Справа № 822/2301/15
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2015-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/2301/15

Головуючий у 1-й інстанції: Касап В.М.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

20 жовтня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Боровицького О. А. Граб Л.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Красилівської об'єднаної державної податкової інспекції в особі Старокостянтинівського відділення про визнання протиправною та скасування вимоги,

В С Т А Н О В И В :

в червні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Красилівської об'єднаної державної податкової інспекції в особі Старокостянтинівського відділення про визнання протиправною та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) №Ф-ЗУ від 02 червня 2015 року.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 липня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою позивні вимоги задовольнити.

Сторони повноважних представників в судове засідання не направили, хоча повідомлялися про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 18.03.2003 року зареєстрована як фізична особа-підприємець виконавчим комітетом Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області і включена до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Відповідно до направлень №135 та №136 від 20.05.2015 року та наказу про проведення виїзної документальної перевірки №302 від 20.05.2015 року, у період з 20.05.2015 року по 26.05.2015 року посадовими особами відповідача була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_2, щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року.

За результатами перевірки посадовими особами відповідача складено акт №534/1702/НОМЕР_1 від 02.06.2015 року.

У висновку акта перевірки зазначено, що за наслідками проведеної перевірки встановлені наступні порушення:

п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, позивач нараховуючи та виплачуючи заробітну плату найманим працівникам за період з 01.05.2014 року по 30.11.2014 року первинних документів (в т.ч. відомість про нарахування та виплату заробітної плати, трудовий договір, табель обліку робочого часу тощо), які б свідчили про нарахування та виплату заробітної плати для даної категорії працівників та утримання і перерахування податку на доходи фізичних осіб до бюджету не вела;

пп. 168.1.1, пп. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168, абз. "а" п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_2 за період з 01.05.2014 року по 30.11.2014 року нараховуючи та виплачуючи дохід у вигляді заробітної плати не нараховувала та не утримувала податок з доходів фізичних осіб (всього нараховано/виплачено доходу на загальну суму 14000,00 грн.), в результаті чого занижено та не сплачено до бюджету (не перераховано) податок на доходи фізичних осіб в розмірі 2024,40 грн.;

абз. "б" п. 176.2 ст. 176, пп. 49.18.2 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України, позивач нараховуючи та виплачуючи дохід у вигляді заробітної плати для найманих працівників за період ІІ-ІV квартали 2014 року розрахунок за формою 1 ДФ до податкового органу не подавала;

абз. 1 ч. 7 ст. 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", ФОП ОСОБА_2 з травня 2014 року по листопад 2014 року використовувалася праця найманих працівників та було виплачено 14000,00 доходу (заробітної плати) з якого не утримано та не перераховано єдиний соціальний внесок із заробітної плати найманих працівників в сумі 504,00 грн.;

ч. 5 ст. 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", позивачем не нараховано та не перераховано єдиний внесок нарахований на заробітну плату найманих працівників в сумі 5188,40 грн.

За результатами проведеної перевірки відповідачем було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-ЗУ від 02 червня 2015 року в розмірі 5692,40 грн.

Не погодившись з вимогою про сплату боргу, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач як податковий агент зобовязаний був проводити нарахування, утримання та сплату єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до бюджету від імені та за рахунок платника податку - фізичної особи резидента чи нерезидента, яка є найманою особою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про збір та обік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про збір та обік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців).

Відповідно до ч. 7 ст. 8 Закону України "Про збір та обік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 2, 6-8 частини першої статті 4 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині дев'ятій цієї статті), встановлюється у розмірі 3,6 відсотка визначеної пунктом 1 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Згідно з ч. 5 ст. 8 Закону України "Про збір та обік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок для платників, зазначених у пункті 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у відсотках до визначеної абзацом першим пункту 1 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску (за винятком винагороди за цивільно-правовими договорами) відповідно до класів професійного ризику виробництва, до яких віднесено платників єдиного внеску, з урахуванням видів їх економічної діяльності.

Документальною позаплановою виїзною перевіркою фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_2 у своїй господарській діяльності використовувала працю 3-х найманих працівників, а саме: ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 без належного оформлення трудових відносин та з виплатою доходів (заробітної плати) без нарахування, утримання і перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Перевіркою не виявлено, а платником до перевірки не надано будь-яких первинних документів (в т.ч. відомість про нарахування та виплату заробітної плати, трудовий договір, табель обліку робочого часу тощо), які б свідчили про нарахування та виплату заробітної плати для даної категорії працівників та утримання і перерахування податку на доходи фізичних осіб та єдиного соціального внеску до бюджету.

Вказані обставини підтверджуються також протоколами допитів ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а. с. 67-77).

Таким чином, перевіркою встановлені порушення позивачем, зокрема, абз. 1 ч. 7 ст. 8 Закону України "Про збір та обік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 з травня 2014 року по листопад 2014 року використовувалася праця найманих працівників та було виплачено 14000,00 доходу (заробітної плати) з якого не утримано та не перераховано єдиний соціальний внесок із заробітної плати найманих працівників в сумі 504,00 грн.; ч. 5 ст. 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", позивачем не нараховано та не перераховано єдиний внесок нарахований на заробітну плату найманих працівників в сумі 5188,40 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону України "Про збір та обік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що на підставі встановлених проведеною перевіркою порушень податковим органом було обґрунтовано сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки), відповідно до якої позивач зобов'язаний сплатити суму недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 5692,40 грн.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги стосовно незаконності проведення перевірки з огляду на п. 3 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", відповідно до якого у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою субєкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України.

Судом з матеріалів справи встановлено, що документальна позапланова перевірка фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 призначена постановою прокурора Старокостянтинівської міжрайонної прокуратури ОСОБА_6 від 05 березня 2015 року згідно з вимогами КПК України, що не суперечить п. 3 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи".

Красилівська ОДПІ під час проведення перевірки не виходила за межі постанови Старокостянтинівської міжрайонної прокуратури Хмельницької області від 05 березня 2015 року, оскільки під час проведення перевірки досліджувались виключно ті питання, які ставились прокурором.

Колегія суддів відхиляє також доводи апелянта про те, що ОСОБА_3, ОСОБА_5 перебували у трудових відносинах з ОСОБА_7, оскільки як встановлено проведеною перевіркою, ОСОБА_7 використовував працю 7 найманих працівників, а тому числі і працю ОСОБА_3 з 04 листопада 2014 року, ОСОБА_4 з 04 листопада 2014 року та ОСОБА_8 з 03 грудня 2014 року та виплачував винагороду по актах виконаних робіт. В свою чергу, проведеною перевіркою встановлено ненарахування та несплату податку на доходи фізичних осіб та єдиного соціального внеску в період з травня та листопад 2014 року, тобто до укладення трудових договорів зі ОСОБА_7

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 , ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 липня 2015 року - без змін.

Постанова або ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, а якщо її було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через пять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Касаційна скарга на судові рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбаченим цим Кодексом, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Боровицький О. А.

ОСОБА_9