Справа № 804/5664/15
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2015-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

12 жовтня 2015 рокусправа № 804/5664/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гімона М.М.

суддів: Білак С.В. Юрко І.В.

за участю секретаря судового засідання: Портненко М.В.

за участю представника відповідача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІКТОН» на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 червня 2015 року по справі № 804/5664/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІКТОН» до Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного Управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2015 року Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІКТОН» (далі по тексту Товариство або ТОВ «ДІКТОН») звернулось із позовом до суду, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного Управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 17 листопада 2014 року № 000482203 про нарахування ТОВ «ДІКТОН» податку на додану вартість в сумі 5725461,00 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 червня 2015 року в задоволенні даного позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішення суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив постанову скасувати і постановити нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Апелянт зазначає, що судом першої інстанції допущені порушення норм матеріального та процесуального права, а обставинам справи дана невірна оцінка. Так, суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги надані плозивачем первинні документи, які підтверджують реальність здійснених позивачем господарських операцій, але необгрунтовано погодився із висновками податкового органу про нікчемність договорів позивача з ТОВ «Талис Плюс» і ТОВ «Антарес» та порушення з боку позивача податкового законодавства, а також про правомірність податкового повідомлення-рішення.

Представник позивача в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги та просив рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що посадовими особами відповівдача проведена позапланова виїзна перевірка ТОВ «Діктон» з питань дотримання вимог податкового законодавства України в частині своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість за період червень, липень 2014 року.

Результати вказаної перевірки зафіксовані у акті від 27 жовтня 2014 року №2956/04-61-22-3/34563078 (далі ОСОБА_1 перевірки), згідно якого встановлені порушення з боку позивача пункту 185.1 ст.185, п.186.2 ст.186, п.188.1 ст.188, п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого ТОВ «Діктон» завищено податковий кредит по операціях з придбання товарів (робіт, послуг) на суму 3816974,00 грн., що в свою чергу призвело до заниження податку на додану вартість на вказану суму. Також встановлені порушення ч.5 ст.203, ч.1, 2 ст.215, ст.216 ЦК України в частині недодержання позивачем вимог зазначених статей в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання наслідків, здійснення операцій, повязаних з наданням податкової вигоди для третіх осіб.

ОСОБА_2 перевірки про вказані порушення грунтуються на тому, що спірна сума податкового кредиту сформована позивачем (покупець) по взаємовідносинам з ТОВ «Талис Плюс» та ТОВ «Антарес» (постачальники) відповідно до договорів поставки нафтопродуктів, які не мали реального характеру.

17 листопада 2014 року на підставі ОСОБА_2 перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення рішення № 000482203 (т.1, а.с.13), яким ТОВ «ДІКТОН» збільшено суму грошового зобовязання за платежем: «податок на додану вартість» в загальній сумі 5725461,00грн. (за основним платежем 3816974,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 1908487,00 грн.). Правовою підставою для вказаного рішення зазначено порушення позивачем пункту 185.1 ст.185, п.186.2 ст.186, п.188.1 ст.188, п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198 ПКУ.

На підтвердження додержання позивачем вимог податкового законодавства при формуванні податкового кредиту надано договори поставки нафтопродуктів, укладених позивачем як покупцем з ТОВ «Талис Плюс» від 01 червня 2014 року № 01/06-10П (т.1, а.с.162-164) та від 20 червня 2014 року № 20/06-6П (т.1, а.с.156-158), а також з ТОВ «Антарес» від 01 липня 2014 року № ДГ-0107-11 (т.1, а.с.168-170).

Згідно умов вказаних договорів постачальники зобовязуються передати Покупцю нафтопродукти за умови оформлення відповідних актів прийому-передачі або інших документів, які є невідємною частиною договору, забезпечити якість нафтопродуктів, що поставляються, згідно з показниками діючих ДСТУ та технічних умов (п.2.1.1 договорів). Відповідно до п.6.1 договорів покупець здійснює приймання Товару за кількістю та якістю, згідно Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти та нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої спільним наказом Мінпалива та енергетики, Мінекономіки, Мін транспорту і звязку, Держкомітету з питань технічного регулювання та споживчої політики №281/171/578/155 від 20.05.2008 року. Всього згідно наданих позивачем документів ним за цими договорами було отримано паливо дизельне підвищеної якості (Євро) марки В виду ІІ (код товару згідно з УКТЗЕД НОМЕР_1), бензин автомобільний підвищеної якості А-95-ЄВРО виду ІІ класу С (код товару згідно УКТЗЕД НОМЕР_2), бензин автомобільний підвищеної якості А-95-Євро виду ІІ класу D (код товару згідно з УКТЗЕД НОМЕР_3) на загальну суму 30524393,93 грн.

Відповідно до повідомлень від 20 червня 2014 року № 20/06-ТП (т.1, а.с.160), від 01 червня 2014 року № 19/06-ТП (т.1, а.с.166) та від 01 липня 2014 року № 23/07-А право власності на придбаний товар до покупця перейшло відповідно 20 червня 2014 року, 01 червня 2014 року та 01 липня 2014 року відповідно.

На підтвердження виконання умов вказаних договорів сторонами складено наступні акти прийому передачі нафтопродуктів:

- акт приймання передачі нафтопродуктів від 30 червня 2014 року № 00055 до договору поставки нафтопродуктів від 20 червня 2014 року № 20/06-6П з ТОВ «Талис Плюс» на загальну суму 7931868,47 грн. (в т.ч. ПДВ 1321978,08 грн.) (т.1, а.с.178);

- акт приймання передачі нафтопродуктів від 30 червня 2014 року № 00051 до договору поставки нафтопродуктів від 01 червня 2014 року № 01/06-10П з ТОВ «Талис Плюс» на загальну суму 18169484,72 грн. (в т.ч. ПДВ 3028247,45 грн.) (т.1, а.с.179);

- акт приймання передачі нафтопродуктів від 31 липня 2014 року № 00023 до договору поставки нафтопродуктів від 01 липня 2014 року № ДГ-0107-11 з ТОВ «Антарес» на загальну суму 4423040,76 грн. ( в т.ч. ПДВ 737173,46 грн.)(т.1, а.с.180). Дані акти набирають чинності з моменту підписання та є невідємною частиною договору.

