Справа № 822/3240/15
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2015-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/3240/15

Головуючий у 1-й інстанції: Матущак В.В.

Суддя-доповідач: Білоус О.В.

28 жовтня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білоуса О.В.

суддів: Совгири Д. І. Курка О. П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Довіра" на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 вересня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2, треті особи на стороні позивача - Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Довіра", фермерське господарство "Подільський аграрій-2014" до Красилівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Красилівської ОДПІ, треті особи на стороні позивача - Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Довіра", фермерське господарство "Подільський аграрій-2014", про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №4670-17 від 12.05.2015 та №4671-17 від 12.05.2015р. Позовні вимоги мотивовано тим, що податковим органом прийняті податкові повідомлення-рішення від 12.05.2015 №4670-14 та 4671-17, якими визначено суму грошового зобов'язання зі сплати орендної плати за земельні ділянки. Не погоджуючись з висновками податкового органу, просив визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення.

Відповідно до постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 11.09.2015 року у задоволенні позову відмовлено. Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, третя особа подала апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову Хмельницького окружного адміністративного суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись при цьому на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи та порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

В судове засідання представники сторін, третіх осіб не з'явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином. Позивач направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, підтримавши доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача направив на адресу суду письмові заперечення на апеляційну скаргу, з яких вбачається, що відповідач апеляційну скаргу не визнає у повному обсязі, проти її задоволення заперечує, вважаючи рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим і таким, що відповідає фактичним обставинам справи. Просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції -без змін.

Представник апелянта звернувся із клопотанням про відкладення розгляду справи у зв'язку із відрядженням та неможливістю прибути у судове засідання. Колегія суддів, оцінивши доводи заявленого клопотання, прийшла до висновку про відсутність підстав для його задоволення. Зокрема, колегія суддів апеляційного суду зауважує, що законним представником органу, підприємства, установи, організації в суді є його керівник чи інша особа, уповноважена законом, положенням, статутом (ч. 7 ст. 56 КАС). Крім того, законодавством не обмежена можливість юридичної особи мати в суді кількох представників, надавши їм відповідні повноваження згідно вимог Кодексу адміністративного судочинства України. Відтак, зазначені в клопотанні причини неявки в судове засідання не підтверджені жодними належними і допустимими доказами, і не можуть бути визнані судом поважними, а клопотання не підлягає задоволенню.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про його дату, час і місце, а також враховуючи те, що їх явка в судове засідання не визнавалась обов'язковою, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України, за наявними у справі матеріалами, При цьому, згідно частини 6 статті 12, частини 1 статті 41 КАС України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. При цьому в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Частиною 1 ст. 195 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, та підтверджується матеріалами справи, між Красилівською районною державною адміністрацією та ОСОБА_2 05.09.2012 укладено договір оренди земельної ділянки. Даним договором Красилівська РДА (орендодавець) передала ОСОБА_2 (орендар) в довгострокове платне користування земельні ділянки (землі резерву та запасу) за межами населених пунктів на території Терешківської сільської ради Красилівського району. Загальна площа земельних ділянок становить 327,9172 га.

Також між Красилівською районною державною адміністрацією та ОСОБА_2 12.09.2012 укладено договір оренди земельної ділянки. Відповідно до цього договору Красилівська РДА (орендодавець) передала ОСОБА_2 (орендар) в довгострокове платне користування земельні ділянки (землі резерву та запасу) за межами населених пунктів на території Кременчуківської сільської ради Красилівського району. Загальна площа земельних ділянок становить 193,2352 га.

В подальшому земельні ділянки були передані в суборенду Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю "Довіра" та Фермерському господарству "Подільський аграрій-2014" згідно договорів суборенди, які знаходяться в матеріалах справи. Сторони договорів суборенди погодилися, що суборендна плата буде вноситися до бюджету, а тому суборендар зобов'язаний виконувати взяті на себе зобов'язання. СТОВ "Довіра" та ФГ "Подільський аграрій-2014" подали до Красилівської ОДПІ відповідні податкові декларації з плати за землю на 2015 за земельні ділянки, які використовують на правах суборенди.

