Справа № 802/3653/15-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2015-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

23 жовтня 2015 р. Справа № 802/3653/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Слободонюка М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Франчук А.О.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

представника третьої особи: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_3

до: уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у АТ "Дельта Банк" ОСОБА_4, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача публічне акціонерне товариство "Дельта Банк"

про: визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_3 (далі ОСОБА_3, позивач) з адміністративним позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ "Дельта Банк" ОСОБА_4 (далі - уповноважена особа Фонду, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення про нікчемність договорів купівлі-продажу.

Ухвалою суду від 22.09.2015 року до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залучено ПАТ "ОСОБА_5.

Іншою ухвалою від 19.10.2015 року, постановленою судом без виходу до нарадчої кімнати, у звязку з прийняттям Правлінням Національного банку України постанови від 02.10.2015 № 664 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" та початком процедури ліквідації банку, здійснено заміну сторони відповідача на належну особу - уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у АТ "Дельта Банк" ОСОБА_4 (далі - уповноважена особа Фонду).

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 29.12.2014 року між ним та АТ "Дельта Банк" було укладено два договори купівлі - продажу нерухомого майна, що посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за №10854 та №10855. Проте, в липні 2015 року ним отримано повідомлення № 3128 від 14.07.2015 року за підписом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ "Дельта Банк" ОСОБА_4 про нікчемність вищезазначених договорів на підставі ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Згодом позивач дізнався, що у серпні 2015 року ПАТ "Дельта Банк" звернулося до окружного адміністративного суду м. Києва з позовом про скасування в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно рішень про реєстрацію прав та їх обтяжень, а також записів щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно за позивачем з підстав нікчемності правочинів, за якими таке право було зареєстроване.

Вважаючи, що відповідач безпідставно дійшов висновку про нікчемність укладених із банком правочинів, у звязку з чим необґрунтовано вимагає повернути набуте за договорами майно, позивач звернувся до суду із даним позовом, за вимогами якого просить визнати протиправним та скасувати рішення відповідача, яке оформлено протоколом № 15 від 10.07.2015 про нікчемність договорів купівлі - продажу нерухомого майна, що посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за №10854 та №10855 від 29.12.2014 року.

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Окрім того додатково зазначив, що так як в процесі розгляду справи встановлено, що рішення про нікчемність правочинів приймалося відповідачем не у формі протоколу № 15 від 10.07.2015 року, а шляхом направлення відповідного повідомлення № 3128 від 14.07.2015 року, яке носить для ОСОБА_3 негативні наслідки, повязані із застосуванням наслідків недійсності нікчемного правочину, представник позивача клопотав суд, в разі якщо це буде необхідно, вийти за межі позовних вимог та захистити права та інтереси позивача у передбачений законом спосіб.

Представник відповідача та третьої особи за довіреністю у судовому засіданні проти позову заперечував, вважаючи його безпідставним, а тому просив відмовити у його задоволенні.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що 29.12.2014 року між ОСОБА_3 (Покупець) та АТ "Дельта Банк" (Продавець) було укладено два договори купівлі - продажу нерухомого майна, що в той же день були посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за №10854 (далі - Договір 1) та №10855 (далі - Договір 2).

Згідно із умовами договору №10854 від 29.12.2014 року Продавець передає у власність, а Покупець приймає та зобов'язується оплатити на викладених нижче умовах житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами загальною площею 128,6 кв. м., житловою площею 58,3 кв. м., що розташований за адресою: Вінницька область, Вінницький район, смт. Стрижавка, вул. Кармелюка № 39.

Вартість вказаного житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами відповідно до п. 6 Договору 1 складає 292000,00 грн. без урахування ПДВ. Розрахунок здійснюється у національній валюті України - гривні (п. 7 Договору 1).

Відповідно до умов договору №10855 від 29.12.2014 року Продавець передає у власність, а Покупець приймає та зобов'язується оплатити на викладених нижче умовах земельну ділянку площею 0,0641 гектарів, кадастровий номер земельної ділянки :02:004:0271, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Вартість вказаної земельної ділянки відповідно до п. 7 Договору 2 складає 58000,00 грн. без урахування ПДВ. Розрахунок здійснюється у національній валюті України - гривні (п. 8 Договору 2).

