Справа № 2а-3749/09/2270/12
Суддя: Яворський І.О.
Дата ухвалення: 2010-10-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2010 р. Справа № 65452/09/9104

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

головуючого судді Яворського І.О.,

суддів: Обрізка І.М., Сапіги В.П.,

при секретарі судового засідання Куземському В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Хмельницьк-Петрол» на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 травня 2009 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Хмельницьк-Петрол» до Державної податкової інспекції у місті Хмельницькому про визнання недійсним податкового повідомлення рішення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні місяці 2009 року позивач звернувся до суду з позовом, з якого вбачається, що Державною податковою інспекцією у місті Хмельницькому прийнято податкове повідомлення-рішення від 19 лютого 2009 року № /0/1039, яким визначено Товариству з обмеженою відповідальністю «Хмельницьк - Петрол» податкове зобовязання з податку на прибуток підприємства в сумі 1082705,00 гривень та штрафні (фінансові) санкції в сумі 433 780 гривень, а всього 1516485,00 гривень. Вищезазначене податкове повідомлення-рішення прийняте на підставі акту про результати планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Хмельницьк-Петрол» з питань дотримання вимог податкового законодавства за певні періоди з 01 квітня 2006 року по 30 вересня 2008 року, валютного та іншого законодавства за період з 01 квітня 2006 року по 30 вересня 2008 року. За результатами апеляційного оскарження (рішення про результати розгляду скарги ДПІ у м. Хмельницькому від 17 березня 2009 року), вказане податкове повідомлення-рішення залишено без змін. На думку ДПІ, під час проведення планової виїзної перевірки були встановлені порушення Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств». Зокрема, підприємством занижено валові витрати. Товариство в податковій декларації з податку на прибуток за 2006 рік не відобразило відємне значення обєкта оподаткування за 2005 рік в сумі 1 854 600 гривень. Підприємством завищено валові витрати на суму 8611419 гривень за рахунок невірного включення до складу валових витрат відємного значення обєкта оподаткування за 2006 та за 2007 роки. Підприємство також завищило валові витрати за рахунок віднесення до валових витрат відсотків за користування кредитними коштами.

За твердженням позивача кредити по кредитних договорах від 19 травня 2005 року отримані на поповнення обігових коштів. Витрати в сумі 14529204 гривень повязані з виплатою процентів за користування кредитними коштами. Зроблено це позивачем на підставі п.п.5.5.1 п.5.5 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств». Оскільки в складі валових витрат, витрати, повязані з виплатою або нарахуванням процентів за борговими зобовязаннями складають переважну частину і залишились в складі відємного значення у відповідності до п.6.1 ст.6 Закону та підлягає включенню до складу валових витрат першого календарного кварталу наступного податкового року.

Позивач зазначає, що коли обєкт оподаткування платника податку з числа резидентів за результатами податкового року має відємне значення обєкта оподаткування (з урахуванням суми амортизаційних відрахувань), сума такого відємного значення підлягає включенню до складу валових витрат першого календарного кварталу наступного податкового року. Розрахунок обєкта оподаткування за наслідками півріччя, трьох кварталів та року здійснюється з урахуванням відємного значення обєкта оподаткування попереднього року в складі валових витрат таких податкових періодів наростаючим підсумком до повного погашення такого відємного значення.

У запереченні на адміністративний позов ДПІ у місті Хмельницькому зазначає, що Господарським кодексом України визначено необхідність для субєкта підприємницької діяльності для віднесення його діяльності до поняття «господарської діяльності», обовязкову наявність прибутку від її здійснення. Представник ДПІ вказує на те, що в Законі України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу, що сплачуються (нараховуються) платником податку у звязку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг), регулюються статтею 5 і розглядаються як будь-які витрати платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальних формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 травня 2009 року відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Хмельницьк-Петрол» в задоволенні адміністративного позову до Державної податкової інспекції в місті Хмельницькому про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень № /0/1039 від 19 лютого 2009 року та № /1/2087 від 17.03.2009 року.

