Справа № 809/4035/15
Суддя: Кишинський М.І.
Дата ухвалення: 2015-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" жовтня 2015 р. Справа № 809/4035/15

м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Кишинський М.І., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до УМВС України в Івано-Франківської області про зобов`язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області (надалі відповідач) про зобов`язання до вчинення дій.

Адміністративний позов обґрунтований тим, що відповідачем безпідставно не враховано, при розрахунку вислуги років служби позивача в органах внутрішніх справ, час його навчання в Івано-Франківському автотранспортному технікумі, що суперечить нормі статті 17 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб та постанові Кабінету Міністрів України Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсії і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей від 17.07.1992 року № 393. При цьому, позивач посилається на те, що відповідно до статті 43 Закону України Про освіту № 1060-ХІІ від 23.05.1991 року, який згідно постанови Верховної Ради України Про порядок введення в дію Закону ОСОБА_2 РСР Про освіту від 04.06.1991 року № 1144-ХІІ, набрав чинності з 26.08.1991 року, технікуми відносяться до вищих навчальних закладів, які надають вищу освіту.

Позивач в судове засідання не прибув, хоча про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, проте на адресу суду подав заяву про розгляд справи без участі уповановаженого представника Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області, проти адміністративного позову заперечив.

За таких обставин суд вбачає за можливе розглянути справу в письмовому провадженні на підставі наявних доказів за відсутності представника позивача та представника відповідача.

Розглянувши позовну заяву, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив наступне.

З архівної довідки поданої до матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 дійсно навчався в Івано-Франківському автотранспортному технікумі за спеціальністю «Організація перевезень і управління рухом на автомобільному транспорті" денна форма навчання з 01.09.1989 року ( наказ №111 від 11.08.1989 року) до 30.03.1991 року (наказ №63 від 30.03.1993 року).

Згідно поданої позивачем копії диплома НТ №903742 від 03.03.1993 року, ОСОБА_1 1993 року закінчив Івано-Франківський автотранспортний технікум за спеціальністю «Організація перевезень і управління рухом на автомобільному транспорті» та здобув кваліфікацію технік-організатор перевезень.

Частиною 2 статті 17 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб № 2262-ХІІ від 09.04.1992 року передбачено, що до вислуги років особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п'яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Постановою Кабінету Міністрів України Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсії і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей від 17.07.1992 року № 393, прийнятою на виконання Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, а саме пунктом 2, визначено, що до вислуги років особам офіцерського складу Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Цивільної оборони України та інших війсь х формувань, створених Верховною Радою України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки, Державної спеціальної служби транспорту, а також особам середнього, старшого і вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, Державної інспекції техногенної безпеки та Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсій згідно з пунктом "а" статті 12 закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ"додатково зараховується час їхнього навчання (у тому числі заочно) у цивільних вищих навчальних закладах, а також у інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське звання, до вступу на військову службу або призначення на відповідну посаду в межах до п'яти років із розрахунку - один рік за шість місяців.

Таким чином, на думку суду, виходячи з системного та граматичного (синтаксичного) тлумачення вищевказаної норми Закону України № 2262-ХІІ, постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992 року, можна зробити висновок про те, що законодавець встановив дві підстави для додаткового зарахування до вислуги років особам середнього, старшого і вищого начальницького складу органів внутрішніх справ часу їхнього навчання в навчальних закладах в межах до п'яти років, із розрахунку - один рік за шість місяців, а саме:

1) навчання у цивільних вищих навчальних закладах (у тому числі заочно);

2) навчання у інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське звання за умови, що таке навчання було до вступу на військову службу або призначення на відповідну посаду.

Такий висновок суду щодо виокремлення законодавцем двох підстав зарахування часу навчання також ґрунтується на тому, що Кабінет Міністрів України в постанові від 17.07.1992 року № 393 відносить до часу навчання у цивільних вищих навчальних закладах, що зараховується до вислуги років, і навчання в таких закладах освіти заочно, що виключає присвоєння військового звання офіцерського складу (офіцерського звання), враховуючи вимоги для цього, встановлені частинами 1, 2 статті 11 Закону України Про військовий обовязок та військову службу № 2232-ХІІ від 25.03.1992 року, пунктами 4, 5, п.п. г пункту 16 Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України, затвердженого Указом Президента України від 7 листопада 2001 року за № 1053/2001. Окрім цього, згідно пункту 6 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів ОСОБА_2 РСР від 29 липня 1991 року № 114, посади середнього, старшого і вищого начальницького складу органів внутрішніх справ (від молодшого лейтенанта міліції (внутрішньої служби) до генерал-лейтенанта міліції, генерал-полковника внутрішньої служби, - згідно переліку, визначеного пунктом 2 цього Положення) комплектуються особами, які мають як вищу, так і спеціальну середню освіту, і відповідають вимогам служби в органах внутрішніх справ. При цьому, наявність військового звання офіцерського складу не є обовязковим.

