Справа № 814/2809/14
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2015 р. Справа № 814/2809/14

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Брагар В. С.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Осіпова Ю.В.,

суддів Золотнікова О.С., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Прометей-Елеватор» на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2014 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Прометей-Елеватор» до Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

12.09.2014р. ТОВ «Прометей-Елеватор» звернулося до Миколаївського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ДПІ у Центральному районі м.Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 11.06.2014 року №, яким збільшено суму грошового зобовязання з ПДВ за основним платежем у розмірі 110678 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 27669,50 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при проведенні перевірки відповідач дійшов необґрунтованих висновків про порушення підприємством вимог чинного законодавства, а тому, відповідно, прийняте на підставі цих висновків спірне податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню, як протиправне.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2014 року у задоволенні адміністративного позову ТОВ «Прометей-Елеватор» відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, директор ТОВ «Прометей-Елеватор» 17.04.2015р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 10.11.2014 року та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не прибули з невідомих причин, про день, час та місце розгляду справи були своєчасно та належним чином повідомлені.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, сповіщених належним чином про дату, час і місце судового розгляду.

Заслухавши суддю - доповідача, та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач - ТОВ «Прометей-Елеватор» з 23.12.2009р. зареєстроване як юридична особа, з 28.12.2009р. взято на податковий облік та з 07.09.2012р. підприємство є платником ПДВ.

В травні 2014 року співробітниками ДПІ у Центральному районі м.Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області, на підставі наказу №524 від 26.05.2014р., було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Прометей-Елеватор» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість за період листопад 2013 року по взаємовідносинам з платником податків контрагентом-постачальником ТОВ «Зерноторгівельна компанія Прометей».

За результатами вказаної перевірки перевіряючими складено акт №431/14-03-22-08/36880551 від 30.05.2014 року, в якому, окрім іншого, зафіксовано порушення позивачем вимог п.185.1 ст.185, п.188.1 ст.188, п.198.1 п.198.3 ст.198, п.200.1 ст.200 ПК України, в наслідок чого, було занижено суму податку на додану вартість за період листопад 2013 року, що підлягає сплаті до бюджету, у сумі 110 678грн.

На підставі зазаченого вище акту перевірки, уповноваженою особою відповідача прийнято податкове повідомлення-рішення № від 11.06.2014 року, яким підприємству позивача визначено грошове зобовязання з податку на додану вартість за основним платежем на суму 110678 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями на суму 27 669,50 грн.

Не погоджуюсь з вказаним рішенням податкового органу, позивач оскаржив його до суду.

Вирішуючи справу по суті та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності позовних вимог та, відповідно з правомірності спірного рішення відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, цілком погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обгрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

А згідно із ст.67 Конституції України, кожен зобовязаний сплачувати податки і збори в порядку та розмірах, встановлених законом.

Як слідує з положень п.1.1 ст.1 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, з 01.01.2011 р. він регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до приписів п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України, органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім НБУ) в порядку, встановленому цим Кодексом.

Положеннями ж п.75.1 ст.75 ПК України, в свою чергу, передбачено, що органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно зі ст.188 ПК України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів. До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг.

У відповідності до вимог п.198.1 ст.198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у т.ч. в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у т.ч. у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

А згідно із п.198.2 ст.198 ПКУ, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Крім того, в п.198.3 ст.198 ПКУ зазначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст.198 ПКУ, в свою чергу, визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Отже, виникнення права платника податку на податковий кредит є наслідком фактичного проведення господарської операції, яка є обєктом оподаткування податком на додану вартість, за наявності первинних документів.

Так, як встановлено судовою колегією з матеріалів справи, 01.10.2013 року між ТОВ «Прометей-Елеватор» (м.Миколаїв) та ТОВ «Зерноторгівельна компанія Прометей» (м.Миколаїв) було укладено договір про надання послуг №01/10 (зі строком виконання з 01.10.2013р. по 01.09.2014р.), відповідно до умов якого, конрагент 30.11.2013р. виконав для позивача передбачені цим договором роботи по сушці 29000т та очистці 12000т соняшника на загальну суму 664 068 грн. (т.ч. ПДВ 110678 грн.).

На підтвердження фактичного виконання вказаних робіт (послуг) позивач надав до суду 1-ї інстанції копію акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000263 від 30.11.2013р., банківське платіжне доручення про перерахування ТОВу «ЗТК Прометей» коштів за виконані роботи та податкову накладну №7 від 30.11.2013р. на суму ПДВ 110678 грн., яку, в свою чергу, включив до свого податкового кредиту.