Таким чином, на виконання умов договорів купівлі-продажу нерухомого майна №10855 та №10854 від 29.12.2014 року (пункти 7 та 6 Договорів) ОСОБА_3 в день укладання цих договорів мав сплатити на рахунок АТ "Дельта Банк" 350000,00 грн. (58000,00 грн. + 292000,00 грн.). Як наслідок, передача обєкту нерухомого майна мала бути здійснена протягом одного робочого дня після проведення повної оплати та зарахування коштів на рахунок Продавця за ОСОБА_1 приймання-передачі нерухомого майна (п. 8 Договору 1 та п. 9 Договору 2).

Судом встановлено, що вказані зобов'язання передбачені договорами №10854 та №10855 від 29.12.2014 року були виконанні сторонами в повному обсязі, а саме на рахунок АТ "Дельта Банк" 29.12.2014 року було перераховано грошові кошти в якості оплати за нерухоме майно в сумі 350074,00 грн., у звязку з чим АТ "Дельта Банк" та ОСОБА_3 29.12.2014 року підписали акти приймання-передачі нерухомого майна.

В подальшому, листом за № 3128 від 14.07.2015 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ "Дельта Банк" ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_3 про нікчемність зазначених вище договорів купівлі-продажу № 10854 та № 10855. Зокрема, у самому повідомленні зазначено, що на виконання частини 2 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" було проведено перевірку правочинів (договорів) та виявлено, що договори укладені між позивачем та АТ "Дельта Банк" є нікчемними згідно пунктів 2 та 7 частини 3 статті 38 згаданого Закону, у зв'язку з чим ОСОБА_3 вказано на необхідність негайно повернути все нерухоме майно, що було ним отримано за цими правочинами (договорами).

Незгода позивача з рішенням відповідача зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить із наступного.

Правовідносини, які виникли між учасниками даного спору регулюються актами цивільного законодавства, зокрема Цивільним кодексом України (далі ЦК України) та Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23.02.2012 року № 4452-VI (далі-Закон №4452-VI), який встановлює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також врегульовує відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначає повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Частиною 2 ст. 38 Закону № 4452-VI (тут і надалі Закон вказується у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Згідно частини 3 статті 38 Закону №4452-VI правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

У відповідності до частини 4 статті 38 Закону №4452-VI уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами та має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

У разі отримання повідомлення уповноваженої особи Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину (ч. 5 ст. 38 Закону №4452-VI).

Права уповноваженої особи Фонду повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів також передбачені частиною 2 ст. 37 Закону №4452-VI.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину визначені ст. 203 ЦК України, серед яких зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.2 ст. 215 ЦК України правочин є нікчемним, якщо його недійсність встановлена законом. У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Частиною 1 статті 509 ЦК України визначено, що зобовязання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (ст. 657 ЦК України). При цьому на покупцю згідно ст. 692 ЦК України лежить обовязок оплати товару в порядку та на умовах, передбачених договорами купівлі-продажу.

Так, судом встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 року №150 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 року № 51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк", згідно з яким з 03.03.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ОСОБА_4

Наказом уповноваженої особи Фонду ОСОБА_4 № 67 від 11.03.2015 року було створено комісію перевірки правочинів (інших договорів) за операційно-господарськими операціями. В результаті перевірки укладених між позивачем та АТ "Дельта Банк" 29.12.2014 року договорів купівлі-продажу нерухомого майна виявлено, що при їх укладанні та виконанні були допущені порушення, які вказують на їх нікчемність з наступних підстав:

1) - п. 2 ч. 3. ст. 38 Закону №4452-VI, а саме, банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим. Суть такого порушення полягає в тому, що вказані договори були укладені сторонами без відповідного погодження з Національним банком України, яке передбачене Постановою Правління НБУ від 30.10.2014р. № 692/БТ "Про віднесення ПАТ "Дельта Банк" до категорії проблемних";

2) - п. 7 ч. 3. ст. 38 Закону №4452-VI, а саме, банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку. Суть цього порушення полягає в тому, що АТ "Дельта Банк" уклав договори та прийняв оплату за ними без реальних грошових надходжень від третіх осіб - кредиторів банку ОСОБА_7 та ОСОБА_8, внаслідок чого останні отримали переваги не встановлені для них законодавством, а саме отримали можливість вимагати у ОСОБА_3 відшкодування поза межами ОСОБА_9, внаслідок чого їх вимоги до ОСОБА_9 щодо повернення коштів, які обліковуються на поточних рахунках, були задоволені у відповідному розмірі.

