Справа № 2-а-2641/10/1970
Суддя: Данилевич Н.А.
Дата ухвалення: 2010-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-а-2641/10/1970

"13" серпня 2010 р. м. Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Данилевич Н.А.

при секретарі Лавренюк О.М.

за участю:

представників позивача: ОСОБА_1

представників відповідачів: ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі справу за адміністративним позовом публічного акціонерного товариства «Тернопільавто» до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, управління Пенсійного фонду України в м.Тернополі про скасування рішення, суд-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про скасування рішення про застосування фінансових санкцій та нарахування пені №0771 від 19 травня 2010 року.

Позов мотивовано тим, що 19.05.2010р. управлінням Пенсійного фонду України в м.Тернополі було прийняте Рішення №0771 про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованими страхувальниками або органом Пенсійного фонду, згідно якого застосовані до позивача фінансові санкції у вигляді стягнення штрафу у розмірі 6074,38грн. та нарахування пені у розмірі 100,13 грн. за період з 22.03.2004р.по 24.01.2008року.

Позивач не погоджується з прийнятим рішенням і вважає, що воно прийняте з порушенням вимог Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003р. та ст.250 Господарського кодексу України.

За заявою відповідача до розгляду справи залучено в якості співвідповідача управління Пенсійного фонду України в м.Тернополі.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити, мотивуючи обставинами, що викладені в позовній заяві та посилаючись на те, що адміністративно господарські санкції, до числа яких належить і штраф відповідно до ст.239, 241 ГК України можуть бути застосовані до субєкта господарювання лише протягом строків встановлених ст.250 ГК України, тобто протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше як через один рік з дня його вчинення, тому прийняте відповідачем вищевказане рішення є незаконним і просить суд його скасувати.

Представник відповідача - управління Пенсійного фонду України в м.Тернополі в судовому засіданні позов не визнала, пояснивши, що рішення №0771 від 19 травня 2010 року. про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несвоєчасну сплату страхових внесків стосовно позивача прийнято відповідно до вимог п.2 ч.9 ст.106 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування»на підставі даних карток особового рахунку позивача, згідно яких позивач за період з 22.03.2004року по 24.01.2008року не в повному обсязі та невчасно сплачував страхові внески, на що нараховувалася фінансова санкція та пеня за кожен день прострочення.

Представник відповідача - головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області позов не визнав, пославшись на ч.15 ст.106 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», згідно якої строк давності щодо стягнення недоїмки, пені та штрафів не застосовується.

З урахуванням викладеного представники відповідачів вважають, що позовні вимоги позивача є безпідставними і просять суд відмовити в їх задоволенні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи учасників адміністративного процесу, судом встановлено:

Управління управління Пенсійного фонду України в м.Тернополі прийнято Рішення №0771 від 19 травня 2010 року про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованими страхувальниками або органом Пенсійного фонду, згідно якого застосовані до позивача фінансові санкції у вигляді штрафу у розмірі 6074,38грн. та нарахування пені у розмірі 100,13 грн. за період з 22.03.2004р. по 24.01.2008року. (а.с.5).

Вказане рішення позивачем було оскаржено до Головного управління УПФУ в Тернопільській області. За результатами розгляду даної скарги Головним управлінням ПФУ в Тернопільській області 02.07.2010р. прийнято рішення про результати розгляду скарги (вих.№2696/04) яким у задоволенні скарги відмовлено, а рішення УПФУ в м.Тернополі про застосування фінансових санкцій та нарахування пені №0771 від 19 травня 2010 року залишено без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, повно і всебічно зясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд вважає, що позовні вимоги до задоволення не підлягають з наступних міркувань.

Позивач, відповідно до ст. 8 Закону України „Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991р., ст.15 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003р. (далі Закон про пенсійне страхування) та ст. 1 Закону України „Про збір на обовязкове державне пенсійне страхування від 26.06.1997р. (далі Закон України), є платником страхових внесків на обовязкове державне пенсійне страхування, порядок сплати яких передбачений „Інструкцією про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування до Пенсійного Фонду України (затверджена постановою правління ПФ України від 19.12.2003р. № 21-1 (далі Інструкція).

