Справа № 824/2178/14-а
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2015-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2015 року м. Київ К/800/53389/14

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С. (суддя-доповідач),
суддівМаслія В. І.,
Стрелець Т. Г.,
секретаря судового засідання Кальненко О. І.,

за участю: представника третьої особи ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

третьої особи - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 14 липня 2014 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 03 вересня 2014 року у справі за позовом прокурора м. Чернівці до Чернівецької міської ради, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_6 про скасування рішення,

встановив:

Прокурор м. Чернівці звернувся з позовом до Чернівецької міської ради про скасування пункту 18 додатку 4 рішення 45 сесії Чернівецької міської ради 5 скликання „Про надання громадянам земельних ділянок в оренду та внесення змін в раніше прийняті рішення" від 29 жовтня 2009 року № 1083 щодо передачі в оренду громадянину ОСОБА_6 земельної ділянки, площею 0,0146 га, що знаходиться на АДРЕСА_1 для обслуговування існуючого житлового будинку, господарських будівель і споруд (надалі - рішення № 1083).

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 28 лютого 2011 року в задоволені позову відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2012 року скасовано постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 28 лютого 2011 року та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2014 року судові рішення скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Направляючи справу на новий розгляд, суд касаційної інстанції вказав судами дослідити питання щодо розташування спірної земельної ділянки в межах певної функціональної зони - "червоних ліній".

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 14 липня 2014 року, залишеною без мін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 03 вересня 2014 року, в позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів, третя особа ОСОБА_4 звернулась з касаційною скаргою, в якій просила їх скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Заперечень не надходило.

Заслухавши доповідача, пояснення третьої особи ОСОБА_6, представника третьої особи ОСОБА_4, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Судами встановлено, що рішенням № 1083 відповідач затвердив проект відведення земельної ділянки і передав ОСОБА_6 в оренду земельну ділянку, площею 0,0146 га, по АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з рішенням ради № 1083 в цій частині, прокурор заявив цей позов.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погодився суд апеляційної інстанції, що спірне рішення № 1083 прийняте відповідачем на підставі закону, в межах своїх повноважень та в межах своєї компетенції, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази щодо передачі в оренду земельної ділянки в межах червоних ліній.

Колегія суддів погоджується з висновками судів.

Частиною третьою статті 123 ЗК України, яка регулює порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування, передбачено, що підставою відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є: невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно із приписами статті 39 Земельного кодексу України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови.

У ст. 1 Закону України "Про планування та забудову територій" (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) визначені терміни:

містобудівна документація - затверджені текстові і графічні матеріали, якими регулюються планування, забудова та інше використання територій, з урахуванням яких визначається цільове призначення земель;

проектна документація - затверджені текстові та графічні матеріали, якими визначаються містобудівні, об'ємно-планувальні, архітектурні, конструктивні, технічні, технологічні вирішення, а також кошториси об'єктів будівництва;

генеральна схема планування території України - містобудівна документація, яка визначає концептуальні вирішення планування та використання території України;

червоні лінії - визначені в містобудівній документації відносно пунктів геодезичної мережі межі існуючих та запроектованих вулиць, доріг, майданів, які відмежовують території мікрорайонів, кварталів та території іншого призначення;

генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, яка визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту.

Згідно із статтею 12 цього Закону генеральним планом населеного пункту визначаються: потреби в територіях для забудови та іншого використання; потреба у зміні межі населеного пункту, черговість і пріоритетність забудови та іншого використання територій; межі функціональних зон, пріоритетні та допустимі види використання та забудови територій; планувальна структура та просторова композиція забудови населеного пункту; загальний стан довкілля населеного пункту, основні фактори його формування, містобудівні заходи щодо поліпшення екологічного і санітарно-гігієнічного стану; території, які мають будівельні, санітарно-гігієнічні, природоохоронні та інші обмеження їх використання; інші вимоги, визначені державними будівельними нормами.

Відповідно до генеральних планів населених пунктів сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи в межах повноважень, визначених законом, а також Київська та Севастопольська міські державні адміністрації у разі делегування їм таких повноважень відповідними радами: готують обґрунтовані пропозиції щодо встановлення та зміни меж населених пунктів; готують вихідні дані для розроблення планів земельно-господарського устрою території населеного пункту та іншої землевпорядної документації; вирішують питання щодо розташування та проектування нового будівництва, здійснення реконструкції, реставрації, капітального ремонту об'єктів містобудування та упорядкування територій; вирішують питання вибору, вилучення (викупу), надання у власність чи в користування земельних ділянок; організують розроблення та затвердження місцевих правил забудови, детальних планів території, планів червоних ліній, іншої містобудівної документації та проектів тощо.