Вищевказані висновки знайшли своє відображення у протоколі засідання комісії з перевірки правочинів №15 від 10.07.2015 року, який, згідно наданих у судовому засіданні пояснень представника відповідача та третьої особи, був затверджений уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ "Дельта Банк" ОСОБА_4

На підставі зазначених висновків про нікчемність договорів купівлі-продажу нерухомого майна від 29.12.2014р. № 10854 та № 10855, укладених між АТ "Дельта Банк" та ОСОБА_3, уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ "Дельта Банк" ОСОБА_4 сформовано та направлено на адресу позивача повідомлення про нікчемність правочинів № 3128 від 14.07.2015р. з вимогою негайного повернення банку всього набутого за договорами майна.

Надаючи правову оцінку таким висновкам відповідача та прийнятому ним рішенню про нікчемність укладених між АТ "Дельта Банк" та ОСОБА_3 правочинів з підстав, передбачених п. 2 та п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону №4452-VI, суд враховує наступне.

Стосовно першої підстави для нікчемності правочину. Як уже було встановлено судом, постановою Правління НБУ від 30.10.2014 року №692/БТ "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії проблемних", АТ "Дельта Банк" було віднесено до категорії проблемних строком до 180 днів та запроваджено певні обмеження у його діяльності, зокрема, заборонено здійснювати будь-яке відчуження будівель і споруд ОСОБА_9 без погодження з Національним банком України. Запровадження вказаних обмежень було доведено внутрішнім Наказом по АТ "Дельта Банк" №2650 від 03.11.2014 року.

Із матеріалів справи вбачається, що дійсно, при укладанні договорів №10854 та №10855 від 29.12.2014 року пов'язаних із відчуженням ОСОБА_3 нерухомого майна такого погодження НБУ не було.

При цьому необхідно зауважити, що вказаною постановою НБУ №692/БТ від 30.10.2014 року встановлено заборону здійснювати будь-яке відчуження виключно будівель і споруд ОСОБА_9 без погодження з Національним банком України, а не всього нерухомого майна. Тому при укладанні договору купівлі-продажу №10855 від 29.12.2014 року, об'єктом якого є земельна ділянка площею 0,0641 гектарів, необхідності у такому погодженні взагалі не було. Дані обставини відповідачем враховані не були.

Разом із тим суд звертає увагу, що відсутність погодження з Національним банком України на здійснення відчуження будівель і споруд ОСОБА_9 не є прямою підставою для визнання укладених договорів купівлі-продажу нікчемними в розумінні частини 3 статті 38 Закону №4452-VI.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам розяснено, що відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини якщо їх недійсність встановлена законом, та оспорювані якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом.

Натомість аналіз ч. 3 ст. 38 Закону №4452-VI доводить, що для нікчемності правочинів неплатоспроможного банку слід встановити ті чи інші факти, які у більшості випадків зовсім не очевидні. По суті та підстава, з якою уповноважена особа Фонду повязує нікчемність правочинів неплатоспроможного банку відсутність погодження НБУ при здійсненні відчуження будівель та споруд, властива саме для оспорюваних, а не нікчемних правочинів, оскільки відсутність такого погодження має перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому звязку із взятими ОСОБА_9 за спірними договорами зобовязаннями та наступним визнанням його неплатоспроможним. А така обставина характерна саме для оспорюваних правочинів, який може бути визнаний недійсний лише за рішенням суду, а не власною волею уповноваженої особи Фонду.

Тлумачення положень п.2 ч. 3 ст. 38 Закону № 4452 підтверджує, що для його застосування необхідне доведення факту:

- по-перше, взяття банком до дня визнання його неплатоспроможним таких зобовязань, які в подальшому спричинили його неплатоспроможність;

- по-друге, наявність причинно-наслідкового зв'язку між взятим банком на себе зобов'язанням та настанням негативних наслідків у вигляді неплатоспроможності або неможливості/часткової неможливості виконання грошових зобов'язань.

Так, відповідач обґрунтовуючи правомірність рішення про нікчемність вищезазначених договорів купівлі-продажу №10854 та №10855 від 29.12.2014 року зазначає, що внаслідок їх укладання, послідуюче виконання грошових зобов'язань банку перед іншими кредиторами стало неможливим. Разом із тим, в судовому засіданні представником відповідача не наведено жодної обґрунтованої обставини, яка б безперечно могла свідчити про наявність причинно-наслідкового зв'язку між укладеними з позивачем договорами та неспроможністю банка виконати свої фінансові зобов'язання.

