Справа № 2а-934/09
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2010-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2010 р. Справа № 87959/09/9104

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді Сапіги В.П.

Суддів Онишкевича Т.В. , Попка Я.С.

при секретарі судового засідання Вітер І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Калуської міської ради Івано-Франківської області на постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17.09.2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Калуської міської ради Івано-Франківської області про визнання дій неправомірними, зобов`язання здійснити перерахунок та виплату недоотриманої допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, -

В С Т А Н О В И Л А :

16.07.2009 року ОСОБА_1 звернулася з позовною заявою до управління праці та соціального захисту населення Калуської міської ради про визнання протиправними дії управління праці та соціального захисту населення Калуської міської ради Івано-Франківської області щодо виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, стягнути з управління праці та соціального захисту населення Калуської міської ради Івано-Франківської області в її користь 8 659,87 грн. (вісім тисяч шістсот п'ятдесят дев'ять грн. 87 коп.). за період з липня 2007 року по 2009 рік, що включає в себе:

- 441,77 грн. - недоотриманої допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку;

- 1 218,10 грн. - компенсація за порушення термінів виплати грошових коштів.

Також просить стягнути з управління праці та соціального захисту населення Калуської міської ради Івано-Франківської області в її користь витрати по справі в сумі 86,59 грн. (вісімдесят шість грн. 59 коп.), зобов'язати Відповідача по справі - управління праці та соціального захисту населення Калуської міської ради Івано-Франківської області, здійснювати в подальшому нарахування та сплату їй допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі не менше прожиткового мінімуму, встановленого для дітей віком до 6-ти років.

До початку судового розгляду справи в суді першої інстанції, представник позивача ОСОБА_2 подала заяву про зміну позовних вимог, в якій просила позов в частині стягнення недоотриманої допомоги по догляду за дитиною за період 2008-2009 роки залишити без розгляду.

Постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17.09.2009 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано незаконними дії управління праці та соціального захисту населення Калуської міської ради щодо виплати допомоги по догляду за дитиною, зобов'язано управління праці та соціального захисту населення Калуської міської ради зробити перерахунок нарахованих сум допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та виплатити ОСОБА_1 за період з 09 липня 2007 р. по 31 грудня 2007 року відповідно до ЗУ «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», ЗаконуУкраїни «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та стягнути 86,59 грн. судових витрат. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись прийнятим рішенням суду першої інстанції, управління праці та соціального захисту населення Калуської міської ради оскаржило його в апеляційному порядку, вважає, що постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального права.

Апелянт у своїй апеляційній скарзі покликається на те, що суд при розгляді справи не звернув увагу на норми ст.51 Бюджетного кодексу України відповідно до якої, розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобовязання та здійснюють відповідні видатки за загальним фондом бюджету тільки в межах бюджетних призначень. При здійсненні бюджетного процесу в Україні положення нормативно-правових актів застосовуються лише в тій частині, в якій вони не суперечать положенням Конституції України, Бюджетного кодексу України та Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік». З огляду на це Управління не може змінити видатки держави, затверджені державним бюджетом, оскільки це є прямим порушенням Конституції та чинного законодавства.

Крім того, виплата допомоги у 2007 році по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та при народженні, були проведені в розмірах, встановлених абз.З ч.2 ст.56 Закону України «Про Державний бюджет на 2007рік» і немає жодних правових підстав для стягнення інших сум, оскільки згідно з ст. 95 Конституції України виключно Законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір та цільове спрямування цих видатків.

Судом не врахована норма ч. 2 ст. 19 Конституції України, згідно якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Одночасно ч.3 ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України. Отже, враховуючи положення ст. 56 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», ч.1 ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та ч. 2 ст. 19 Конституції України, УПСЗН Калуської міської ради здійснив виплату допомоги у розмірі, встановленому чинним законодавством, і, відповідно, немає жодних правових підстав для винесення рішення про стягнення коштів, а тим більше про визнання дій відділу неправомірними, оскільки дані дії вчинено виключно на виконання вимог діючого на той час законодавства. Більше того, вчинення інших дій (виплата допомоги в іншому розмірі) мало би незаконний характер та суперечило б вимогам закону.

Тому просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, колегія суддів, у відповідності до ч.4 ст.196 КАС України, вважає за можливе проводити апеляційний розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження та відповідно до положень Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» має право на пільги відповідно до вимог цього Закону, а саме на отримання щомісячної грошової допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі встановленому законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років. Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається на кожну дитину незалежно від кількості народжених (усиновлених, взятих під опіку) дітей у сім'ї, по догляду за якими надається допомога.

Згідно із довідкою управління праці та соціального захисту населення Калуської міської ради № 2617 від 02.06.2009 року, позивачці починаючи з липня 2007 року по грудень 2007 року щомісячна грошова допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку виплачувалася в розмірі, передбаченому Законом України «Про державний бюджет на 2007 рік».

За наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах повинні застосовуватись положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Рішенням Конституційного суду України у справі за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 29, 36, частини другої статті 56, частини другої статті 62, частини першої статті 66, пунктів 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46 статті 71, статей 98, 101, 103, 111 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" (справа про соціальні гарантії громадян) від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення ст.56 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік", за якою щомісячна грошова допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку виплачується у розмірі, який дорівнює різниці між 50 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 90 гривень для незастрахованих осіб та не менше 23 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, для застрахованих осіб, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними. Положення статті 56 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Колегія суддів погоджується з тим, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку позивачці, починаючи з 09 липня 2007 року по 31.12.2007 року відповідачем була нарахована невірно та виплачена не у повному обсязі.

У відповідності до ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що судом першої інстанції не враховано ту обставину, що позивачка пропустила строк звернення до суду, оскільки звернулась з позовом лише 16.07.2009 року, а відповідачем заявлено клопотання про застосування річного строку звернення до суду. Посилання суду першої інстанції на те, що позивачці про порушення її прав стало відомо коли отримала повідомлення відповідача від 18.11.2008 року про відмову у проведенні донарахування і виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку тому нею не пропущено строку звернення до суду колегія суддів вважає помилковим, відтак приходить до висновку про необхідність застосування строку звернення до суду, визначеного ст.99 КАС України та відмову в задоволенні позову в частині виплати позивачці допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за 2007 рік.

Колегія суддів також вважає за необхідне наголосити, що покликання апелянта на відсутність бюджетного фінансування, передбачених Законом України «Про державну допомогу сімям з дітьми» розмірів щомісячної допомоги, як на причину невиконання державою взятих на себе зобовязань, до уваги колегією суддів не приймаються, оскільки реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України»).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до переконання про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповноту зясування ним обставин, які мають значення для справи та невідповідність його висновків дійсним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення спору по суті.

Керуючись ч.3 ст. 160,ч. 4 ст. 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ст.205, ст.207, ст. 254 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Калуської міської ради задоволити, скасувати постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17.09.2009 року у справі № 2а-934/09.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Сапіга В.П.

Судді Онишкевич Т.В. , Попко Я.С.

Повний текст виготовлено 26.04.2010р.