Справа № 826/20107/15
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2015-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 жовтня 2015 року 09:35 № 826/20107/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кобилянського К.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві
про зобов'язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві, у якій просить суд зобов'язати відповідача зняти арешт, накладений відповідно до постанови Районного відділу Державної виконавчої служби Мінського районного управління юстиції від 27.08.2003 № 74/6 та зареєстрований Двадцять першою київською держаною нотаріальною конторою в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 15.10.2004 за реєстраційним номером 1382806 (об'єкт обтяження: невизначене майно, все майно; суб'єкт обтяження: ОСОБА_2, АДРЕСА_1), та звернутися до державного реєстратора з заявою про проведення державної реєстрації зняття зазначеного арешту.

Під час розгляду справи представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити з огляду на доводи, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача проти позову заперечив, посилаючись при цьому на те, що виконавче провадження, в рамках якого і було накладено арешт, знищено в 2008 році, внаслідок чого державний виконавець позбавлений можливості зняти арешт у виконавчому провадженні, якого не існує. За таких обставин представник відповідача просив суд в позові відмовити.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження, у відповідності до положень ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, за письмовим клопотанням сторін про розгляд справи за їх відсутності в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом свого чоловіка ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копіями сторінок паспортів та довідок про присвоєння ідентифікаційних номерів позивача і ОСОБА_2, свідоцтва про смерть ОСОБА_2, які наявні в матеріалах справи.

16 березня 2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 позивачу було видано два свідоцтва про право на спадщину за законом (на земельну ділянку та будинок), якими позивача визнано спадкоємцем свого померлого чоловіка ОСОБА_2

Як зазначає позивач, із витягів з Реєстрів прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, від 16.03.2015 № 89906197 та № 89907710 приватний нотаріус ОСОБА_3 встановила, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна наявний запис про обтяження, а саме: арешт (архівний запис) за реєстраційним номером 1382806, який було зареєстровано 15.10.2004 реєстратором Двадцять першою київською держаною нотаріальною конторою. Об'єктом обтяження за зазначеним записом є невизначене майно, все майно, суб'єктом є ОСОБА_2. Підстава обтяження: постанова Районного відділу ДВС Мінського районного управління юстиції від 27.08.2003 № 74/6.

Зазначену інформацію приватний нотаріус ОСОБА_3 довела до відома позивача листом від 25.05.2015 № 86 .

Цим же листом нотаріус ОСОБА_3 повідомила позивача про те, що нею запис про обтяження від 15.10.2004 № 1382806 перенесено з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна до відповідних розділів Реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритих на майно позивача, як спадкоємця ОСОБА_2

Як наслідок, майно, успадковане позивачем від свого чоловіка ОСОБА_2 автоматично є арештованим.

В березні 2015 позивач звернулася до відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві, з проханням про зняття арешту.

23 березня 2015 відповідач надав позивачу письмову відповідь, в якій повідомив, що за його інформацією, виконавче провадження щодо чоловіка ОСОБА_1 з 2003 на виконанні не перебуває.

За таких обставин позивач звернулась до суду з даним позовом.

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 24 зазначеного Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на момент винесення постанови - від 10.07.2003, державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, та пред'явлений до виконання до відділу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення.

Державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, а рішень про примусове виселення - п'ятнадцяти днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

За заявою стягувача, з метою забезпечення виконання рішення про майнові стягнення, державний виконавець постановою про відкриття виконавчого провадження вправі накласти арешт на майно боржника (крім коштів) та оголосити заборону на його відчуження. Одночасно з винесенням такої постанови державний виконавець може провести опис і арешт майна боржника в порядку, визначеному цим Законом.

В ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державним виконавцем за постановою про відкриття виконавчого провадження або за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов'язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника. У разі потреби постанова, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, надсилається державним виконавцем до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Копія постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника не пізніше наступного після її винесення дня надсилається боржнику та відповідно до банків чи інших фінансових установ або органів, зазначених у частині другій цієї статті. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена боржником начальнику відповідного відділу державної виконавчої служби або до суду у 10-денний строк.