У той же час встановлено, що зобовязання за договорами купівлі-продажу нерухомого майна №10854 та №10855 від 29.12.2014 року виконані як ОСОБА_9 так і ОСОБА_3 у повному обсязі, оскільки сума грошових коштів за даними договорами внесена на відповідний рахунок АТ "Дельта Банк" повністю, а належне продавцю майно передане покупцю згідно актів прийому-передачі. Вказані договори укладені у відповідній письмовій формі, нотаріально посвідчені та у встановленому Законом порядку пройшли державну реєстрацію. Вартість майна, яке було відчужене ОСОБА_9, а саме житловий будинок з господарськими будівлями в сумі 292000 грн. без ПДВ та земельна ділянка в сумі 58000 грн. без ПДВ, визначено незалежним субєктом оціночної діяльності ТОВ "Вектор оцінки" станом на 23.12.2014 року та жодних сумнівів у дійсній ринковій вартості цього майна у сторін спору не виникає, про що останні зазначили у своїх поясненнях у судовому засіданні.

Отже, АТ "Дельта Банк" відчуживши ОСОБА_3 належне нерухоме майно згідно договорів купівлі-продажу від 29.12.2014 року, отримав на власний рахунок, як еквівалент, відповідні грошові кошти за реалізоване майно по існуючим на той час ринковим цінам. Тобто жодних збитків для себе ОСОБА_5 не зазнав.

Аналізуючи наявність причинно-наслідкового зв'язку між взятими банком на себе зобов'язаннями згідно договорів купівлі-продажу нерухомого майна від 29.12.2014 року та настанням наступних негативних наслідків у вигляді його неплатоспроможності, суд звертає увагу, що договори №10854 та №10855 були укладені з ОСОБА_3 29.12.2014 року, тобто після прийняття Правлінням НБУ постанови №692/БТ від 30.10.2014 року про віднесення ПАТ "Дельта Банк" до категорії проблемних. При цьому таке рішення Національного банку України відповідно до ст. 75 Закону України "Про банки і банківську діяльність" становить банківську таємницю, відповідно, уся інформація, що у ньому викладена, в тому числі і про встановленні обмеження щодо продажу будівель та споруд банку без погодження з НБУ, позивачу на момент укладення договорів купівлі-продажу відома не була.

Так, при укладанні вказаних договорів АТ "Дельта Банк" уже мало проблеми фінансового характеру, з метою усунення яких та відновлення фінансового стану було тимчасово запроваджено певні обмеження в його діяльності.

У свою чергу, проаналізувавши зміст наступної постанови Правління Національного банку України № 150 від 02 березня 2015 року "Про віднесення ПАТ "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних" встановлено, що віднесення ОСОБА_9 до категорії неплатоспроможних зумовлене невжиттям заходів для покращення його фінансового стану та не усуненням порушень нормативно-правових актів Національного банку, які були підставою для віднесення його до категорії проблемних. Тобто, неплатоспроможним ОСОБА_5 став у звязку із не усуненням тих порушень, які зумовили віднесення його до категорії проблемних. Відповідно, зобовязання, які АТ "Дельта Банк" взяв на себе за умовами укладених із ОСОБА_3 договорів купівлі-продажу нерухомого майна №10854 та №10855 від 29.12.2014 року (а це обовязок передати майно після здійснення повної оплати та зарахування грошових коштів на рахунок ОСОБА_9) немогли спричинити настання тих наслідків, за яких АТ "Дельта Банк" став неплатоспроможним.

За таких обставин суд вважає, що висновок уповноваженої особи Фонду про нікчемність правочинів укладених між АТ "Дельта Банк" та ОСОБА_3 згідно з п. 2 ч. 3. ст. 38 Закону №4452-VI ґрунтується в більшій мірі лише на припущеннях, а не на встановлених фактах та належних доказах. Ті мотиви, які визначені відповідачем як підстава визнання правочинів нікчемними, згідно зазначеною вище нормою Закону, вказують на можливу оспорюваність таких правочинів, що підлягає встановленню в інший спосіб та в іншому порядку.