Суд першої інстанції, зокрема, вказав, що фактично позивач отримував від повязаної особи орендну плату лише задля того, щоб покрити витрати по сплаті відсотків за користування кредитними коштами та витрати на будівництво основних фондів, яке здійснювалось повязаною особою і потім передавалось в оренду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити повністю. При цьому колегія суддів виходить з наступних міркувань.

Прийняті відповідачем податкові повідомлення-рішення базуються на викладених в акті виїзної позапланової перевірки,висновках відповідача щодо порушення позивачем вимог п.1.32 ст.1 пп.5.5.1 п.5.5 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та заниження податку на прибуток, що підлягав сплаті до бюджету на 1 082 795, 00 гривень у звязку з безпідставним віднесенням до валових витрат відсотків, сплачених ТзОВ «Укрпромбанк» за користування кредитними коштами, отриманими відповідно до кредитних договорів №40/К-03 від 25.04.2003 року та № 274/К-05 від 19.09.2005 року.

Колегія судців констатує, що на підставі договорів на відкриття відкличної кредитної лінії № 40/К-03 та № 274/К-05, укладеними з ТзОВ «Укрпромбанк», позивач отримував кредитні кошти для поповнення обігових коштів, які використовував на оплату будівельно-монтажних робіт та придбання основних засобів. Витрати на оплату будівельно-монтажних робіт відносились на рахунок 151 «Капітальне будівництво», а витрати на придбання основних засобів на рахунок 152 «Придбання основних засобів». Суми податку на додану вартість позивач відносив до податкового кредиту у відповідних звітних періодах. Відсотки за користування кредитними коштами, використаними на придбання та будівництво основних засобів, сплачені по вищезазначених кредитних договорах, позивач відносив до валових витрат певних звітних періодів.

На підставі діючого на даний час листа Державної податкової адміністрації України від 10.12.1997 року № 15-1116/11-10238 «Про валові витрати платника податку на прибуток підприємств» - відповідно до підпункту 5.2.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у звязку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, реалізацією продукції (робіт, послуг) і охороною праці, з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.8 цієї статті. Враховуючи, що пунктами 5.3-5.8 статті 5 Закону обмежень по вищенаведених витратах не установлено, то вони включаються до складу валових витрат.

Згідно листа ДПА України від 18.05.2006 року № 9425/7/15-0317 «Щодо відображення сум відємного значення обєкта оподаткування та сумнівної, безнадійної заборгованості в деклараціях з податку на прибуток підприємства» пунктом 6.1 ст.6 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» визначено, що коли обєкт оподаткування платника податку з числа резидентів за результатами податкового року має відємне значення обєкта оподаткування (з урахуванням суми амортизаційних відрахувань), сума такого відємного значення підлягає включенню до складу валових витрат першого календарного кварталу наступного податкового року. Розрахунок обєкта оподаткування за наслідками півріччя, трьох кварталів та року здійснюється з урахуванням відємного значення обєкта оподаткування попереднього року у складі валових витрат таких податкових періодів наростаючим підсумком до повного погашення такого відємного значення.

У діючому в даний час листі ДПА України від 22 січня 1998 року № 607/11/15-1116 зазначено, що згідно Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» оперативний лізинг (оренда) - це господарська операція фізичної чи юридичної особи, що передбачає передачу орендарю право користування основними фондами на строк, який не перевищує строку їх повної амортизації, з обовязковим поверненням таких основних фондів їх власнику після закінчення строку дії лізингової (орендної) угоди. Згідно із підпунктом 5.5.1 статті 5 вказаного вище Закону до складу валових витрат відносяться будь-які витрати повязані з виплатою або нарахуванням процентів за борговими зобовязаннями (у тому числі за будь-якими кредитами, депозитами або у вигляді орендної плати) протягом звітного періоду, якщо такі виплати або нарахування здійснюються у звязку з веденням господарської діяльності платника податку. У цьому ж листі вказано, що оренда обєктів комунальної власності регулюється Законом України «Про оренду державного та комунального майна» і іншими Законами.

