Справа № 819/1477/13-а
Суддя: Данилевич Н.А.
Дата ухвалення: 2013-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/1477/13-a

17 грудня 2013 року

Тернопільський окружний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючої судді Данилевич Н.А.

суддів Білоус І.О.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Стасюк А.В.

за участю:

позивача ОСОБА_2

представника відповідачів ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства доходів і зборів України в Тернопільській області, Міністерства доходів і зборів України про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії, суд

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 (далі-позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства доходів і зборів України в Тернопільській області (далі відповідач 1), Міністерства доходів і зборів України ( далі відповідач 2) про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, що наказом ДПА в Тернопільській області від 11 вересня 2001 року №176-о він був призначений на посаду оперуповноваженого оперативної групи Борщівського територіального відділу податкової міліції ДПІ в Чортківському районі Тернопільської області, з випробувальним терміном 6 місяців. 09 жовтня 2001 року по дорозі на роботу, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач отримав важкі травми. 02.04.2002 року він звернувся з рапортом до голови ДПА в Тернопільській області про звільнення його із займаної посади та зарахування у розпорядження ДПА в Тернопільській області у звязку з необхідністю лікування в м. Києві. За результатами проходження МСЕК 19.06.2002 року позивачу встановлено другу групу інвалідності, внаслідок трудового каліцтва. На підставі його заяви та довідки МСЕК наказом ДПА в Тернопільській області від 20.06.2002 року №161-о позивача звільнено у звязку з виходом на пенсію по інвалідності згідно ст.38 Кодексу законів про працю України (за власним бажанням) Позивач вважає, що його звільнення за ст.38 КЗпП України було незаконним, а тому просить суд визнати незаконною бездіяльність посадових осіб Державної податкової служби в Тернопільській області та зобов»язати відповідача 1 внести зміни до наказу від 20.06.2002 року №161-о та звільнити його згідно пп.б. п.65. Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР (через хворобу).

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити з мотивів викладених в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, подавши письмові заперечення та пояснила, що на момент виникнення дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 не був зарахований в кадри податкової міліції, спеціальне звання начальницького складу органів податкової міліції йому не присвоювалось, оскільки він перебував на випробувальному терміні. Іспитовий термін внесений змінами до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ лише у 2008 році, станом на 2001 рік поняття «випробувальний термін» та «іспитовий термін» на співробітників органів податкової міліції не поширювалось і застосовуватись не повинно було. Однак, на даний час зарахувати ОСОБА_2 в кадри податкової міліції, присвоїти спеціальне звання начальницького складу немає можливості, а тому немає підстав для внесення змін до наказу №161 від 20.06.202 року. У звязку з цим, представник відповідача просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Згідно з наказом ДПА в Тернопільській області від 11 вересня 2001 року №176-о (а.с.11) ОСОБА_2 було призначено на посаду оперуповноваженого оперативної групи Борщівського територіального відділу податкової міліції ДПІ в Чортківському районі Тернопільської області, з випробувальним терміном 6 місяців.

09 жовтня 2001 року по дорозі на роботу, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач отримав важкі травми. 02.04.2002 року він звернувся з рапортом до голови ДПА в Тернопільській області про звільнення його із займаної посади та зарахування у розпорядження ДПА в Тернопільській області у звязку з необхідністю лікування в м. Києві.

За результатами проходження МСЕК 19.06.2002 року позивачу встановлено другу групу інвалідності, внаслідок трудового каліцтва, з висновком щодо умов та характеру праці де зазначено, що: непрацездатним у звичайних умовах, може працювати в спеціально створених умовах».

Відповідно до наказу ДПА в Тернопільській області від 20.06.2002 року №161-о (а.с.10), на підставі заяви та довідки МСЕК ТЕР №043474 від 19.06.2002 року, ОСОБА_2 звільнено з роботи з 20 червня 2002 року у звязку з виходом на пенсію по інвалідності, згідно ст.38 Кодексу законів про працю України (за власним бажанням).

Як встановлено абз.2 п.1 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (далі Положення), затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року №114, до рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ належать особи, які перебувають у кадрах Міністерства внутрішніх справ і яким присвоєно спеціальні звання, встановлені законодавством.

Відповідно до п.п.б п.65 Положення особи рядового та начальницького складу звільняються зі служби у відставку через хворобу у разі визнання їх непридатними до військової служби за рішенням військово-лікарської комісії, винесеним до звільнення особи зі служби.

Як вбачається з матеріалів справи та доведено в судовому засіданні ОСОБА_2 не присвоювалось жодного спеціального звання рядового чи начальницького складу органів податкової міліції, рішення військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби немає, а тому, суд вважає, що немає підстав для внесення змін у наказ №161 від 20.06.2002 року про звільнення позивача, а відтак немає підстав для визнання незаконною бездіяльність посадових осіб відповідача 1.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади, місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч.1. ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно ч.1. ст.69 КАС доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі наведеного, оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є не обґрунтованими, не відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 2, 69, 70, 71, 128, 136, 160-163, КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства доходів і зборів України в Тернопільській області, Міністерства доходів і зборів України про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд в порядку і строки, передбачені статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строків апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови суду виготовлений 19.12.2013 року.

Головуючийсуддя ОСОБА_4

судді Білоус І.О.

ОСОБА_1

копія вірна

Суддя Данилевич Н.А.