Справа № 2а-1107/09/0970
Суддя: Шавель Р.М.
Дата ухвалення: 2010-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2010 р. Справа № 8316/10/9104

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді Шавеля Р.М.

Суддів Ліщинського А.М. , Носа С.П.

при секретарі судового засідання Шологон В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції та Закритого акціонерного товариства «Магній»на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.12.2009р. у адміністративній справі за позовом Закритого акціонерного товариства «Магній»до ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення про визначення податкового зобовязання з податку на додану вартість, -

В С Т А Н О В И Л А:

13.04.2004р. позивач ОСОБА_2 акціонерне товариство /ЗАТ/ «Магній»звернувся до суду з позовом, в якому, із врахуванням поданих під час розгляду справи доповнень до позову, просив скасувати податкове повідомлення-рішення ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції /ОДПІ/ № /0 від 16.03.2009р. (а.с.3-6, 24-27).

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.12.2009р. заявлений позов задоволено частково; скасовано податкове повідомлення-рішення ОСОБА_1 ОДПІ № /0 від 16.03.2009р. в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 12928158 грн.; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.118-122).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, постанову суду оскаржили сторони.

У поданій апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 ОДПІ, покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати постанову суду в частині задоволених позовних вимог; в решті постанову залишити без змін (а.с.128-129).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд прийшов до невірного висновку про неможливість застосування до позивача штрафних санкцій, оскільки відносно нього відкрито процедуру ліквідації; суд помилково покликався на приписи ст.23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»; системний аналіз ст.ст.1, 12 цього Закону свідчить про те, що мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобовязань і зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), які виникли після введення мораторію, а отже, і не припиняє заходів, спрямованих на їх забезпечення; невиконання таких зобовязань є правопорушенням.

Таким чином, нарахування санкцій, застосування заходів забезпечення за невиконання згаданих зобовязань та примусове стягнення на підставі виконавчих документів коштів на виконання таких грошових зобовязань та зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), а також штрафних санкцій, ґрунтується на законі.

В поданій апеляційній скарзі позивач ЗАТ «Магній», покликаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати постанову суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти нове рішення по справі, яким заявлений позов задоволити (а.с.132-137).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що висновок суду про дотримання податковим органом положень закону під час проведення невиїзної документальної перевірки є помилковим; також норми Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»не регулюють питання погашення податкових зобовязань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»; наведений Закон містить спеціальні норми, які мають пріоритет по відношенню до загальних норм; після порушення відносно боржника-платника податків справи про банкрутство Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»має пріоритет по відношенню до інших законодавчих актів, в тому числі й актів податкового законодавства.

Також відповідно до ст.23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»з дня прийняття судом рішення про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури підприємницька діяльність банкрута припиняється, при цьому Закон дозволяє проведення операцій продажу майна банкрута, яка не є підприємницькою діяльністю.

Після оголошення боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури до банкрута можуть звернутися кредитори відносно вимог, що виникли у процедурах розпорядження майном або санації боржника, окремих вимог у ліквідаційній процедурі банкрута не виникає.

Окрім цього, вищевказаний Закон передбачає виникнення додаткових зобовязань боржника у стадії ліквідації лише у випадках, визначених ч.ч.8 і 9 цього Закону, що полягають у сплаті виплат на погашення поточних комунальних та експлуатаційних платежів та по інших витратах, повязаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

З урахуванням наведеного вважає, що відповідно Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»продаж майна банкрута у ліквідаційній процедурі не визнається підприємницькою діяльністю підприємства-банкрута, виникнення зобовязань такого підприємства перед кредиторами обмежується датою початку стадії ліквідації, через що відчуження цілісного майнового комплексу позивача не оподатковується податком на додану вартість.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, представників сторін на підтримання поданих апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи та апеляційні скарги в межах наведених у них доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ЗАТ «Магній»підлягає до часткового задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 ОДПІ належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи, ухвалою господарського суду Івано-Франківської обл. від 26.10.2006р. по справі № Б-7/235 порушено провадження у справі про банкрутство ЗАТ «Магній»; введено процедуру розпорядження майном боржника строком на 6 місяців та мораторій на задоволення всіх вимог кредиторів з часу порушення справи (а.с.37).