В іншому листі-розясненні ДПА України від 11.05.1998 року №4837/11/15-1116 зазначає, що відповідно до пункту 1.10 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» до процентів включаються платіж за використання майна, отриманого в користування. Тобто, платіж за використання майна, отриманого в користування для ведення господарської діяльності, є орендною платою і включається до валових витрат орендаря. У цьому листі також акцентується увага на тому, що до складу валових витрат відносяться будь-які витрати, повязані з виплатою або нарахуванням процентів (у тому числі за будь-якими кредитами, депозитами або у вигляді орендної плати) протягом звітного періоду, якщо такі виплати або нарахування здійснюються у звязку з веденням господарської діяльності платника податку.

Аналогічною є і позиція Комітету Верховної Ради України з питань фінансової і банківської діяльності від 21.12.1999 року №06-10/880, який вказує, що орендна плата повинна бути включена до складу валових витрат.

Верховний Суд України у Постанові від 02 лютого 2010 року №10/08 у справі за позовом Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» до СДПІ про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення вказав, що у Постановах Верховного Суду України від 10 червня 2008 року, 01 вересня 2009 року (справи №21-2044во07; № 21-496во09 відповідно) було вказано, що до складу валових витрат належать лише витрати, які прямо передбачені Законом, та які використовувалися для забезпечення господарської діяльності підприємства.

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду констатує, що позивач мав усі необхідні розрахункові та платіжні документи для віднесення відповідних сум до складу валових витрат.

Колегія суддів погоджується з апелянтом у тому, що підставою, яка дозволяє відносити сплачені за кредитними договорами відсотки до валових витрат, є використання отриманих по вказаних договорах кредитних коштів на здійснення господарської діяльності.

Суд першої інстанції у рішенні дійшов висновку без належних обґрунтувань про те, що у позивача відсутня економічна доцільність від придбання та будівництва основних засобів, здійснена ним за рахунок кредитних коштів. Даний висновок зроблений на підставі того, що у період з 01 квітня 2008 року по 30 вересня 2008 року дохід від здавання майна в оренду приблизно такий же, що й витрати, понесені скаржником на сплату відсотків та створення нових основних засобів, які здавались повязаній з позивачем особі.

При цьому необхідно звернути увагу на те, що обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постановлення судового рішення на припущеннях є неможливим.

Матеріалами справи і в судових засіданнях доведено, що одним із основних видів діяльності позивача є здавання в оренду власного нерухомого майна. За майно, що здається оренду, позивач отримує дохід у вигляді грошових коштів.

Під господарською діяльністю розуміється діяльність субєктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Вказане вище міститься у ст. 3 Господарського Кодексу України, згідно якої прибутковість не відноситься до обовязкової ознаки, яка вказує на те, що діяльність субєкта господарювання відноситься до господарської.

Припущення суду першої інстанції про відсутність у позивача бажання працювати на прибуток, спростовується тим, що позивач отримав від здавання в оренду власного майна дохід у сумі 18 033 590, 00 гривень. Крім того, аналіз фінансових результатів діяльності ТзОВ «Хмельницьк-Петрол» свідчить про тенденцію до зниження загальної збитковості. Натомість, суд першої інстанції не досліджував фінансові результати господарської діяльності повязаних осіб та взаємовідносини позивача з орендарями його майна. У суді не перевірялись обставини, які б могли свідчити про заниження розміру орендної плати у порівнянні з цінами, які діяли на ринку оренди майна.

Згідно ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Субєкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Суд може збирати докази з власної ініціативи.

Узагальнюючи викладене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на неповно, не обєктивно і всебічно не з'ясованих обставинах, прийнята з порушенням норм матеріального права, доводи апеляційної скарги її спростовують.

Постанова підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.195, ст.196, п. З ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. 207, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Хмельницьк- Петрол» задовольнити, постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 травня 2009 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги шляхом визнання недійсними податкових повідомлень-рішень № /0/1039 від 19.02.2009 року та № /1/2087 від 17.03.2009 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі, відповідно до ч.3 ст. 160 КАС України - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя І.О. Яворський

Судді І.М. Обрізко

ОСОБА_1

Повний текст

виготовлено та підписано

02.11.2010 р.