Щодо іншої підстави, згідно якої відповідач прийшов до висновку про нікчемність правочинів п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону №4452-VI, то суд зазначає таке.

Із матеріалів справи вбачається, що оплата за укладеними між позивачем та АТ "Дельта Банк" договорами купівлі-продажу нерухомого майна №10854 та №10855 від 29.12.2014 року проведена у повному обсязі у загальній сумі 350000 грн., шляхом перерахування грошових коштів на відповідний рахунок АТ "Дельта Банк". При цьому ОСОБА_3 здійснена оплата в сумі 175074,00 грн. шляхом внесення коштів на рахунок, що підтверджується квитанцією №102632406 від 29.12.2014 року, а решта суми була оплачена ОСОБА_7 (у сумі 60000,00 грн.) та ОСОБА_8 (у сумі 115000,00 грн.) шляхом перерахування грошових коштів із їх рахунків, відкритих у АТ "Дельта Банк".

Оплата громадянами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 була здійсненна із призначенням платежу: "за купівлю житлового будинку та земельної ділянки за адресою Вінницька область, Вінницький район, смт. Стрижавка, вул. Кармелюка № 39, згідно договору купівлі продажу від 29.12.2014 року" шляхом переведення коштів із рахунків відкритих у АТ "Дельта Банк" на рахунок продавця - АТ "Дельта Банк" № 351050003 в АТ "Дельта Банк", який зазначений у договорах купівлі-продажу.

Відповідач заперечуючи проти позову зазначає, що оскільки часткову оплату за договорами було здійснено громадянами ОСОБА_7 на суму 60000,00 грн. та ОСОБА_8 на суму 115000,00 гри., які здійснили платежі з рахунків належних їм в АТ "Дельта Банк", то ОСОБА_5 не отримав реальних грошових надходжень, натомість, громадяни ОСОБА_7 та ОСОБА_8 отримали можливість вимагати у ОСОБА_3 відшкодування поза межами банку, а тому в силу п.7 ч. 3. ст. 38 Закону №4452 такі договори є нікчемними, тому що банк уклав правочини, умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Разом із тим суд із зазначеними висновками відповідача погодитись не може, оскільки, договори купівлі - продажу нерухомого майна №10854 та №10855 від 29.12.2014 року за своїм змістом є двосторонніми та оплатними. Оплата за вказаними договорами здійснена у національній валюті України - гривні, як це визначено у пунктах 6,7 Договору № 10854 та пунктах 7,8 Договору № 10855, шляхом зарахування коштів на окремий рахунок ОСОБА_9. Самі ж умови укладених договорів не передбачають жодних переваг для окремих кредиторів банку прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку. Крім того, позивач ОСОБА_3 не є кредитором АТ "Дельта Банк", а інших сторін у цих договорах окрім ОСОБА_3 та ОСОБА_9 не має.

Доводи відповідача про те, що АТ "Дельта Банк" не отримав реальних зовнішніх грошових надходжень від часткової оплати громадянами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 нерухомого майна згідно договорів купівлі-продажу, при цьому останні частково виконавши зобовязання за покупця отримали можливість вимагати у нього відшкодування поза межами ОСОБА_9, тобто отримали переваги не встановлені для них законодавством, на переконання суду є безпідставними.

По-перше, діючими законодавчими актами на момент укладання 29.12.2014 року договорів купівлі-продажу нерухомого майна не встановлювалося будь-яких обмежень чи заборон фізичним особам ОСОБА_7 та ОСОБА_8 розпоряджатися власними грошовими коштами, розміщеними на рахунках в АТ "Дельта Банк". При цьому останні перерахувавши відповідні суми грошових коштів на користь ОСОБА_9 в якості часткової оплати вартості нерухомого майна, придбаного позивачем, позбулися таких коштів, а ОСОБА_5, відповідно, отримав їх у власність. Тобто АТ "Дельта Банк" отримав реальні грошові надходження у сумі 175000 грн. від гр. ОСОБА_7 та ОСОБА_8, оскільки такі кошти були зараховані на окремий рахунок ОСОБА_9 та останній набув повне право ними розпоряджатися на власний розсуд.