29.11.2007р. господарським судом по наведеній справі винесено постанову, якою ЗАТ «Магній»визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру (а.с.38).

24.09.2008р. між ЗАТ «Магній»та ТзОВ «Торговий дім «Нафто-Трейд», який діє як комісіонер, був укладений договір купівлі-продажу цілісного майнового комплексу, що розташований за адресою: Івано-Франківська обл., м.Калуш, вул.Шахтарська, 2.

Згідно з п.п.2.1-2.3 цього договору ціна продажу майна складає 64954964 грн., без ПДВ; продаж майна здійснено в ліквідаційній процедурі у відповідності до вимог ст.30 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»на підставі відповідних протоколів засідань комітету кредиторів і за результатами проведених біржових торгів (а.с.16-19).

Окрім цього, протягом 02.03.2009р.-04.03.2009р. працівниками ОСОБА_1 ОДПІ проведено документальну невиїзну перевірку ЗАТ «Магній»з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині правильності нарахування та своєчасності сплати до бюджету податку на додану вартість за період з 01.01.2008р. по 31.12.2008р. при здійсненні операції з реалізації цілісного майнового комплексу заводу (а.с.29-35).

Проведеною перевіркою встановлено, зокрема, порушення позивачем вимог пп.3.1.1. п.3.1 ст.3, п.4.1 ст.4, п.6.1 ст.6, пп.7.3.1 п.7.3 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», у результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету (рядок 27 Декларації з податку на додану вартість)за вересень 2008 року в сумі 12928158 грн.

На підставі наведеного Акта перевірки податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення № /0 від 16.03.2009р., яким позивачу визначено податкове зобовязання з податку на додану вартість в сумі 25856316 грн., в тому числі 12928158 грн. за основним платежем та 12928158 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с.36).

Частково задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що податковим органом у відповідності до вимог чинного законодавства проведено невиїзну документальну перевірку позивача; відповідно до вимог Законів України «Про систему оподаткування», «Про податок на додану вартість»і «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»обовязок юридичної особи щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів) припиняється зі сплатою податку, збору (обовязкового платежу) або його скасуванням, або списанням заборгованості відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»; у разі ліквідації юридичної особи заборгованість з податків і зборів (обовязкових платежів) сплачується в порядку, встановленими законами України.

Таким чином, визнання платника податків банкрутом не звільняє його від обовязку щодо подання податкової звітності до податкового органу та сплати податків, зборів (обовязкових платежів), встановлених законами України, а звільняє лише від сплати штрафних санкцій за порушення податкового законодавства. При цьому строки виникнення податкових зобовязань та сплати податків, зборів (обовязкових платежів) визначаються відповідними законами про оподаткування.

Оскільки продаж майна банкрута здійснюється особою, уповноваженою здійснювати управління та розпорядження таким майном, - ліквідатором за договорами купівлі-продажу, то база оподаткування податком на додану вартість визначається відповідно до п.4.1 Закону України «Про податок на додану вартість». Наведені обставини свідчать про здійснення позивачем в розглядуваних відносинах господарської діяльності.

Між тим, такі висновки суду першої інстанції є невірними, оскільки вони не ґрунтуються на фактичних обставинах справи і не відповідають вимогам чинного законодавства, з огляду на таке.

Відповідно до п.1.3 ст.1 Закону України «Про податок на додану вартість»платник податку це особа, яка згідно з цим Законом зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, або особа, яка імпортує товари на митну територію України.