Крім того, вказаними постачальниками на адресу позивача з посиланням на вищезазначені договори були виписані податкові накладні (т.1, а.с. 181-183), а саме ТОВ «Талис Плюс» 30 червня 2014 року № 56 на суму 7931868,47 грн. (в т.ч. ПДВ 1321978,08 грн.) і № 54 на суму 18169484,72 грн. (в т.ч. ПДВ 3028247,45 грн.), та ТОВ «Антарес» 31 липня 2014 року № 25 на загальну суму 4423040,76 грн. ( в т.ч. ПДВ 737173,46 грн.).

Вказані обставини знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Вирішуючи спірні правовідносини та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недобросовісності ТОВ «Діктон» як платника податку, оскільки його господарські операції, по яким сформовано податковий кредит у перевіряємий період, мають безтоварний характер, в звязку з чим спірне податкове повідомлення-рішення є правомірним.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає такий висновок обґрунтованим та вважає що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Так, відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Тобто необхідною умовою для віднесення до податкового кредиту сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності, які підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Доводи податкового органу про отримання платником необгрунтованої податкової вигоди мають грунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту.

Аналізуючи господарську діяльність Товариства у перевіряємий період колегія суддів доходить висновку щодо безтоварності спірних господарських операцій в звязку з наступним.

Наявними в матеріалах справи письмовими доказами встановлено, що відповідно до наданих повідомлень від 01.06.2014 року, 20.06.2014 року (ТОВ «Талис Плюс») та від 01.07.2014 року (ТОВ «Антарес»), перехід права власності на нафтопродукти (обумовлені додатковими угодами до договорів) від Контрагентів до позивача відбувся 01.06.2014 року, 20.06.2014 року та 01.07.2014 року відповідно. При цьому, на підтвердження прийняття від контрагентів нафтопродуктів протягом червня-липня 2014 року були надані зазначені вище акти приймання-передачі, а саме: від 30.06.2014 року (два ОСОБА_2) та від 31.07.2014 року. Однак, як встановлено відповідачем за результатами проведеної перевірки, це не узгоджується з фактами здійсненої у повному обсязі поставки нафтопродуктів до нафтобаз зберігача 01.06.2014 року, 20.06.2014 року, 01.07.2014 року та переходу права власності на ТМЦ від контрагентів до позивача 01.06.2014 року, 20.06.2014 року та 01.07.2014 року відповідно до повідомлень. За таких обставин є очевидним, що виписані контрагентами позивача податкові накладні № 25 від 31.07.2014 р., № 54 від 30.06.2014 року, № 56 від 30.06.2014 року фактично не відображають зміст реальної господарської операції, а тому не відповідають визначенню належного первинного документа, на підставі якого може бути сформовано податковий кредит. Натомість судом встановлено, що до спірних сум податкового кредиту позивачем було включено суми саме за цими податковими накладеними.

При цьому позивачем не надано належних документів, які б підтверджували використання ним в господарській діяльності нафтопродуктів після їх отримання за вищевказаними трьома актами прийому-передачі від ТОВ «Талис Плюс» та від ТОВ «Антарес». Навпаки, на підтвердження реальності цих правочинів позивачем надано первинні документи про транспортування до власних АЗС для реалізації нафтопродуктів, але вони не можуть бути враховані судом, оскільки такі зміни в активах позивача до набуття ним права власності на товар не можуть підтверджувати реальність придбання ним нафтопродуктів на підставі актів приймання передачі нафтопродуктів від 30 червня 2014 року № 00055 і № 00051 від ТОВ «Талис Плюс», та від 31 липня 2014 року № 00023 від ТОВ «Антарес».

Вказані обставини свідчать на користь висновку суду про те, що податкові накладні, дати складення яких співпадають із датами складання вищевказаних актів прийому-передачі нафтопродуктів, не відображають реальних обставин господарських операцій і не відповідають вимогам первинних документів.

За таких обставин висновки відповідача про завищення позивачем сум податкового кредиту є обґрунтованими.

Слід також вказати, що паспорти якості на нафтопродукти, що датуються 06.07.2014 року, 01.07.2014 року, 01.06.2014 року виписані вже після того, як відбулась поставка ТМЦ за даними повідомлень про поставку, а кількість пального згідно інших паспортів якості не узгоджується із загальною кількістю поставленого товару.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції щодо не дотримання позивачем у справі необхідних умов для формування податкового кредиту та про наявність у податкового органу підстав для здійснення оспорюваного донарахування відповідає наявним у справі доказам.

Доводи апелянта про необґрунтованість висновків відповідача про нікчемність правочинів позивача та порушення ст.203, ст.215, ст.216 ЦК України суд до уваги не приймає, оскільки ці порушення не були підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, а тому висновки відповідача в цій частині не підлягають перевірці судом в межах даної справи.

З огляду на викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги апелянта не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, справа по суті вирішена правильно і підстави для скасування або зміни постанови відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 24, 195, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІКТОН» залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 червня 2015 року по справі № 804/5664/15 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня її складення в повному обсязі.

Повний текст судового рішення виготовлено 16 жовтня 2015 року.

Головуючий: М.М.Гімон

Суддя: С.В. Білак

Суддя: І.В. Юрко