Справа № 754/11757/15-а
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2015-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Желтобрюх І.Л.
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 жовтня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючої-судді: Желтобрюх І.Л.,

суддів: Мамчура Я.С.,

Шостака О.О.,

розглянувши в приміщенні суду в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 04 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районні м. Києва про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом в якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо застосування показника середньої заробітної плати працівників у галузях економіки України за 2007 рік при призначені ОСОБА_3 пенсії за віком у 2015 році; зобов'язати УПФУ в Деснянському районі м. Києва здійснити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_3 із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників у галузях економіки України за три роки, що передують року звернення, тобто за 2012, 2013, 2014 роки (2960,62 грн.) починаючи з 18.06.2015 року.

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 04 вересня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Деснянського районного суду м. Києва від 04 вересня 2015 року, прийняти нову, якою позов задовольнити в повному обсязі.

Перевіряючи правильність встановлення обставин справи судом першої інстанції та його висновків, колегія суддів виходить з наступного.

Як підтверджується матеріалами справи та встановлено судом першої інстанції, 09 вересня 1995 року позивачу була призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до атестату №1408 про зняття з обліку позивачу виплату пенсії за вислугу років згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» було припинено, у зв'язку з переходом на пенсію за іншим законом.

18 Серпня 2015 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі міста Києва із заявою про призначення йому пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Однак, при переведенні позивача з пенсії за вислугу років на пенсію за віком згідно його заяви УПФУ у Деснянському районі м. Києва було застосовано показник середньої заробітної плати у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено внески за 2007 рік, з урахуванням положень постанови КМУ від 23 квітня 2012 року №327.

Вважаючи що при призначенні пенсії за віком відповідач протиправно застосував показник середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2007 рік, а не показник у середньому за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції зазначив, що отримуючи пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», позивач скористався своїм правом вибору державної пенсії, а тому подана ним до управління ПФУ заява з вимогою про призначення йому пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є заявою про переведення з одного виду пенсії на інший, у зв'язку з чим управління ПФУ правильно застосувало до спірних правовідносин положення частини третьої статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон №2262-ХІІ) встановлено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які стали інвалідами за умов, передбачених цим Законом, набувають право на пенсію по інвалідності.

Члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.

Відповідно до статті 1-1 Закону №2262-ХІІ законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону № 1058-ІV та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно зі статтею 7 Закону № 2262-ХІІ військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.

У частині першій статті 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV) передбачено, що за рахунок коштів ПФУ в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Частиною третьою статті 45 цього Закону встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 Закону №1058-IV, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною третьою статті 45 Закону №1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV, однак у випадку позивача мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом.

Так, позивачу було призначено пенсію відповідно до Закону

№2262-ХІІ, котрий передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону № 1058-ІV він звернувся вперше. Крім того, після звільнення з органів внутрішніх справ позивач продовжував працювати та сплачував у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

За таких обставин суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про застосування у цій справі частини третьої статті 45 Закону №1058-ІV.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом України у постанові від 31 березня 2015 року у справі № 21-612а14, яка, відповідно до приписів статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, є обов'язковою для всіх судів України.

У відповідності до ч.1 п. 4 ст. 198 та ст. 202 КАС України, суд апеляційної інстанції скасовує постанову суду першої інстанції та приймає нове рішення, встановивши порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить висновку, що судом першої інстанції рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому воно підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Деснянського районного суду м. Києва від 04 вересня 2015 року скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районні м. Києва про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у Деснянському районі м. Києва щодо застосування при призначенні ОСОБА_3 пенсії за віком показника середньої заробітної плати працівників у галузях економіки України за 2007 рік.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Деснянському районі м. Києва здійснити нарахування та виплату пенсії за віком ОСОБА_3 із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників у галузях економіки України за три роки, що передуюють року звернення, тобто за 2012, 2013 та 2014 роки, починаючи з 18.06.2015, з урахуванням проведених виплат.

Постанова набирає законної сили з моменту ухвалення та оскарженню не підлягає.

Головуюча:

Судді:

Головуючий суддя Желтобрюх І.Л.

Судді: Мамчур Я.С

Шостак О.О.