По-друге, відносини які виникли у ОСОБА_3 із громадянами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у звязку з перерахуванням останніми грошових коштів на рахунок АТ "Дельта Банк" в якості часткової оплати за договорами купівлі-продажу не можуть бути предметом оцінки уповноваженої особи Фонду, так як це не входить до його повноважень, визначених Законом. Твердження відповідача що такі особи отримали можливість вимагати відшкодування затрачених коштів від позивача ґрунтується виключно на припущеннях, які жодного відношення до сфери тих відносин, які виникли між ОСОБА_3 та АТ "Дельта Банк", не мають. Тим більше судом встановлено, що між вказаними фізичними особами та позивачем існували окремі договірні стосунки які не є предметом цього судового дослідження

Вказуючи, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 частково оплативши вартість договорів купівлі-продажу отримали переваги по відношенню до інших кредиторів ОСОБА_9, оскільки у них виникла можливість задовольнити свої вимоги поза межами спеціальної процедури, відповідач та третя особа свідомо не враховують ту обставину, що на момент укладення правочинів від 29.12.2014 року АТ "Дельта Банк" не був віднесений до категорії неплатоспроможних, а тому будь-якої спеціальної процедури задоволення вимог кредиторів на той час не існувало. Як ОСОБА_7 так і ОСОБА_8 не були обмежені розпоряджатися власними коштами, які знаходилися на рахунках в АТ "Дельта Банк", а тому їх дії вчинені 29.12.2014 року не слід ототожнювати із тими наслідками, які могли б виникнути після прийняття Національним банком України 02.03.2015 року рішення про віднесення АТ "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних.

З того часу, коли АТ "Дельта Банк" визнаний неплатоспроможний, жодних правовідносин між ОСОБА_9 та громадянами ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які охоплюються сплаченими грошовими коштами в сумі 60000 грн. та 115000 грн. відповідно, не існувало, останні кредиторами ОСОБА_9 на відповідну суму не являлися та жодних переваг не отримували, а тому висновок відповідача про нікчемність укладених договорів купівлі-продажу нерухомого майна №10854 та №10855 від 29.12.2014 року з підстав, передбачених п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону №4452-VI є помилковим.

Згідно із ч.1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять (ч. 2 ст. 11 КАС України).

Позивачем заявлено вимогу визнати протиправним та скасувати рішення відповідача, що оформлене протоколом № 15 від 10.07.2015 року про нікчемність правочинів. Разом із тим при дослідженні змісту вказаного протоколу судом встановлено, що у ньому відображені лише висновки комісії сформовані за результатами перевірки правочинів (договорів), які в подальшому передані на затвердження уповноваженій особі Фонду.

У свою чергу саме уповноважена особа Фонду за вимогами статтей 37 та 38 Закону №4452-VI наділена повноваженнями вказувати на нікчемність правочинів неплатоспроможного банку, тобто приймати рішення з цього приводу у формі відповідного письмового повідомлення, яке направляється сторонам договору. Отримання позивачем повідомлення про нікчемність правочинів породжує для останнього правові наслідки та порушує його права та законні інтереси, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 38 Закону №4452-VI у разі отримання такого повідомлення позивач зобовязаний повернути банку отримане за договорами купівлі-продажу майно або відшкодувати його вартість грошовими коштами.

За таких обставин суд вважає, що лише рішення уповноваженої особи Фонду, яке доведено до відома позивача ОСОБА_3 у формі письмового повідомлення № 3128 від 14.07.2015 року порушує права та інтереси останнього, які підлягають судовому захисту.

Таким чином суд з метою повного захисту прав та інтересів позивача вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та задовольнити адміністративний позов шляхом визнання протиправним та скасування рішення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ "Дельта Банк" ОСОБА_4, яке доведено до ОСОБА_3 у формі повідомлення № 3128 від 14.07.2015 року про нікчемність договорів купівлі-продажу нерухомого майна, що посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 29.12.2014 року за № 10854 та №10855.

Питання про розподіл судових витрат у справі вирішується судом відповідно до вимог частини 1 статті 94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ "Дельта Банк" ОСОБА_4, яке доведено до ОСОБА_3 повідомленням № 3128 від 14.07.2015 року про нікчемність Договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного між АТ "Дельта Банк" та ОСОБА_3 та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 29.12.2014 року за реєстраційним номером 10854; Договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного між АТ "Дельта Банк" та ОСОБА_3 та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 29.12.2014 року за реєстраційним номером 10855.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь ОСОБА_3 487 грн. 20 коп. в рахунок відшкодування судових витрат по оплаті судового збору.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Слободонюк Михайло Васильович