відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. У цьому випадку відсутня підпорядкованість одного учасника земельних правовідносин іншому, яка має місце під час здійснення органом місцевого самоврядування владних управлінських функцій.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з частиною четвертою статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Ці положення Основного Закону кореспондуються з пунктом "в" статті 5 ЗК, згідно з яким земельне законодавство базується на принципі невтручання держави у здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до частини шостої статті 319 ЦК держава не втручається у здійснення власником права власності. Тобто пряме адміністрування з боку органів влади є неприпустимим.

Правовідносини, які склалися між сторонами, стосуються права та підстав передачі спірної земельної ділянки в оренду певній особі. Міськрада, як власник землі, вільна у виборі суб'єкта щодо надання йому цього права в порядку, встановленому законом. Водночас, відповідач владних управлінських функцій не здійснював і суб'єктом владних повноважень у цих відносинах не був.

Позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї із сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав на неї, не може бути розглянутий за правилами, встановленими КАС.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України висловленій у постановах від 14.02.2012 року у справі 21-1041а10, від 09.12.2014 по справі №21-308а14, згідно якої спір щодо захисту цивільних прав, що виникають із земельних відносин, має не публічний, а носить приватно-правовий характер, а тому вирішення таких спорів не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що за суб'єктним складом сторін та сутністю спору дана справа підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, колегія суддів Житомирського апеляційного адміністративного суду приходить до висновку, що порушень або неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від "27" серпня 2015 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Б.С. Моніч

судді: І.Ф.Бондарчук

С.М.Хаюк

Повний текст cудового рішення виготовлено "26" жовтня 2015 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_2

Представник ОСОБА_5 АДРЕСА_3

3- відповідачу/відповідачам: Житомирська міська рада майдан ім.С.П. Корольова, 4/2,м.Житомир,Житомирська область,10014

4-третій особі: ОСОБА_4 - АДРЕСА_4

Представник ОСОБА_6 АДРЕСА_5