Справа № 818/2490/14
Суддя: Старосуд М.І.
Дата ухвалення: 2015-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 р. Справа № 818/2490/14
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Старосуда М.І.

Суддів: Лях О.П. , Яковенка М.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 19.08.2015р. по справі № 818/2490/14

за позовом ОСОБА_1

до Роменської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Сумській області (№ 56)

про визнання дій незаконними та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА

Позивач у вересні 2014 року звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати незаконними дії Роменської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Сумській області (№ 56) щодо перегляду його кореспонденції до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.05.2014 року та стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 2000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 20.05.2014 року він на рішення Апеляційного суду м. Києва від 29.04.2014 року подав касаційну скаргу в конверті, але в порушення вимог ч.4 ст.113 Кримінально-виконавчого кодексу України, відповідач розкрив конверт, в якому знаходилася касаційна скарга та переглянув його листування.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 01.10.2014 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.11.2014 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 липня 2015 року постанову Сумського окружного адміністративного суду від 01.10.2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.11.2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки суд апеляційної інстанції не врахував посилання позивача, що касаційну скаргу він подав у конверті та не надав відповідної оцінки у своєму рішенні заяві свідка ОСОБА_2 Окрім того, у вказаній ухвалі Вищого адміністративного суду України звернуто увагу на те, що висновки судів попередніх інстанцій, що на підтвердження доводів позивача щодо відкриття та перегляду поштової кореспонденції, що не підлягає перегляду, єдиним доказом міг би бути відповідний поштовий конверт, в якому містилася касаційна скарга, при цьому, який ще не отриманий та не відкритий адресатом, є неправильними.

При новому розгляді справи оскаржуваною постановою Сумського окружного адміністративного суду від 19.08.2015 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 Роменської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Сумській області (№ 56) відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, а також невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати постанову Сумського окружного адміністративного суду від 19.08.2015 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги: пояснення свідка ОСОБА_2, який підтвердив факт відправлення касаційної скарги у запечатаному конверті; що відповідач не надав жодного доказу щодо прийняття його касаційної скарги у відкритому вигляді; що його підпис на дублікаті супровідного листа не є доказом подання касаційної скарги у відкритому вигляді; що підпис в графі № 195 журналу є імітацією його підпису; що судом першої інстанції проігноровано висновки і мотиви, з яких ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.07.2015 року скасовані постанова Сумського окружного адміністративного суду від 01.10.2014 року та ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.11.2014 року.

Колегія суддів, відповідно до ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 є засудженим до довічного позбавлення волі та з 04.05.2005 року відбуває покарання у Роменській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Сумській області (№56).

20.05.2014 року ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду м. Києва від 29.04.2014 року подав касаційну скаргу і як він стверджує в позовній заяві та в апеляційній скарзі, його кореспонденція в запечатаному конверті відкривалась та переглядалась, що підтверджується супровідним листом, в якому відображено зміст касаційної скарги, назву адресата, його персональні дані та кількість аркушів.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з безпідставності та необґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів частково не погоджується з висновком суду першої інстанції на підставі такого.

Відповідно до частин 1, 3 статті 113 Кримінально-виконавчого кодексу України засудженим дозволяється одержувати і відправляти листи і телеграми за свій рахунок без обмеження їх кількості. Кореспонденція, яку одержують і надсилають засуджені до відбування покарання у виправних колоніях мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання, середнього та максимального рівня безпеки, підлягає перегляду.

Однак, частиною 4 статті 113 Кримінально-виконавчого кодексу України передбачено, що кореспонденція, яку засуджені адресують Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини, Європейському суду з прав людини, а також іншим відповідним органам міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, уповноваженим особам таких міжнародних організацій, до суду та прокуророві, перегляду не підлягає і надсилається за адресою протягом доби з часу її подачі. Кореспонденція, яку засуджені одержують від зазначених органів та осіб, перегляду не підлягає.

Окрім того, абзацом другим пункту 4 розділу І Інструкції з організації перегляду кореспонденції (листування) осіб, які тримаються в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.07.2013 року №1304/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.07.2013 року за №1110/23642, передбачено, що кореспонденція, яку засуджені чи особи, взяті під варту, адресують Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини, Європейському суду з прав людини, а також іншим відповідним органам міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, уповноваженим особам таких міжнародних організацій та прокурору чи захиснику у кримінальному провадженні, що здійснює свої повноваження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, перегляду не підлягає і надсилається за адресою протягом доби з часу її подачі. Кореспонденція, яку засуджені та особи, взяті під варту, одержують від зазначених органів та осіб, перегляду не підлягає.

Відповідно до п. 3, 5 Інструкції рекомендовані листи, листи з оголошеною цінністю, кореспонденція, передбачена абзацом другим пункту 4 розділу І цієї Інструкції, та листи, що містять відомості про смерть близьких або інші термінові повідомлення, що надходять з поштових відділень або надсилаються за реєстром, реєструються окремо у журналі обліку кореспонденції осіб, які тримаються в установі виконання покарань (слідчому ізоляторі), форма якого визначена в додатку 2 до цієї Інструкції.

Кореспонденцію, зазначену в абзаці другому пункту 4 розділу І цієї Інструкції, засуджені чи особи, взяті під варту, особисто запечатують у конверти (із зазначенням адресата). У разі відсутності у відправника конверта адміністрація установи виконання покарань (слідчого ізолятора) забезпечує засудженого (особу, взяту під варту) конвертом та поштовою маркою.