Пунктом 1.2 ст.1 цього Закону визначено, що особа це будь-яка з наведених нижче осіб, незалежно від того, чи є така особа резидентом чи ні:

суб'єкт підприємницької діяльності, в тому числі підприємство з іноземними інвестиціями, незалежно від форми та часу внесення цих інвестицій;

інша юридична особа, що не є суб'єктом підприємницької діяльності;

фізична особа (громадянин, іноземний громадянин та особа без громадянства), яка здійснює діяльність, віднесену до підприємницької згідно з законодавством, або імпортує товари на митну територію України;

представництво нерезидента, що не має статусу юридичної особи.

Згідно з приписами Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»:

абз.3 п.1 ст.23 - з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури строк виконання всіх грошових зобов'язань банкрута та зобов'язання щодо сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов'язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав;

п.1 ст.31 встановлено порядок задоволення кредиторських вимог у ліквідаційній процедурі, серед яких відсутні кредиторські вимоги, що виникли в ліквідаційній процедурі;

абз.8, 9 п.1 ст.23 - вимоги за зобов'язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури; виконання зобов'язань боржника, визнаного банкрутом, здійснюється у випадках і порядку, передбаченому цим розділом.

ч.5 ст.31 - вимоги, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, не розглядаються і вважаються погашеними.

Нормами Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» передбачено:

ч.3 преамбули - цей Закон не регулює також питання погашення податкових зобов'язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»;

пп.5.2.1 п.5.2 ст.5 - податкове зобов'язання платника податків, нараховане контролюючим органом відповідно до пунктів 4.2 та 4.3 статті 4 цього Закону, вважається узгодженим у день отримання платником податків податкового повідомлення, за винятком випадків, визначених підпунктом 5.2.2 цього пункту;

п.6.1 ст.4 - у разі коли сума податкового зобов'язання розраховується контролюючим органом відповідно до статті 4 цього Закону, такий контролюючий орган надсилає платнику податків податкове повідомлення, в якому зазначаються підстава для такого нарахування, посилання на норму податкового закону, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок податкових зобов'язань, сума податку чи збору (обов'язкового платежу), належного до сплати, та штрафних санкцій за їх наявності, граничні строки їх погашення, а також попередження про наслідки їх несплати в установлений строк та граничні строки, передбачені законом для оскарження нарахованого податкового зобов'язання (штрафних санкцій за їх наявності).

п.7.8 ст.7 - з моменту прийняття ухвали судом про порушення провадження у справі про банкрутство платника податків порядок сплати податкового зобов'язання або погашення податкового боргу такого платника податків, зазначених у заяві, яка подається до суду, визначається згідно з нормами Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», без застосування норм цього Закону.

Оцінюючи в сукупності вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що норми Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»не застосовуються до осіб, на яких поширюється судові процедури, визначені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

При цьому наведеним Законом встановлено, що з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури строк виконання всіх грошових зобов'язань банкрута та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав, а вимоги за зобов'язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури (ст. 23 цього Закону).

Отже, у зв'язку з визнанням боржника банкрутом у такої особи виникає особливий правовий статус, який значно відмінний від статусу боржника.

Так, згідно положень зазначеної статті 23 цього Закону у банкрута припиняється підприємницька діяльність та припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, а також повноваження власника (власників) майна банкрута.

Відповідно до ст.25 цього Закону ліквідатор з дня свого призначення здійснює повноваження, визначені у ч.1 вказаної статті, а також здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом. Отже, правосуб'єктність ліквідатора визначена в Законі та він позбавлений права здійснювати повноваження, які не передбачені положеннями Законом та виходять за межі його компетенції.

Тому, податкові зобов'язання, які виникають в ліквідаційній процедурі, мають бути обумовлені саме в наведеному Законі, у зв'язку з чим на ліквідатора покладається відповідний обов'язок їх сплатити.

Таким чином, виходячи з аналізу положень Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», в ліквідаційній процедурі нові зобов'язання у банкрута в особі його органу управління - ліквідатора (ліквідаційної комісії) можуть виникати виключно у випадках прямо передбачених у цьому Законі і порядок їх виконання визначений нормами Закону.

