Справа № 818/2278/15
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2015-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2015 р.Справа № 818/2278/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Жигилія С.П.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Перцової Т.С.

за участю секретаря судового засідання Мороз Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Державної фіскальної служби України у Сумській області на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 28.07.2015р. по справі № 818/2278/15

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Державної фіскальної служби України у Сумській області

про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ФОП ОСОБА_1В.), звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Державної фіскальної служби України у Сумській області (далі по тексту відповідач, ДПІ у м. Сумах), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м.Суми Головного управління ДФС у Сумській області № від 27 квітня 2015 року щодо збільшення грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 2883.75 грн., а саме - за основним платежем 2307,00 грн., за штрафними санкціями в сумі 576,75 грн.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 28.07.2015 року по справі №818/2278/14 адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Державної фіскальної служби України у Сумській області про скасування податкового повідомлення-рішення -задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Державної фіскальної служби України у Сумській області № від 27 квітня 2015 року щодо збільшення грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 2883,75 грн, за основним платежем 2307,00 грн та штрафними санкціями 576,75 грн.

Відповідач, не погодившись із вказаною постановою, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просив суд апеляційної інстанції скасувати постанову Сумського окружного адміністративного суду від 28.07.2015 року по справі №818/2278/14 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив про порушення судом першої інстанції, зокрема, вимог ст.159 КАС України. Зазначив, що перевіркою встановлено завищення позивачем за вересень 2014 року показника ПДВ по операціям із ТОВ "Торговий дім «ПК Індустрія". Отже, з викладених підстав вважає правомірним винесене оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 27 квітня 2015 року.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не зявилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Державною податковою інспекцією у м. Сумах проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань повноти обчислення та своєчасності сплати податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ «Торговий дім «ПК Індустрія» за період з 1 по 30 вересня 2014р.

За наслідками перевірки складено Акт перевірки від 17 січня 2015 року №71/18-19-17-01-17//5 (а.с.17-27).

Відповідно до висновку зазначеного Акту, в ході перевірки позивача податковим органом було встановлено порушення пп. 198.2, 198.3 ст.198, пп.200.1, п.200.2 ст.200 ПК України, в результаті чого підприємцем занижено податок на додану вартість за вересень 2014 року на суму 2307 грн.

З урахуванням виявлених порушень, за результатами позапланової перевірки ФОП ОСОБА_1 ДПІ у м. Сумах прийнято податкове повідомлення-рішення від 27 квітня 2015 року № (а.с.75) про збільшення грошового зобов'язання на загальну суму 2883,75 грн., в т.ч. за основним платежем 2307,00 грн., за штрафними санкціями в сумі 576,75 грн.

Не погодившись із прийнятим податковим повідомленням-рішенням від 27 квітня 2015 року №, позивач звернувся до суду з даним позовом про визнання його протиправним та скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при винесенні вказаного податкового повідомлення - рішення діяв не в межах наданих повноважень та не у спосіб, передбачений Конституцією та Законами України.

Так, суд першої інстанції зазначив про відсутність заниження позивачем податкових зобов`язань за вересень 2014 року. Вказує на підтвердження факту здійснення господарських операцій позивачем із ТОВ "Торговий дім «ПК Індустрія" та зв`язку вказаних операцій із фінансово-господарською діяльністю позивача, що повністю підтверджено первинними документами.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в ході апеляційного розгляду підставою для прийняття зазначеного податкового повідомлення-рішення став висновок посадових осіб податкового органу про зменшення ФОП ОСОБА_1 податкового кредиту на суму витрат, понесених по операціях з придбання товару у контрагента ТОВ «Торговий дім «ПК Індустрія». Вказаний висновок зроблений з посиланням на недоліки товарно - транспортних накладних, відсутність документів щодо розвантажувальних робіт та наявну податкову інформацію по ТОВ «Торговий дім «ПК Індустрія», щодо формування останнім податкового кредиту від контрагента - постачальника ТОВ «КМУ», яке відсутнє за місцезнаходженням.

