Справа № 2-а-737/2010
Суддя: Кабанячий Ю. В.
Дата ухвалення: 2010-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Бориспільський міськрайонний суд Київської області
Справа №2-а-737/09
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2010 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Кабанячого Ю.В.,

при секретарі судового засідання Захарченко Ю.М.

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до полку ІДПС ДАІ ГУ МВС України в м.Києві в особі молодшого сержанта ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним адміністративним позовом до відповідача, яким просить суд, скасувати постанову про адміністративне правопорушення від 14 липня 2010 року. В обґрунтування своїх вимог позивач в судовому засіданні пояснив, що 14.07.2010 року інспектором полку ІДПС ДАІ ГУ МВС України в м.Києві молодшим сержантом ОСОБА_3 відносно нього було винесено Постанову про накладення адміністративного стягнення за ч.2 ст.123 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 300 грн. за порушення п.п.20.5 ПДР України. В якій зокрема зазначено, що він 14.07.2010 р. керуючи автомобілем НОМЕР_1 в м.Києві по пр-ту. Науки, виїхав на залізничний переїзд, за яким утворився затор, та здійснив на ньому зупинку. З даною постановою позивач не погоджується, оскільки вона винесена з порушенням, без врахування всіх обставин які мають істотне значення, а саме під час руху, він дійсно був змушений зупинитись на залізничному переїзді з тих підстав, що рух автомобілів здійснювався в одному ряду, попереду нього рухався великогабаритний автомобіль, який не давав змоги, з місця водія, чітко розпізнати межі елементів дороги та розміщення учасників дорожнього руху, тобто він не міг бачити, що перед великогабаритним автомобілем утворився затор, що змусило його зупинитись на переїзді. Крім того, ще до моменту зупинення, перед самим переїздом він виконав всі вимоги, щодо його переїзду, при цьому жодних знаків чи дорожньої розмітки які б вказували на заборону чи обмеження його переїзду, не було. Крім того, при складанні протоколу не були вказані свідки правопорушення, також не була надано можливості скористатись юридичною допомогою.

Зазначені вище обставини не були взяті відповідачем до уваги та як наслідок складено протокол про адміністративне правопорушення та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення на нього (позивача). Дану постанову він вважає неправомірною та такою, що підлягає скасуванню.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, та пояснив що, при складанні адміністративних матеріалів відносно позивач він діяв в межах повноважень визначених діючим законодавством, позивач керував автомобілем з порушенням ПДР України, внаслідок чого і був зупинений працівниками ДПС. З цих підстав він просить суд у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши в сукупності інші докази по справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 14.07.2010 року відповідачем відносно позивача було складено протокол за порушення п.п.20.5 ПДР України, відповідно до якого позивач ОСОБА_1 14.07.2010 року о 19 год. 40 хв. керуючи автомобілем НОМЕР_1 в м.Києві по пр-ту. Науки, виїхав на залізничний переїзд, за яким утворився затор, та здійснив на ньому зупинку, відповідальність за що передбачена ст.123 ч.2 КпАП України. В звязку з чим було винесено постанову про накладення на позивача стягнення у вигляді адміністративного штрафу в розмірі 300 гривень.

З пояснень позивача слідує, в той час він дійсно рухався по Проспекту Науки в сторону Столичного шосе на автомобілі НОМЕР_2, при цьому рухаючись в даному напрямку, останній наблизився до залізничного переїзду.

Згідно п.п. 20.2. п. 20 ПДР України під'їжджаючи до переїзду, а також починаючи рух після зупинки перед ним, водій зобов'язаний керуватися вказівками і сигналами чергового по переїзду, положенням шлагбаума, світловою та звуковою сигналізацією, дорожніми знаками та дорожньою розміткою, а також переконатися в тому, що не наближається поїзд (локомотив, дрезина).

Аналізуючи цю норму законодавства, зрозуміло, що при відсутності сигналів чергового по переїзду про зупинку, опущеного шлагбаума, світлової та звукової сигналізації, дорожніх знаків та розмітки, а також відсутності поїзду (локомотива, дрезини), що наближаються, водій може перетинати залізничну колію.

В даному випадку позивач, під'їхавши до залізничного переїзду, переконався, що немає поїзда (локомотива, дрезини), що наближається, а також немає ніяких обмежень для проїзду цього переїзду, здійснив зупинку, та почав рухатися далі. При цьому, рухався через переїзд в одному ряду, слідом за великогабаритним автомобілем, дотримуючись безпечної дистанції (відстані до транспортного засобу, що рухається попереду по тій самій смузі, яка у разі його раптового гальмування або зупинки дасть-можливість водієві транспортного засобу, що рухається позаду, запобігти зіткненню без здійснення будь-якого маневру). Даний факт відповідачем також не спростовується.

Крім того згідно до ПДР, видимість у напрямку руху - це максимальна відстань, на якій з місця водія можна чітко розпізнати межі елементів дороги та розміщення учасників руху, що .дає змогу водієві орієнтуватися під час керування транспортним засобом, зокрема для вибору безпечної швидкості та здійснення безпечного маневру.

Проте, як слідує з пояснень позивача, зазначений вище великогабаритний автомобіль не дав йому можливості з місця водія розпізнати розміщення учасників руху, з цього слід зробити висновок, що водій ОСОБА_1 не міг бачити, що перед великогабаритним автомобілем утворився затор. Тому, коли автомобіль, за яким в одному ряді рухався позивач зупинився, то останньому не залишалось також зупинитись, для уникнення створення аварійної ситуації, а саме зіткнення з автомобілем який їхав попереду.

Покази позивача підтвердила свідок ОСОБА_4, яка показала в судовому засіданні, що 14.07.2010 р. вона була пасажиром в автомобілі НОМЕР_1, під керуванням позивача. В момент виявлення правопорушення та складання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення також була поряд і їй відомі всі обставини. Остання показала, що діями водія ОСОБА_5не було вчинено затор на даній ділянці переїзду. Так як вони рухалися за великогабаритним автомобілем. Зупинялися лише з причин зупинки попереднього транспортного засобу і їй не зрозуміла дія співробітників ДАІ, які перебуваючи на пості біля переїзду жодними діями не намагалися врегульовувати дорожній рух і безпричинно зупинили саме їхній автомобіль.

За клопотанням відповідача судом було оглянуто відео-аудіозапис, здійснений мобільним телефоном працівника ДАІ, на який відповідач посилається як на доказ порушення позивачем ПДР та правомірність складання відносно нього протоколу та постанови про адміністративне правопорушення. Після огляду даного доказу в судовому засіданні в присутності учасників процесу, було встановлено, що навіть перед складанням процесуальних документів за адміністративне правопорушення, позивач заперечував свою причетність до вчинення порушення ПДР з посиланням на великогабаритний джип, який рухався попереду і сам факт вчинення затору. З відео-аудео запису слідує, що навіть співробітники ДАІ не довели причетність позивача до порушен6ня ПДР, а оперували лише пунктом ПДР, який був зазначений в оскаржуваній постанові.

Відповідно до ст.252 КпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному та всебічному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю. Як вбачається з даних протоколу про адміністративне правопорушення, в останньому відсутні покази свідків вчинення правопорушення, крім того, інспектором також не були враховані його покази які давав позивач на місці.

З огляду на вищевикладене, можливо прийти до висновку, що в діях водія ОСОБА_1 хоча і вбачаються ознаки порушень п.п.20.5 ПДР України, проте складу самого правопорушення передбаченого ч.2 ст.123 КУпАП не має. З цих підстав слід скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення відносно позивача, оскільки, як вбачається з матеріалів справи та пояснень позивача, протокол відповідачем відносно позивача було складено неправомірно та як наслідок винесено неправомірну постанову.

Провадження в адміністративній справі відносно позивача за ст.123 ч.2 КпАП України підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.247 ч.1 п.1, 288, 289 КпАП України, ст.ст.7, 70, 71, 76, 158-163, 167 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до полку ІДПС ДАІ ГУ МВС України в м.Києві в особі молодшого сержанта ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову від 14.07.2010 року винесену інспектором полку ІДПС ДАІ ГУ МВС України в м.Києві молодшим сержантом ОСОБА_3М по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.123 КУпАП, відносно ОСОБА_1.

Провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_1 за ст.123 ч.2 КпАП України, закрити.

Постанова може бути оскаржена в Київський апеляційний адміністративний суд через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її оголошення.

З оригіналом вірно.

Суддя Бориспільського

міськрайонного суду ОСОБА_6