Такими випадками є зобов'язання з оплати поточних комунальних і експлуатаційних витрат та інших витрат, пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури (ч.9 ст.30 Закону).

Вказане також підтверджується тим, що законодавцем чітко визначено призначення коштів єдиного рахунку боржника в ліквідаційній процедурі, з огляду на таке.

Відповідно до ч.7 ст.30 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»ліквідатор зобов'язаний використовувати при проведенні ліквідаційної процедури тільки один рахунок боржника в банківській установі - основний рахунок. Отже, згідно з приписами цього Закону кошти, які надходять при проведенні ліквідаційної процедури, зараховуються на даний основний рахунок боржника. З цього основного рахунку здійснюються виплати кредиторам у порядку, передбаченому ст.31 цього Закону (ч.8 ст.30 Закону), та проводяться такі виплати: поточні комунальні і експлуатаційні платежі та інші витрати, пов'язані із здійсненням ліквідаційної процедури (ч.9 ст.30 Закону).

Стаття 31 цього Закону розкриває склад витрат, пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури (пп. «г» п.1 ч.1 ст.31 Закону). Оскільки сплата податку на додану вартість з продажу майна боржника значно знижує обсяг ліквідаційної маси, то законодавець повинен був прямо виділити цей вид витрат, т. я. він має істотне значення. Однак, законодавець прямо не визначає сплату суми податку на додану вартість як витрати, пов'язані із здійсненням ліквідаційної процедури.

Наведені висновки також відображені в листі Вищого господарського суду України № 05-06/520/78 від 05.02.2010р. (а.с.149-151).

За таких обставин в ліквідаційній процедурі у банкрута не зявляється ніяких додаткових податкових зобовязань, крім тих, які у вигляді конкурсних вимог включені до реєстру вимог кредиторів відповідно до ст.ст.14, 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Тобто, у банкрута при продажу майна в ліквідаційній процедурі не виникає зобовязання зі сплати податку на додану вартість.

Також колегія суддів враховує, що якщо зайняти позицію державної податкової інспекції як органу державної податкової служби, який відповідно до Закону України «Про державну податкову службу в Україні»здійснює контроль за додержанням податкового законодавства та забезпечує повноту і своєчасність справляння до бюджетів, державних цільових фондів податків і зборів (обов'язкових платежів), отже забезпечує наповнення Державного бюджету України, згідно якої вказані суми податку на додану вартість повинні бути віднесені до третьої черги задоволення вимог кредиторів, то будуть мати місце наступні негативні правові наслідки.

У випадку, якщо майна боржника не вистачить для задоволення першої та другої черги, то тоді вимоги щодо сплати податків не задовольняються взагалі. За таких обставин Державний бюджет України втрачає двічі: по-перше, у вигляді несплати податку банкрутом в особі ліквідатора та, по-друге, у зв'язку з виникненням у покупця права на включення цієї суми у свій податковий кредит і зменшення своїх податкових зобов'язань з податку на додану вартість та підстави для отримання відшкодування сплаченого податку на додану вартість з державного бюджету.

Окрім цього, Законом України «Про податок на додану вартість»визначений порядок реєстрації осіб як платників податку на додану вартість.

Згідно з пп. «б»п.9.8 ст.9 цього Закону реєстрація діє до дати її анулювання, яка відбувається у випадках, якщо ліквідаційна комісія платника податку, оголошеного банкрутом, закінчує роботу або платник податку ліквідується за власним бажанням чи за рішенням суду (фізична особа позбувається статусу суб'єкта господарювання).

Анулювання реєстрації на підставах, визначених у підпунктах «б» - «е»цього пункту, здійснюється за ініціативою відповідного податкового органу або такої особи.

Податковий орган не може відмовити в анулюванні реєстрації у разі існування підстав, визначених у підпунктах «а»- «б»цього пункту, та зобов'язаний прийняти самостійне рішення про анулювання реєстрації на підставах, визначених у підпунктах «в»- «е»цього пункту.