Така кореспонденція перегляду не підлягає і надсилається адресату протягом доби з часу її подачі. Кореспонденція, що надійшла від зазначених в абзаці другому пункту 4 розділу І цієї Інструкції органів (осіб), засудженим (особам, узятим під варту) вручається протягом доби у запечатаному вигляді (конверті).

Зазначена вхідна та вихідна письмова кореспонденція у закритому вигляді реєструється в Журналі з приміткою "Закритий конверт". Помітки чи написи на зазначеній кореспонденції не проставляються, якщо це не передбачено діючими поштовими правилами.

Отже, аналіз вказаних правових норм свідчить про те, що відповідач повинен був прийняти від позивача касаційну скаргу лише в запечатаному ним конверті, а у разі відсутності у нього конверта повинен був забезпечити його конвертом та поштовою маркою, оскільки така письмова кореспонденція у закритому вигляді реєструється в журналі з приміткою "Закритий конверт" і зазначені правові норми не наділяють відповідача правом приймати таку інформації у відкритому вигляді.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, частина 4 статті 113 Кримінально-виконавчого кодексу України та Інструкція з організації перегляду кореспонденції (листування) осіб, які тримаються в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах, зобов'язують відповідача незалежно від будь-яких обставин приймати від зазначених осіб касаційні скарги на рішення суду лише у закритому вигляді.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 01 липня 2015 року, якою скасовано постанову Сумського окружного адміністративного суду від 01.10.2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.11.2014 року, колегія суддів, посилаючись на вимоги частини 4 статті 113 Кримінально-виконавчого кодексу України та на Інструкцію з організації перегляду кореспонденції (листування) осіб, які тримаються в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах, зазначила, що направляючи касаційну скаргу ОСОБА_1 супровідним листом, відповідач діяв всупереч вказаним вимогам закону.

Твердження апелянта, що касаційну скаргу на рішення суду він подавав у запечатаному конверті, колегія суддів вважає обґрунтованими, оскільки така кореспонденція у відкритому вигляді відповідачем не приймається.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, вказана кореспонденція до суду направлялася у відкритому вигляді, тобто фактично переглядалася відповідачем, що підтверджується супровідним листом, в якому відображено зміст касаційної скарги, назву адресата, його персональні дані та кількість аркушів.

Висновок суду першої інстанції, що зазначена кореспонденція була отримана від ОСОБА_1 у відкритому вигляді за його бажанням у зв'язку з відсутністю у нього коштів на конверт та поштову марку, колегія суддів вважає помилковим, оскільки у разі відсутності у відправника конверта адміністрація установи виконання покарань (слідчого ізолятора) зобов'язана забезпечити засудженого (особу, взяту під варту) конвертом та поштовою маркою і, окрім того, така кореспонденція у відкритому вигляді відповідачем не приймається.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач відповідно до ч.2 ст.71 КАС України не довів правомірності своїх дій щодо направлення зазначеної кореспонденції позивача до суду у відкритому вигляді та її фактичному перегляді, а тому позовні вимоги позивача про визнання незаконними дій Роменської виправної колонії №56 щодо перегляду його кореспонденції до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.05.2014 року підлягають задоволенню, а постанова суду в цій частині - скасуванню.

Щодо постанови суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з Роменської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Сумській області (№56) моральної шкоди в сумі 2000 грн., заподіяної внаслідок порушення прав позивача, колегія суддів зазначає таке.

Статтею 56 Конституції України передбачено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Кодексу адміністративного судочинства України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Згідно зі ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Таким чином, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Колегія суддів вважає, що позивачем по справі не було надано обґрунтованих доказів, що порушення його прав незаконними діями відповідача призвели до заподіяння йому моральної шкоди.

Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне зауважити на те, що доводи позивача про заподіяння йому моральної шкоди, яка виразилася в погіршенні стану здоров'я після відправлення кореспонденції відповідачем, спростовуються посиланнями самого позивача на наявність у нього захворювання на гіпертонію з 2012 року та наданою до матеріалів справи копією довідки медичної частини установи відповідача від 13.06.2014 року за № 4/2102 про те, що позивач за медичною допомогою не звертався, його звернень щодо погіршення стану здоров'я не надходило.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивача про визнання незаконними дій Роменської виправної колонії №56 щодо перегляду його кореспонденції до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.05.2014 року не відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки прийнята судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому постанова суду в цій частині підлягає скасуванню.

Щодо постанови суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 2000 грн., колегія суддів вважає, що постанова в цій частині відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому підлягає залишенню без змін.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції через порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до ухвалення неправильного рішення в частині позовних вимог про визнання незаконними дій Роменської виправної колонії №56 щодо перегляду кореспонденції позивача до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.05.2014 року підлягає скасуванню з прийняттям в цій частині постанови про задоволення позову.

Керуючись ст.ст.41 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202 , 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 19.08.2015р. по справі № 818/2490/14 в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Роменської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Сумській області (№ 56) про визнання незаконними дій Роменської виправної колонії №56 щодо перегляду його кореспонденції до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.05.2014 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Роменської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Сумській області (№56) про визнання незаконними дій Роменської виправної колонії №56 щодо перегляду його кореспонденції до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.05.2014 року задовольнити.

Визнати незаконними дії Роменської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Сумській області (№56) щодо перегляду кореспонденції ОСОБА_1 до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.05.2014 року.

В іншій частині постанову Сумського окружного адміністративного суду від 19.08.2015р. по справі № 818/2490/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Старосуд М.І.
Судді(підпис) (підпис) Лях О.П. Яковенко М.М.