Однак, на переконання суду, якщо навіть допустити факт неоднозначного трактування законом права осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу органів внутрішніх справ на зарахування їм додатково до вислуги років для призначення пенсії часу навчання у навчальних закладах, а саме щодо того, чи потрібно щоб після їх закінчення цим особам присвоювалося офіцерське звання, то в даному випадку, на переконання суду, має бути застосований механізм розвязання конфлікту між державою та особою, за яким спірні питання, що ґрунтуються на нечіткості закону, належить вирішувати на користь такої особи. При цьому, судом враховано, що хоча позивач й перебував на публічній службі, однак спірні правовідносини щодо правильності розрахунку вислуги років для призначення пенсії, в розумінні Конвенції з прав людини і основоположних свобод, є правовідносинами цивільного характеру, а тому на них поширюються вимоги вказаного міжнародного договору та, відповідно, компетенція Європейського суду з прав людини. Такий спосіб розвязання конфлікту інтересів базується на принципі правової визначеності як складового елементу верховенства права, що гарантується як Конвенцією з прав людини і основоположних свобод, так і статтею 8 Конституції України.

Окрім цього, вказане також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, рішення якого відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини " від 23 лютого 2006 року є джерелом права.

У справі Щокін проти України у своєму рішенні від 14.10.2010 року дійшов висновку про порушення прав заявника, гарантованих статтею Конвенції з прав людини і основоположних свобод, по-перше, в зв'язку з тим, що відповідне національне законодавство не було чітким та узгодженим та, відповідно, не відповідало вимозі "якості" закону і не забезпечувало адекватність захисту від свавільного втручання у майнові права заявника; по-друге, національними органами не було дотримано вимогу законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника, коли у його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що для додаткового зарахування до вислуги років особам середнього, старшого і вищого начальницького складу органів внутрішніх справ часу їхнього навчання у цивільних вищих навчальних закладах згідно норми частини 2 статті 17 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб не є необхідною умовою факт присвоєння їм після закінчення цих навчальних закладів військового звання офіцерського складу (офіцерського звання у визначенні Закону № 2262-ХІІ).

Щодо заперечень відповідача про те, що час навчання ОСОБА_1 в Івно-Франківському автотранспортному технікумі не може бути зарахований Управлінням МВС України в Івано-Франківській області до вислуги років для призначення пенсії на підставі та в порядку, передбаченому частиною 2 статті 17 Закону України № 2262-ХІІ від 09.04.1992 року, оскільки позивачем не подано документа про здобуття вищої освіти, то суд вказує на таке.

Законом ОСОБА_2 РСР Про народну освіту від 28.06.1974 року технікуми (училища) віднесені до середніх спеціальних навчальних закладів, головним завданням яких була підготовка кваліфікованих фахівців із середньою спеціальною та загальною середньою освітою, які мають необхідні теоретичні знання і практичні навички за спеціальністю.

Пунктом 3 постанови Верховної Ради ОСОБА_2 РСР Про порядок введення в дію Закону ОСОБА_2 РСР Про освіту від 04.06.1991 року № 1144-ХІІ, зі змінами і доповненнями, внесеними постановою Верховної Ради України від 18.12.1991 № 1992-ХІІ, встановлено, що ОСОБА_2 РСР Про освіту № 1060-ХІІ від 23.05.1991 року застосовується до правовідносин в галузі освіти, що виникли після введення в дію Закону.

Пунктом 1 вказаної постанови Верховної Ради ОСОБА_2 РСР передбачено ввести в дію ОСОБА_2 РСР Про освіту № 1060-ХІІ від 23.05.1991 року з дня його опублікування, а частину третю статті 11 і статтю 39 - з 1 серпня 1991 року; статтю 18 і 19 - з 1 вересня 1991 року; статтю 12, частину п'яту статті 48 у питанні нових умов оплати праці учнів професійно-технічних училищ, частину першу статті 57 у питанні обсягів фінансування наукових досліджень - з 1 січня 1992 року; частину третю статті 27 - з 1 липня 1992 року, статті 24, 36, 37 в частині, що стосується нових документів про освіту та нових кваліфікацій і наукових ступенів, - з 1 вересня 1992 року; останній абзац частини першої статті 52 - з 1 січня 1992 року.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 № 1060-ХІІ Про освіту був опублікований в газеті Голос України 26.08.1991 року, а отже, в силу положень пункту 1 постанови Верховної Ради ОСОБА_2 РСР від 04.06.1991 року № 1144-ХІІ, за винятком окремих норм, набрав чинності з 26 серпня 1991 року.

Згідно пункту 3 постанови Верховної Ради ОСОБА_2 РСР від 04.06.1991 року № 1144-ХІІ, ОСОБА_2 № 1060-ХІІ підлягає також застосуванню до правовідносинах в галузі освіти, що виникли до введення в дію цього Закону, якщо права й обов'язки, які виникнуть після введення його в дію, визначатимуться відповідно до цього Закону.