Таким чином, після оголошення платника податку на додану вартість банкрутом його реєстрація як платника податку має бути анульована; ініціатива щодо анулювання реєстрації такого платника податку може належати як відповідному органу, так і платнику податків.

Відтак, після оголошення банкрутом ЗАТ «Магній»позбавляється права нараховувати податкові зобовязання з податку на додану вартість.

Проте, податковим органом всупереч вимогам Закону України «Про податок на додану вартість»не було проведено анулювання реєстрації позивача як платника податку на додану вартість, оголошеного банкрутом в 2007 році.

Недотримання процедури анулювання реєстрації платника податку на додану вартість ЗАТ «Магній»не є вирішальною для підприємства, оголошеного банкрутом і відповідно до норм Законів України «Про систему оподаткування», «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»та «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»позбавленого права нараховувати податкові зобовязання з податку на додану вартість.

Оцінюючи в сукупності вищевикладене, продаж цілісного майнового комплексу ЗАТ «Магній»на біржових торгах 14.05.2008р., оголошеного банкрутом 19.12.2007р., проведений у процедурі ліквідації підприємства відповідно до вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», і не спричиняє нарахування податкових зобовязань з податку на додану вартість.

Висновки акта перевірки податкового органу про донарахування ЗАТ «Магній»податку на додану вартість за вересень 2008 року на суму 12928158 грн. за операцією з купівлі-продажу цілісного майнового комплексу, що відбувався в порядку Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»у ліквідаційній процедурі банкрутства ЗАТ «Магній», не підтверджуються.

Відповідно до пп.17.1.3 п.17.1 ст.17 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»у разі коли контролюючий орган самостійно донараховує суму податкового зобов'язання платника податків за підставами, викладеними у підпункті «б»підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, такий платник податків зобов'язаний сплатити штраф у розмірі десяти відсотків від суми недоплати (заниження суми податкового зобов'язання) за кожний з податкових періодів, установлених для такого податку, збору (обов'язкового платежу), починаючи з податкового періоду, на який припадає така недоплата, та закінчуючи податковим періодом, на який припадає отримання таким платником податків податкового повідомлення від контролюючого органу, але не більше п'ятдесяти відсотків такої суми та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян сукупно за весь строк недоплати, незалежно від кількості податкових періодів, що минули.

Оскільки донарахування податковим органом суми податкового зобов'язання ЗАТ «Магній»з податку на додану вартість проведено безпідставно, тому в платника податку не виникає підстав для сплати штрафних (фінансових) санкцій.

Таким чином, заявлений позов підлягає до задоволення, при цьому, виходячи із передбачених ст.162 КАС України повноважень суду при вирішенні адміністративної справи, спірне податкове повідомлення-рішення ОСОБА_1 ОДПІ № /0 від 16.03.2009р. про визначення податкового зобовязання з податку на додану вартість в сумі 25856316 грн., з яких 12928158 грн. за основним платежем та 12928158 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями слід визнати протиправним і скасувати.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги ЗАТ «Магній»є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення цих вимог, з вищевикладених мотивів.

Оскільки доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 ОДПІ не підтверджують правомірність рішення про донарахування податкового зобовязання з податку на додану вартість і застосування штрафних (фінансових) санкцій, останню слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.94, ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, п.3 ч.1 ст.198, п.п.1, 3, 4 ст.202, ч.2 ст.205, ст.ст.207, 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства «Магній»задоволити частково.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.12.2009р. скасувати та прийняти нову постанову, якою позов Закритого акціонерного товариства «Магній»задоволити.

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції № /0 від 16.03.2009р. про визначення податкового зобовязання з податку на додану вартість в сумі 25856316 грн., з яких 12928158 грн. за основним платежем та 12928158 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Закритого акціонерного товариства «Магній»понесені судові витрати у розмірі 03 (три) грн. 40 коп. сплаченого судового збору.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя Шавель Р.М.

Судді Ліщинський А.М. , Нос С.П.

< Текст >