Однак, при цьому, судами обох інстанцій з матеріалів справи встановлено, що оскільки ТОВ «Зерноторгівельна компанія Прометей» (м.Миколаїв) насправді не мало необхідних технічних можливостей для виконання робіт по сушці 29000 т та очистці 12000 т соняшника, підприємство замовило ці послуги у ТОВ «БАТ ОСОБА_1» (м.Київ) та 30.11.2013 року уклало з останнім договір №30/11-13 про надання аналогічних послуг зі строком виконання з 01.11.2013р. по 01.09.2014р.

Як видно з матеріалів справи та зустрічної перевірки, вказані роботи на загальну суму 660000 грн. були прийняті ТОВ «ЗТК Прометей» на підставі акту здачі-прийому робіт (надання послуг) №ОУ-000240 від 30.11.2013р. та по цій операції була виписана податкова накладна від 30.11.2013р. Але, будь-які платіжні документи про реальну оплату цих послуг до цього часу не надані і відповідно, рахується кредиторська заборгованість. Крім того, слід зазначити, що усі перелічені вище документи, повязані із цією угодою, в матеріалах справи відсутні.

Також, при цьому, необхідно вказати, що при перевірці цих угод відповідач використав довідку ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області від 19.05.2014р. «Про результати зустрічної звірки ТОВ «ЗТК Прометей» (м.Миколаїв) з питань документального підтвердження господарських взаємовідносин з платником податків ТОВ «БАТ ОСОБА_1» (м.Київ) за листопад 2013 року, в якій змістовно були описані взаємовідносини вказаних підприємств по договору про надання послуг №30/11-13 від 30.11.2013р. та встановлено, що з наданих ТОВ «ЗТК Прометей» документів не можливо встановити фактичне здійснення послуг по сушці та очистці соняшника, оскільки не відомою є адреса місця (складу), де безпосередньо здійснювались ці послуги, не надано документи, які б підтвердили реальну передачу 29000 тон соняшника та документи на його транспортування до місцезнаходження ТОВ «БАТ ОСОБА_1», яке, в свою чергу, зареєстроване у м.Києві, але, згідно з повідомленням ДПІ у Шевченківському районі м.Києва, за місцем своєї реєстрації фактично не знаходиться (в звязку із чим у нього 17.09.2013р. було анульовано свідоцтво платника ПДВ, але 27.09.2013р. поновлено), а також не має виробничих і трудових ресурсів, транспорту, спеціального обладнання та складських приміщень.

До того ж, судова колегія, як і суд 1-ї інстанції, також вважає за необхідне звернути увагу ще на той факт, що договір між ТОВ «ЗТК Прометей» та ТОВ «БАТ ОСОБА_1» було укладено 30.11.2013р. (хоча строк його виконання чомусь визначено з 01.11.2013р.), та в цей же день, т.б. 30.11.2013р. було підписано і акт здачі-прийому робіт (надання послуг), тобто підприємством фактично в 1 (один) день було проведено сушку 29000 тон соняшника та очистку 12000 тон соняшника, що, в свою чергу, з урахуванням транспортування товару до складу, взагалі є технічно неможливим.

При цьому, ще раз слід вказати про те, що для того, щоб надавати послуги з сушки та очистки такого великого обєму соняшника необхідно мати відповідне технічне обладнання та потужності, а також значні трудові ресурси, доказів наявності яких, суду не представлено.

Отже, саме на підставі вищевказаних обставин та наданих документів суд 1-ї інстанції і дійшов до обґрунтованого висновку про нереальність спірних господарських операцій, які стали підставою для формування податкового кредиту перевіряємого періоду.

Так, п.п.201.1,201.4,201.10 ст.201 ПК України визначено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну. При чому, податкова накладна виписується у 2-х примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товару (послуг). Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Також, п.201.6 ст.201 цього ж Кодексу встановлено, що податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Окрім того, положеннями п.44.1 ст.44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Так, згідно із ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, виходячи із системного аналізу вказаних норм, для підтвердження даних податкового обліку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Тобто, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Як слідує з п.2 ст.3 цього ж Закону №996-XIV, бухгалтерський облік є обовязковим видом обліку, який ведеться підприємствами. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, які використовують грошовий вимірювач, базуються на даних бухгалтерського обліку.

У відповідності до ст.9 вказаного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обовязкові реквізити: назву документу, дату і місце складання, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійснені господарської операції.