Красилівською ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення №4670-17 від 12.05.2015 за формою "Ф", яким визначено позивачу суму грошового зобов'язання зі сплати орендної плати в розмірі 109100,35 грн., та податкове повідомлення-рішення №4671-17 від 12.05.2015 за формою "Ф", яким визначено суму грошового зобов'язання зі сплати орендної плати в розмірі 119501,40 грн.

Вирішуючи по суті існуючий спір, суд першої інстанції керувався тим, що згідно пп. 14.1.147 п.14.1 ст.14 ПК України плата за землю - це обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Відповідно до пп.14.1.136 п.14.1 ст.14 ПК України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - це обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Зі змісту Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та Закону України від 06 жовтня 1998 року № 161-XIV «Про оренду землі» (в редакції, чинній на час укладення договору оренди) вбачається, що користування землею в Україні є платним.

З 01 січня 2011 року набрав чинності ПК України, який, відповідно до пункту 1.1 статті 1, регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, і, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За змістом підпункту 9.1.10 пункту 9.1 статті 9 ПК України плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 цього ж Кодексу є податком, і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до пункту 269.1 статті 269 ПК України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Останні ж, як визначає зміст підпункту 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК України, це особи, яким, зокрема, на умовах оренди надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності. Отже, ПК України визначив обов'язок й орендаря сплачувати земельний податок у формі орендної плати.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункт 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Право орендаря передавати орендовану земельну ділянку або її частину в суборенду є правовідносинами договірними, які регулюються ст.8 Закону України "Про оренду землі", ч.6 ст.93 Земельного кодексу України та п.288.6 ст.288 ПК України. Разом із тим, виходячи із принципу пріоритетності норм ПК України над нормами інших актів, який закріплено в пункті 5.2 статті 5 цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування потрібно застосовувати саме відповідні норми ПК України.

Колегія суддів наголошує, що справляння плати за землю, в тому числі й орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу ХІІІ ПК України, та за своєю суттю є правовідносинами у сфері оподаткування. Таким чином, імперативно встановлений обов'язок орендаря сплачувати орендну плату як податкове зобов'язання, не може бути змінений чи скасований ним шляхом укладення з третіми особами договору суборенди земельної ділянки.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем, а підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (пункт 288.1 статті 288 ПК України).

Приписами п.287.2. ст.287 ПК України встановлено, що облік фізичних осіб - платників податку і нарахування відповідних сум проводяться щороку до 1 травня. Відповідно п.286.5 ст.286 ПК України, нарахування фізичним особам сум земельного податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою та у порядку, визначеному статтею 58 Кодексу. Податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення (п.287.5 ст.287 ПК України). В ході судового розгляду встановлено, що обов'язок зі сплати земельного податку у формі орендної плати позивач не виконав.

Статтями 36 та 87 ПК України закріпленні положення щодо самостійного виконання платником податків свого податкового обов'язку, та заборони будь-якої уступки грошового зобов'язання або податкового боргу платника податків третім особам. Тому суборендар в даному випадку не є платником земельного податку (орендної плати) за дані земельні ділянки, не може сплачувати передбачену розділом XIII ПК України плату за землю замість орендаря земельної ділянки, оскільки плата за користування земельною ділянкою, яку сплачує суборендар, не є платою за землю в розумінні розділу XIII ПК України. Плата за договором суборенди сплачується орендодавцеві земельної ділянки за цим договором.

Тому, фактичний обов'язок сплачувати до бюджету плату за земельні ділянки, які передані в оренду позивачу за договорами з Красилівською районною державною адміністрацією, покладається на самого орендаря - ОСОБА_2 У зв'язку із цим, сплачені суборендарями кошти є безпідставно внесені та надмірно сплачені до Державного бюджету. Відтак, прийняті Красилівською ОДПІ податкові повідомлення-рішення №4670-17 від 12.05.2015 за формою "Ф", та №4671-17 від 12.05.2015р. за формою "Ф", є правомірними.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеним, матеріалами справи, а тому колегією суддів відхиляються, оскільки не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови у задоволенні заявлених вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Довіра" залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 вересня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Білоус О.В.

Судді Курко О. П.

Совгира Д. І.