Стаття 10 названого Закону передбачає, що планування територій на місцевому рівні забезпечується відповідними місцевими радами та їх виконавчими органами, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями відповідно до їх повноважень, визначених законом, і полягає у розробленні та затвердженні генеральних планів населених пунктів, схем планування територій на місцевому рівні та іншої містобудівної документації, регулюванні використання їх територій, ухваленні та реалізації відповідних рішень про дотримання містобудівної документації. Розроблення, погодження та експертиза містобудівної документації провадяться згідно з встановленими державними стандартами, нормами та правилами в порядку, визначеному законодавством. Містобудівна документація затверджується відповідною місцевою радою з визначенням строку її дії та переліку раніше прийнятих рішень, що втрачають чинність, а також тих рішень, до яких необхідно внести відповідні зміни. Зміни до містобудівної документації вносяться рішенням ради, яка затвердила містобудівну документацію, після погодження з відповідним спеціально уповноваженим органом з питань містобудування та архітектури.

Згідно із Державними будівельними нормами України В.2.3.-5-2001, затвердженими наказом Держбуду України від 11 квітня 2001 року № 89 та введеними в дію з 01 жовтня 2001 року, розміщення і будівництво наземних об'єктів житлово-цивільного, промислового призначення та інших капітальних споруд, окрім об'єкту транспорту та інженерних мереж, в межах червоних ліній вулиць і доріг забороняється.

В силу положень статті 1 Закону України "Про автомобільні дороги" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) автомобільна дорога - це лінійний комплекс інженерних споруд, призначений для безперервного, безпечного та зручного руху транспортних засобів; вулиця - автомобільна дорога, призначена для руху транспорту і пішоходів, прокладання наземних і підземних інженерних мереж у межах населених пунктів; проїзна частина - частина автомобільної дороги, безпосередньо призначена для руху транспортних засобів. За приписами статті 18 названого вище Закону, складовими вулиць і доріг міст та інших населених пунктів є: проїзна частина вулиць і доріг, трамвайне полотно, дорожнє покриття, штучні споруди, споруди дорожнього водовідводу, технічні засоби організації дорожнього руху, зупинки міського транспорту, тротуари, пішохідні та велосипедні доріжки, зелені насадження, наземні та підземні мережі. Межі вулиці за її шириною визначаються "червоними лініями". Розташування будь-яких об'єктів, будівель, споруд або їх частин у межах "червоних ліній" вулиці не допускається.

Відповідно до положень статті 14 Закону України "Про планування та забудову територій" встановлено, що планом червоних ліній відповідно до генерального плану населеного пункту, детального плану, даних Державного земельного кадастру, містобудівного кадастру населеного пункту визначається розташування червоних ліній. План червоних ліній є складовою частиною генерального плану населеного пункту (детального плану території) або може бути окремою містобудівною документацією.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що земельні ділянки, які є частиною проїзду та відносяться до земель загального користування і повинні використовуватися як шляхи сполучення, не можуть передаватися в оренду для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Між тим, як встановлено судами, план "Червоних ліній" вулиць м. Чернівців на час розгляду справи в суді не розроблений і у встановленому порядку не затверджений, що підтверджується письмовою інформацією Чернівецької міської ради від 08 липня 2014 року.

Будь-яких інших доказів щодо існування окремої містобудівної документації з приводу існування червоних ліній в матеріали справи не подано.

Таким чином, позивачем не доведено обставини, на які він посилався як на підставу своїх позовних вимог, щодо незаконної передачі земельної ділянки в межах червоних ліній.

Окрім того, згідно Генерального плану м. Чернівці, затвердженого рішенням Чернівецької міської ради 26 сесії ІV скликання від 04 листопад 2004 року № 562, передана в оренду земельна ділянка, площею 0,0146 га, знаходиться у районі проектованої території житлової садибної забудови.

Рішенням Чернівецької міської ради 48 сесії VІ скликання від 27 березня 2014 року № 1171 затверджено Генеральний план м. Чернівці, проте функціональна зона, в якій розташована спірна земельна ділянка, не змінилася.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками судів про відсутність підстав для задоволення такого позову.

Оскільки під час вирішення справи по суті судами обох інстанцій не допущені порушення норм матеріального та процесуального права, скаргу третьої особи слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 14 липня 2014 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 03 вересня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: