Справа № 815/4232/15
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2015-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/4232/15

Категорія: 8.3.13 Головуючий в 1 інстанції: Бжассо Н. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді ОСОБА_1,
судді ОСОБА_2,
судді ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2015 року по справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

В липні 2015 року ФОП ОСОБА_5 (надалі Позивач) звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області (надалі Відповідач, ДПІ), в якому просив зобов'язати ДПІ зняти позивача з обліку як платника земельного податку за адресою провадження господарської діяльності: м. Одеса, вул. Партизанська, з 01.01.2015 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 23.01.2015 року, позивач, будучи зобов'язаний посадовими особами ДПІ, написав заяву про взяття його на облік як платника земельного податку, та сплатив земельний податок за перше півріччя 2015 року. В лютому 2015 року листом ДПІ, повідомило позивача, що він не має права на звільнення від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з земельного податку. Після чого позивач звернувся до ДПІ із заявою про зняття його з обліку як платника земельного податку. Але станом на час звернення до суду, позивач відповіді не отримав, що стало причиною звернення до суду, оскільки позивач вважає себе таким, що не відноситься до платників земельного податку згідно положень Податкового Кодексу України.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 25.08.2015 року позовні вимоги задоволено частково. Зобов'язано ДПІ зняти позивача з обліку, як платника земельного податку за адресою провадження господарської діяльності: м. Одеса, вул. Партизанська, з дня набрання рішення законної сили. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, ДПІ подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить постанову суду першої інстанції скасувати та винести нову постанову, якою відмовити у задоволені позовних вимог повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є зареєстрований Виконавчим комітетом Одеської міської ради 01.12.2003 року.

Згідно довідки форми 4-ОПП, позивач взятий на облік ДПІ у Київському районі м. Одеси, 04.12.2003 року за №9801.

Згідно Свідоцтва платника єдиного податку від 12.04.2012 року, серії А №055489, позивач перебуває на спрощеній системі оподаткування.

15.07.2009 року, між Територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради та позивачем був укладений договір купівлі - продажу, згідно умов якого позивач придбав індивідуально визначене майно комунальної власності у вигляді нежилих приміщень першого поверху, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Партизанська, та в цілому складаються з нежилих приміщень 1-го поверху, загальною площею 93, 9 кв.м..

29.12.2009 року між позивачем та Одеською міською радою в особі начальника Одеського міського управління земельних ресурсів, укладений договір №6010 на дольову участь у землекористуванні.

Відповідно умов договору, Одеська міська рада на підставі ст.12 Земельного кодексу України визначає дольову участь у землекористуванні, а «Землекористувач» здійснює оплату за користування 106/1000 частки земельної ділянки площею 1636,56 кв.м., що складає 173,48 кв.м., за адресою: м. Одеса, вул. Партизанська, відповідно до плану земельної ділянки. Доля у землекористуванні визначається відповідно до «Положення про порядок розрахунку плати за користування земельними ділянками і за дольову участь у землекористуванні в м. Одесі», затвердженого рішенням Одеської міської ради №702-ХХІІІ від 29.02.2000 року, терміном на 5 років, для експлуатації та обслуговування приміщень ветеринарної лікарні.

Згідно протоколу узгодження від 04.11.2009 року, річна орендна плата за долю у землекористуванні площею 173,48 кв.м., була встановлена у розмірі 1971,04 грн..

14.01.2010 року, ДПІ була зареєстрована заява позивача про встановлення його на облік, як платника земельного податку.

Протягом 2010 - 2015 років. позивач звітував до податкового органу як платник земельного податку, що підтверджується наявними в матеріалах справи податковими деклараціями з визначеним податковим зобов'язанням.

В обґрунтування своєї позиції ДПІ посилається на положення п.287.6 ст.287 ПК України, відповідно до якого, при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивач використовує належні йому нежитлові приміщення для здійснення підприємницької діяльності, а тому підстави для нарахування та сплати позивачем, який знаходиться на спрощеній системі оподаткування, земельного податку за використання земельної ділянки - відсутні.

Колегія суддів погоджується з цими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до пп.4 п.297.1 ст.297 ПК України платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів: 4) податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, як фізична особа-підприємець, використовує належне йому на праві приватної власності нежитлове приміщення у своїй господарській діяльності, про що свідчить зареєстрований за ним вид діяльності по КВЕД 68.20 - надання в оренду й експлуатація власного чи орендованого нерухомого майна.

Отже, позивач використовує належні йому нежитлові приміщення для здійснення підприємницької діяльності.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у позивача обовязку нарахування та сплати земельного податку за адресою ведення позивачем своєї підприємницької діяльності, а також і обовязку подання податкової звітності по такому податку за вказаною адресою.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, апеляційний суд зазначає, що апелянт ДПІ (субєкт владних повноважень), не звільнено від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Разом з апеляційною скаргою ДПІ подало клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.09.2015 року в задоволені клопотання про звільнення від сплати судового збору відмовлено, відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення у справі.

Отже, судовий збір за подання апеляційної скарги відповідно до положень ч.1 ст.4, п.3.2 таблиці ставок судового збору ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» складає 110% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, оскільки за подання позовної заяви було сплачено 73,08 грн, то розмір судового збору становить 80,39 грн..

Враховуючи те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, відповідно до ст.94 КАС України, судовий збір за подання апеляційної скарги підлягає стягненню з апелянта.

Керуючись ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, п.1 ч.1 ст.205, ст.206, ч.5 ст.254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2015 року залишити без змін.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області на користь Одеського апеляційного адміністративного суду судовий збір у розмірі 80 (вісімдесят) грн. 39 коп. на рахунок №1008, отримувач коштів: УК у м. Одесі/Приморський р-н/22030001, , банк отримувача: ГУДКСУ в Одеській області, МФО: 828011.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення виготовлений 29 жовтня 2015 року.

Головуючий суддя:ОСОБА_1
Суддя: Суддя: ОСОБА_2 ОСОБА_3