Будь-яких інших перехідних положень ні згаданою постановою Верховної Ради ОСОБА_2 РСР, ні Законом № 1060-ХІІ не передбачено.

За змістом статтей 34-36 Закону ОСОБА_2 РСР Про освіту № 1060-ХІІ в ОСОБА_2 РСР, в редакції закону, чинній на час закінчення позивачем навчання в Чернігівському юридичному технікумі, вищими навчальними закладами в державі Україна були: технікум (училище), коледж, інститут, консерваторія, академія, університет та інші. Вказані вищі навчальні заклади мали право підготовляли спеціалістів різних рівнів кваліфікації, зокрема технікуми молодших спеціалістів.

Таким чином, виходячи зі вказаних норм Закону № 1060-ХІІ, всі випускники вказаних навчальних закладів, в тому числі й технікумів, враховуючи відсутність в законі винятків з правового регулювання правовідносин щодо прав та обовязків, які виникли після набрання чинності Закону № 1060-ХІІ, зміст пункту 3 постанови Верховної Ради ОСОБА_2 РСР від 04.06.1991 року № 1144-ХІІ, - з 26.01.1991 року навчалися у вищих навчальних закладах та отримували вищу освіту.

Щодо заперечень відповідача про те, що здобуття позивачем вищої освіти має бути підтверджено документом, який передбачений статтею 9 Закону України Про вищу освіту, то суд вважає, що вони не заслуговують на увагу, оскільки грунтуються на формальному застосуванні вказаної норми Закону № 3984-ІІІ від 17.01.2002 року, без врахування того, що цей ОСОБА_2 набрав чинності вже після навчання ОСОБА_1 в Івано-Франківському автотранспортному технікумі та отримання ним диплома по завершенню навчання. Окрім цього, на час звільнення позивача з органів внутрішніх справ та встановлення йому вислуги років, ОСОБА_2 № 3984-ІІІ від 17.01.2002 року втратив чинність на підставі закону України № 1556-VII від 01.07.2014 року.

Департамент вищої освіти Міністерства освіти і науки України в розясненні, викладеному в листі № 4.7-17/674 від 16.03.2011 року, зазначив про те, ІНФОРМАЦІЯ_1, здобута за часів існування Радянського Союзу в технікумах та училищах, прирівнюється відповідно до чинного законодавства до неповної вищої освіти.

Також слід зазначити про те, що поняття неповної вищої освіти, яке існувало в законодавстві на час надання вказаного розяснення Міністерства освіти і науки України, а саме закріплене в частині 1 статті 7 Закону № 3984-ІІІ від 17.01.2002 року, вказувало лише на освітній рівень вищої освіти. Тобто, з системного аналізу вищевказаних законодавчих норм, період навчання особи в технікумі з 26.08.1991 року, незалежно від отриманого випускником диплому, прирівнювався законодавцем до здобуття ним вищої освіти.

Вищевказаний висновок суду щодо необхідності зарахування до вислуги років для призначення пенсії часу навчання в технікумі як вищому навчальному закладі з дати набрання чинності Закону ОСОБА_2 РСР Про освіту від 23.05.1991 року, узгоджується з правовою позицією Вищого адміністративного суду України, висловленою в постанові від 22.01.2013 року № К-33614/10 в подібних правовідносинах. При цьому, суд констатує, що на час розгляду даної справи відсутнє судове рішення Верховного Суду України, як найвищого судового органу в системі судів загальної юрисдикції, яке б згідно статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлювало єдину судову практику при застосуванні норм матеріального права при вирішенні адміністративних справи у подібних правовідносинах. За таких обставин, на переконання суду, судом має бути взята до уваги та правова позиція суду касаційної інстанції щодо застосування норм матеріального права, яка виходячи з принципу правової визначеності та верховенства права, є найбільш сприятливою для захисту прав, свобод та законних інтересів заявника, який не є субєктом владних повноважень. Вказане також узгоджується з завданнями адміністративного судочинства, якими згідно частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, їх посадових осіб.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що адміністративний позов ОСОБА_1 належить задовольнити: зобовязати Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області зарахувати до вислуги років час навчання позивача в Івано-Франківському автотранспортному технікумі за період з 01 вересня 1989 року по 03 лютого 1993 року, з розрахунку 1 (один) рік навчання за 6 (шість) місяців служби.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Зобов`язати Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області зарахувати до вислуги років час навчання ОСОБА_1 в Івано-Франківському автотранспортному технікумі за період з 1 вересня 1989 року по 03 лютого 1993 року, з розрахунку 1 рік навчання - за 6 місяців служби та провести перерахунок вислуги років відповідно до внесених змін.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: /підпис/ ОСОБА_3

Постанова складена в повному обсязі 20.10.2015 року.