Порушення заборони державного виконавця розпоряджатися або користуватися майном, на яке накладено арешт, тягне за собою відповідальність зберігача майна, передбачену законом.

Як зазначив відповідач в своїх письмових запереченнях, згідно Книги обліку виконавчих документів, переданих державному виконавцю по дільниці № 6 за 2003 рік, встановлено, що 09.01.2002 на примусове виконання до відділу надійшов виконавчий лист Оболонського районного суду м. Києва № 2-315 від 01.11.2001 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ЗАТ «Утел» боргу у сумі 2 568,02 грн., якому присвоєно номер виконавчого провадження № 74 по дільниці № 6.

Згідно інформаційної довідки з електронних реєстрів від 16.10.2015 № 45774998, встановлено наявність обтяжень типу № 9056493, 9055808, 9055877, внесених на підставі постанови Районного відділу ДВС Мінського РУЮ від 27.08.2003 № 74/6.

Згідно відмітки у Книзі обліку виконавчих документів, переданих державному виконавцеві по дільниці № 6 за 2004 рік, виконавче провадження за вказаним виконавчим документом повернуто.

Відповідач, в запереченнях, також звернув увагу суду на те, що строк зберігання виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа Оболонського районного суду м. Києва № 2-315 від 01.11.2001, та завершеного у 2004 році, складав три роки, тобто до січня 2008.

Отже, на час розгляду даної справи виконавче провадження знищено.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40 1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

Враховуючи викладене, оскільки відповідачем за наслідками закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом від 27.08.2003 № 74/6, не вчинено дій по зняттю арешту з рухомого майна позивача, суд вважає позовні вимоги в цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно доводів суб'єкта владних повноважень з приводу того, що Закон України «Про виконавче провадження» не передбачає можливості зняття арешту при завершеному виконавчому провадження, суд зазначає наступне.

Дійсно, згідно Закону України «Про виконавче провадження» відповідач позбавлений можливості зняти накладений арешт в рамках вже завершеного виконавчого провадження.

В той же час, відповідно до п. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 386 Цивільного кодексу України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Таким чином, суд вважає за необхідне здійснити захист прав та інтересів позивача шляхом звільнення з під арешту майна, арешт на яке накладений відповідно до постанови Районного відділу Державної виконавчої служби Мінського районного управління юстиції від 27.08.2003 № 74/6 та зареєстрований Двадцять першою київською держаною нотаріальною конторою в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 15.10.2004 за реєстраційним номером 1382806 (об'єкт обтяження: невизначене майно, все майно; суб'єкт обтяження: ОСОБА_2, АДРЕСА_1)

Позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача звернутись до державного реєстратора з заявою про проведення державної реєстрації зняття зазначеного арешту, задоволенню не підлягають, як такі, що є невірно обраним способом захисту порушеного права, оскільки саме ч. 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 14.05.2015) чітко визначено, що у разі прийняття рішення судом про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Частиною 2 ст. 9 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши докази, наявні в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

Керуючись статтями 2-7, 69-71, 94, 160-163, 181, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

2. Звільнити з під арешту майно, арешт на яке накладений постановою Районного відділу Державної виконавчої служби Мінського районного управління юстиції від 27.08.2003 № 74/6 та зареєстрований Двадцять першою київською держаною нотаріальною конторою в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 15.10.2004 за реєстраційним номером 1382806 (об'єкт обтяження: невизначене майно, все майно; суб'єкт обтяження: ОСОБА_2, АДРЕСА_1).

3. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

4. Стягнути судові витрати в сумі 36 (тридцять шість) грн. 54 коп. на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) шляхом їх безспірного списання з рахунків відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції за рахунок бюджетних асигнувань.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.М. Кобилянський