Як визначено п.2 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» (затв. наказом Міністерства фінансів України від №88 від 24.05.1995р.), первинні документи це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські ж операції це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобовязань і фінансових результатів.

Відповідно до приписів п.2 зазначеного Наказу №88, ведення форм первинного обліку всіма субєктами господарської діяльності незалежно від форм власності є обовязковим.

До того ж, як слідує з п.2.4 цього ж Положення, усі первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як вже зазначалося вище, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Разом з тим, будь-які документи (у т.ч. договори, накладні, акти, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, то відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Таким чином, для правильного вирішення спору підлягає встановленню факт реальності поставки позивачу товару (надання послуг) саме цим контрагентом із зясуванням обставин щодо наявності у постачальника (виконавця) товару фізичних та технічних можливостей здійснювати поставку товару (виконання робіт), порядку його передачі та отримання, оприходування та умов транспортування.

Як встановлено по справі та вже зазначалося вище, 01.10.2013 року між ТОВ «Прометей-Елеватор» (м.Миколаїв) та ТОВ «Зерноторгівельна компанія Прометей» (м.Миколаїв) було укладено договір №01/10 про надання послуг по сушці 29000т та очистці 12000т соняшника на загальну суму 664 068 грн. (т.ч. ПДВ 110678 грн.).

На підтвердження виконання вказаних робіт (послуг) позивач надав до суду 1-ї інстанції копію акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000263 від 30.11.2013р., ксерокопію банківського платіжного доручення про перерахування ТОВу «ЗТК Прометей» коштів за виконані роботи та копію податкової накладної №7 від 30.11.2013р. на суму ПДВ 110678 грн.

Одночасно, з матеріалів справи також встановлено, що оскільки ТОВ «ЗТК Прометей» (м.Миколаїв) насправді не мало необхідних технічних можливостей для виконання робіт по сушці 29000 т та очистці 12000 т соняшника, воно замовило ці послуги у ТОВ «БАТ ОСОБА_1» (м.Київ) та 30.11.2013 року уклало з останнім договір №30/11-13 про надання аналогічних послуг зі строком виконання з 01.11.2013р. по 01.09.2014р., який, в свою чергу, було виконано в той же день, т.б. 30.11.2013р.

На підтвердження виконання цих робіт (послуг) на загальну суму 660000 грн. був підписаний акт здачі-прийому робіт (надання послуг) №ОУ-000240 від 30.11.2013р. та виписана податкова накладна від 30.11.2013р. Але, будь-які платіжні документи про реальну оплату цих послуг до цього часу не надані.

Разом з тим, слід звернути увагу на те, що ці копії податкових накладних та акти здачі-прийняття робіт (послуг) не містять найменування посади та ПІБ особи (або № довіреності відповідальної особи) виконавців, що, в свою чергу, виключає можливість на підставі зазначених документів ідентифікувати осіб, які безпосередньо брали участь у здійснені цих господарських операцій.

Отже, за таких обставин, судова колегія, підсумовуючи вищевикладене та оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, вважає, що при наявності оформлених з певними недоліками податкових накладних та актів здачі-прийому робіт, належних, достатніх і беззаперечних доказів проведення ТОВ «Прометей-Елеватор» (м.Миколаїв) спірної господарської операції саме з ТОВ «ЗТК Прометей» (яке безпосередньо цих послуг позивачу фактично не надавало, як і фактично не здійснював ці послуги і його контрагент - ТОВ «БАТ ОСОБА_1» (м.Київ)) не встановлено, а тому, з урахуванням обставин, специфіки та особливостей здійснення цих спірних господарських операцій не можливо дійти висновку про фактичний намір підприємства позивача одержати економічний ефект в результаті взаємовідносин саме з цим контрагентом.

Враховуючи той факт, що угода між позивачем та контрагентом фактично не відбувалася, судова колегія, як і суд 1-ї інстанції, вважає, що підприємство позивача, в даному випадку, безпідставно включило до свого податкового кредиту суму ПДВ 110678 грн., а тому, відповідно, відповідач своїм податковим повідомленням-рішенням від 11.06.2014р № цілком правомірно збільшив йому податкові зобовязання з ПДВ на вказану суму та застосував штрафні (фінансові) санкції.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.200 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову окружного суду - без змін.

Керуючись ст.ст.195,197,198,200,205,206,254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Прометей-Елеватор» - залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2014 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: О.С. Золотніков

ОСОБА_2