Колегія суддів вважає такі висновки податкового органу хибними, з огляду на таке.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит визначено як суму, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Правовідносини щодо формування платником податків податкового кредиту з ПДВ з 01 січня 2011 року врегульовано статтею 198 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового Кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст. 198 Податкового Кодексу України).

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового Кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

В пункті 198.6 статті 198 Податкового кодексу України зазначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (пункт 201.7 статті 201 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Вимоги до оформлення податкової накладної передбачено пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), згідно з яким платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках: порядковий номер податкової накладної; дата виписування податкової накладної; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; ціна постачання без урахування податку; ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; вид цивільно-правового договору.

Положеннями п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Із системного аналізу вказаних вище правових норм, можливо дійти до висновку, що для отримання права на формування податкового кредиту із сум ПДВ, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), а також для отримання права на формування витрат, сплачених за придбання товару (робіт, послуг), та права на віднесення витрат по його придбанню до складу валових витрат, платник повинен мати податкові накладні, первинні бухгалтерські документи, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначені для використання у власній господарській діяльності.

Крім того, колегія суддів зазначає, що вимоги щодо документального забезпечення записів у бухгалтерському обліку визначені Законом України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.99 р. № 996-Х1У та Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів від 24.05.95р. №88 (зареєстровано в Мін'юсті України 05.06.95р. №168/704).

За змістом частини другої статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до п. 1 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Тобто, відповідно до вимог Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні підтвердженням здійснення господарської операції є належним чином оформлені первинні документи, що містять дані про зміст господарських операцій.

У відповідності до п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Мінфіну України від 24.05.95р. №88, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Згідно з п. 2 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та звітність в Україні первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів для цілей ведення податкового обліку лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

З огляду на вищезазначені норми, колегія суддів зазначає, що право на формування податкового кредиту з ПДВ та безпосередньо пов'язане з господарською діяльністю платника податку.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Як встановлено судом першої інстанції позивач у перевіряємий період мав господарські відносини із ТОВ «Торговий дім «ПК Індустрія».

З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «Торговий дім «ПК «Індустрія» (Постачальник) та ФОП ОСОБА_1 (Покупець) укладено договір поставки №020913/22 від 02.09.2013, додатковою угодою №1 від 08.01.2014р. якою продовжено термін дії договору до 31.12.2015 р., за яким постачальник зобов'язується поставити товар у асортименті, кількості та за ціню, що зазначається у відповідних рахунках фактури та видаткових накладних. Відповідно до договору доставка товару здійснюється за рахунок Покупця.

На виконання зазначеного договору ТОВ «Торговий дім «ПК «Індустрія» було поставлено товар за наступними видатковими накладними (а.с.42-51):

- №409017 від 04.09.2014 року на загальну суму 1448,98 грн., в т.ч. ПДВ 241,50 грн. на суму ПДВ у складі вартості товару було виписано податкову накладну №60 від 04.09.2014р. на загальну суму 1448,98 грн., в т.ч. ПДВ 241,50 грн. Оплату вартості товару було здійснено в повному обсязі відповідно до платіжного доручення №8 від 08.09.2014р. на суму 4000,00 грн. Транспортування товару здійснювалось власним автомобілем позивача відповідно до товарно-транспортної накладної від 04.09.2014р.

- №1509005 від 15.09.2014р. на загальну суму 3199,99 грн., в т.ч. ПДВ 533,33 грн. На суму ПДВ у складі вартості товару було виписано податкову накладну №203 від 15.09.2014р. на загальну суму 3199,99 грн., в т.ч. ПДВ 533,33 грн. Оплату вартості товару було здійснено в повному обсязі відповідно до платіжного доручення №111 від 01.09.2014р. на суму 10470.48 грн. Транспортування товару здійснювалось власним автомобілем позивача відповідно до товарно-транспортної накладної від 15.09.2014р.

