Справа № 2а-2840/09
Суддя: Любашевський В.П.
Дата ухвалення: 2010-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2010 р. Справа № 85138/09

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду, у складі:

головуючого судді Любашевського В.П.

суддів Заверухи О.Б.

ОСОБА_1

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові справу

за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне Рівненської області на постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 05.11.2009р. по справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне Рівненської області про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2009 року позивач - ОСОБА_2 звернулася у Рівненський міський суд Рівненської області із позовом до відповідача - Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне Рівненської області. У позовній заяві просить визнати протиправним рішення та дії Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне Рівненської області щодо нарахування та виплати пенсії та зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне Рівненської області зробити перерахунок та виплатити пенсію в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком починаючи з 10 лютого 2009 року і в подальшому проводити перерахунок пенсії у разі підвищення розміру мінімальної пенсії за віком.

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 05.11.2009 р. адміністративний позов задоволено частково. Зобовязано Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне Рівненської області зробити перерахунок та виплатити ОСОБА_3 пенсію в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком з дня звернення з 10 лютого 2009 року. У задоволенні позову в частині зобовязання в подальшому проводити перерахунок пенсії відмовлено.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що позивач є постраждалим внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії, визнаний інвалідом ІІІ групи внаслідок захворювання, повязаного із перебуванням в зоні аварії на ЧАЕС. Відповідно до ст.49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії осіб, віднесених до 1-4 категорій, складаються з державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю. Згідно із вимогами ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсія особам, віднесеним до 1 категорії, які є інвалідами ІІІ групи внаслідок ліквідації Чорнобильської катастрофи, не повинна бути нижчою 6-и мінімальних пенсій за віком. Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що розмір пенсії позивача слід розраховувати, виходячи з мінімальної пенсії за віком, встановленої законодавством на конкретний період з урахуванням щомісячної додаткової пенсії у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком відповідно до положень ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Згідно із ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії встановлено у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначений законами про Державний бюджет на відповідні роки. Виходячи з загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами, з врахуванням вимог ч. 4 ст. 9 КАС України суд першої інстанції прийшов до висновку, що при визначенні розміру пенсії позивачу відповідач неправомірно застосовував розмір пенсії, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 року № 654, а не зазначених вище законів.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку. У апеляційній скарзі просить скасувати постанову суду та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову. На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, зокрема, що при розрахунку пенсії позивача не підлягає врахуванню положення ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», оскільки мінімальний розмір пенсії за віком, визначений абзацом 1 ч. 1 цієї статті застосовується виключно для визначення розміру пенсій, призначених згідно з цим законом, а пенсія позивачу призначена згідно із Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Також зазначає, що обчислення розміру пенсій по інвалідності особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, регулюється постановами Кабінету Міністрів України, в яких відсутнє посилання на визначення мінімального розміру пенсії відповідно до законів про державний бюджет України.

Зясувавши обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду зміні, з наступних підстав:

Так, суд першої інстанції вірно встановив, що згідно з ч. 2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що позивач є постраждалим внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії, визнаний інвалідом ІIІ групи внаслідок захворювання, повязаного з перебуванням в зоні аварії на ЧАЕС та отримує пенсію згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», пенсії, що призначаються інвалідам IIІ групи, які отримали інвалідність внаслідок Чорнобильської катастрофи, не можуть бути нижчими 6-ми мінімальних пенсій за віком, а відповідно до ст.50 даного Закону додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, інвалідам ІIІ групи, віднесеним до першої категорії, виплачується у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком. Порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання повязаного з Чорнобильською катастрофою, визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з положеннями частини 4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що при визначенні розміру пенсій позивачу застосуванню підлягають не постанова Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» від 16.07.2008 року №654, оскільки остання істотно звужує обсяг встановлених законом прав позивача, а ч.1 ст.50 та ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Положення ч. 3 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на думку колегії суддів, не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) для обрахування інших пенсій чи доплат, повязаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого ч. 1 цієї статті, мінімального розміру пенсії за віком.

Обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України, однак надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених цим же Законом. Тобто, Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень цього Закону, в тому числі й інших законів, якими встановлено розміри мінімальної пенсії за віком.

Зі статей 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» випливає, що під час визначення розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

Згідно з законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла до висновку, що положення ч. 3 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом. Разом з тим, наявність такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання пенсії і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено ст.ст. 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Наведене вище спростовує доводи апеляційної скарги, та свідчить про відсутність підстав для відмови у задоволенні позову в повному обсязі.

Попри вказане, суд першої інстанції розглядаючи справу у резолютивній частині прийнятого рішення не зазначив, що виплату оспорюваної пенсії слід провести із урахуванням ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», що свідчить про наявність підстав для зміни судового рішення, оскільки в силу п. 1 ч. 1 ст. 201 КАС України, підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Таким чином постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 05.11.2009 р. по справі № 2а-2840/09 слід змінити.

Зважаючи на викладене, та керуючись ст. 160, 195, 197, 198, 201, 205, 207, 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне Рівненської області задовольнити частково, а постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 05.11.2009р. по справі № 2а-2840/09 змінити;

Позов ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне Рівненської області про стягнення заборгованості задовольнити частково:

Визнати протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне Рівненської області у проведенні перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_2 у відповідності до вимог ст. 50,54 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи із 10.02.2009 року;

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне Рівненської області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 згідно вимог ст. 50, 54 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи із 10.02.2009 року у відповідності з ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та з урахуванням виплачених сум.

У задоволення решти позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий суддя В. П. Любашевський

Судді О.Б. Заверуха

ОСОБА_1