Статтею 1 Закону України про пенсійне страхування встановлено, що страховими внесками є кошти відрахувань на соціальне страхування та збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, сплачені згідно із законодавством, що діяло раніше; кошти, сплачені на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування відповідно до цього Закону.

Згідно п.6. ст.20. Закону про пенсійне страхування та підп. 5.1.4., п.5 Інструкції, позивач зобовязаний сплачувати нараховані за відповідний базовий звітний період, яким є календарний місяць, страхові внески, в розмірі встановленому законом шляхом перерахування безготівкових сум з його рахунків не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду незалежно від виплати заробітної плати, на суми яких нараховуються страхові внески;

Обовязок нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески органам Пенсійного фонду України збору покладено на страхувальника, згідно п.6 ч. 2. ст. 17. Закону про пенсійне страхування.

У відповідності з вимогами ст.106 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Згідно п.2.ч.9 ст.106 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або територіальними органами Пенсійного фонду, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум. Одночасно на суми своєчасно не сплачених (не перерахованих) страхових внесків і фінансових санкцій нараховується пеня в розмірі 0,1 відсотка зазначених сум коштів, розрахована за кожний день прострочення платежу.

п. 12 ст. 20 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» встановлено, що страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника внесків.

Судом не взято до уваги твердження позивача про те, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням ст.250 ГК України враховуючи наступне:

Відповідно до частини 15 статті 106 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»строк позовної давності щодо стягнення недоїмки пені та штрафів не застосовується.

Однак, слід зазначити, що у відповідності до частини першої статті 238 ГК України, за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Частиною першою статті 241 ГК України визначено, що адміністративно-господарський штраф - це грошова сума, що сплачується суб'єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності.

Згідно з статтею 250 ГК України, адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

У даній ситуації органом Пенсійного фонду, застосовані санкції за порушення норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а не за порушення правил господарської діяльності. УПФ України у Тернопільському районі не є субєктом, наділеним господарською компетенцією і безпосередньо не здійснює організаційно-господарських повноважень щодо субєкта господарювання. Управління здійснює контроль за своєчасністю і повнотою сплати внесків. Тобто, застосування до вказаного виду правовідносин правил встановлених ст. 250 ГК України є безпідставним. Частиною першою статті 5 Закону №1058 встановлено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Частина друга статті 5 цього Закону чітко встановлює коло правовідносин, які регулюються виключно цим Законом, а саме: порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, стягнення заборгованості за цими внесками. У частині застосування строків давності вказана норма деталізується пунктом 15 статті 106 Закону №1058.

Тому, суд вважає, що суперечності норм статті 250 ГК України та пункту 15 статті 106 Закону №1058 відсутності.

З аналізу вищевикладених норм, суд приходить до висновку, що Управління пенсійного фонду в м.Тернополі при накладені штрафних санкцій за не сплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхових внесків не повинне застосовувати вимоги норм ст.250 Господарського кодексу України.

Таким чином, суд вважає,що управлінням Пенсійного фонду України м.Тернополя правомірно прийнято Рішення №0771 від 19 травня 2010 року. про застосування фінансових санкцій за не сплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальником ПАТ «Тернопільавто»страхових внесків, згідно якого застосовані до позивача фінансові санкції у вигляді стягнення штрафу у розмірі 6074,38грн. та нарахування пені у розмірі 100,13 грн.. враховуючи, що позивачем було допущено порушення за які передбачено відповідальність згідно ст.106 «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» у вигляді штрафу.

Згідно статті 71 Кодексу Адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Таким чином, проаналізувавши у сукупності всі докази по справі, суд дійшов висновку що підстав для задоволенні позову немає.

Керуючись ст.ст.6,86,158,163,186 КАС України, 106 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», суд-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Тернопільавто»до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, управління Пенсійного фонду України в м.Тернополі про скасування рішення - відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Данилевич Н.А.