- №2209018 від 22.09.2014р. на загальну суму 3203,45 грн., в т.ч. ПДВ 533,91 грн. На суму ПДВ у складі вартості товару було виписано податкову накладну №287 від 22.09.2014р. на загальну суму 3203,45 грн., в т.ч. ПДВ 533,91 грн. Оплату вартості товару було здійснено в повному обсязі відповідно до платіжного доручення №111 від 01.09.2014р. на суму 10470.48 грн. Транспортування товару здійснювалось власним автомобілем позивача відповідно до товарно-транспортної накладної від 22.09.2014р.

- №2209022 від 26.09.2014р. на загальну суму 705,98 грн., в т.ч. ПДВ 117,66 грн. На суму ПДВ у складі вартості товару було виписано податкову накладну №351 від 26.09.2014р. на загальну суму 705,98 грн., в т.ч. ПДВ 117,66 грн. Оплату вартості товару було здійснено в повному обсязі відповідно до платіжного доручення №111 від 01.09.2014р. на суму 10470,48 грн. Транспортування товару здійснювалось власним автомобілем позивача відповідно до товарно-транспортної накладної від 26.09.2014р.

- №3009013 від 30.09.2014р. на загальну суму 2971,01 грн., в т.ч. ПДВ 495,17 грн. На суму ПДВ у складі вартості товару було виписано податкову накладну №380 від 30.09.2014р. на загальну суму 2971,01 грн., в т.ч. ПДВ 495,17 грн. Оплату вартості товару було здійснено в повному обсязі відповідно до платіжного доручення №111 від 01.09.2014р. на суму 10470.48 грн., №3009018 від 30.09.2014р. на загальну суму 2313,04 грн., в т.ч. ПДВ 385,51 грн. На суму ПДВ у складі вартості товару було виписано податкову накладну №385 від 30.09.2014р. на загальну суму 2313,04 грн., в т.ч. ПДВ 385,51 грн. Оплату вартості товару було здійснено в повному обсязі відповідно до платіжного доручення №111 від 01.09.2014р. на суму 10470,48 грн.. Транспортування товару здійснювалось власним автомобілем позивача відповідно до товарно-транспортної накладної від 30.09.2014р.

В подальшому зазначений товар в повному обсягу використаний в підприємницькій діяльності позивача - реалізовано ТОВ «Сумитеплоенерго», ТОВ «ТД Ельдорадо», ТОВ «Моноліт С», що підтверджується відповідними копіями видаткових накладних (а.с.81-99).

Колегія суддів вказує на те, що укладений між позивачем та ТОВ «Торговий дім «ПК «Індустрія» договір поставки містить положення щодо предмету договору, загальної суми договору, якості товару, терміну та умов поставки, умов розрахунків, тари та упаковки, терміну дії договору, відповідальності сторін, третейського застереження, зміни умов цього договору, форс мажору, інших умов, що свідчить про наявність наміру щодо настання реальних наслідків в момент укладення договору, оскільки, укладаючи угоду, сторони домовлялися щодо істотних умов правочину.

Для бухгалтерського обліку, що базується на безперервному документуванні всіх здійснюваних господарських операцій, первинні документи є документальними свідоцтвами, що підтверджують отримання товарно-матеріальних цінностей від постачальника. Такі документи у свою чергу є підставою для внесення записів до облікових бухгалтерських регістрів.

Колегія суддів зазначає, що з наявних в матеріалах справи копій первинних документів вбачається, що останні оформлені у відповідності до вимог ч.2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704), а податкові накладні - згідно з нормами п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України. Вищевказані документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п. 2.4 Положення № 88 спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак, є належними та допустимими доказами реальності вчинення господарських операцій.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що наявними у матеріалах справи копіями первинних документів повністю підтверджено факт здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Торговий дім «ПК «Індустрія».

Щодо доводів апеляційної скарги про недоліки товарно-транспортних накладних, колегія суддів зазначає, що недоліки у товарно-транспортних накладних не спростовують факту доставки ТМЦ, оскільки такий факт підкріплено не лише товарно-транспортними накладними, а й іншими первинними документами, до заповнення яких у податківців на час проведення перевірки зауваження були відсутні.

Як вбачається із преамбули наказу Мінтрансу від 14.10.1997 р. № 363 "Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні", затверджені цим наказом, розроблені у виконання цілого ряду державних документів, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів, захисту їх від розкрадання, безпеки пасажирів на транспорті, боротьби зі злочинністю.

Дотримання Правил № 363, зокрема, вимоги про наявність ТТН під час перевезення вантажів є обов'язковим для перевізників. За їх порушення останні можуть бути притягнуті до відповідальності органами, що здійснюють контроль за дотриманням вимог законодавства про автомобільний транспорт у процесі виконання перевезень вантажів.

Правила № 363, розроблені Міністерством транспорту України, стосуються, перш за все, порядку здійснення перевезень і не встановлюють правила ведення бухгалтерського й податкового обліку підприємств, які є відправниками вантажу й вантажоодержувачами.

Зі змісту Правил № 363 вбачається, що товарно-транспортні накладні є документами, що регламентують взаємини перевізника й замовника як учасників транспортного процесу, і слугують, перш за все, для обліку витрат паливно-мастильних матеріалів та інших транспортних ресурсів.

В той же час, як зазначалось вище, в даному випадку позивачем сформовано валові витрати не з вартості транспортних послуг, підставою для обліку яких є товарно-транспортна накладна, а з вартості придбаного і перевезеного товару, а тому відсутність товарно-транспортних накладних не є підставою для позбавлення права позивача на віднесення вартості придбаного товару до складу валових витрат.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що недоліки у товарно-транспортних накладних під час перевірки не свідчить про безтоварність спірних господарських операцій із ТОВ «Торговий дім «ПК Індустрія».

Щодо посилань відповідача на податкову інформацію по ТОВ «Торговий дім «ПК Індустрія», щодо формування останнім податкового кредиту від контрагента - постачальника ТОВ «КМУ», яке відсутнє за місцезнаходженням, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що чинним законодавством України не передбачена відповідальність фізичної особи-підприємця за можливими допущеними порушеннями законодавства юридичних осіб.

Для віднесення відповідних сум податків, сплачених в ціні товару до податкового кредиту, в розумінні Податкового кодексу України, не передбачається обовязкова умова про сплату цих сум до бюджету контрагентами. Якщо контрагент не виконав своїх зобов'язань по належному формуванню первинних документів для підтвердження податкового кредиту або зобовязання з ПДВ, то це не може тягнути відповідальності та негативних наслідків саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо формування податкового кредиту з ПДВ та має всі документальні підтвердження його розміру.

Також, на господарюючих суб'єктів не покладається обов'язок та їм не надається право контролювати дотримання законодавства платником податків, який виступає контрагентом у господарській операції.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не надано доказів та не зазначено обставин, які б ставили під сумнів фактичне здійснення операцій між позивачем та його контрагентом. Крім того, не надано доказів, які б підтверджували, що зміст угод не відповідає дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обов'язків чи свідчить про намір сторін ухилитися від оподаткування доходів, отриманих внаслідок виконання договору або приховування дійсного об'єкту оподаткування, зменшення бази оподаткування, створення штучних підстав для незаконного відшкодування сум сплачених податків за рахунок коштів бюджету, отримання незаконних пільг з оподаткування тощо.

Наявні у справі документи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентами взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в Державі суспільного ладу або моральних засад.

Враховуючи викладене, колегія суддів відхиляє наведені доводи відповідача та вказує на реальність спірних господарських операцій між позивачем та його контрагентом ТОВ «Торговий дім «ПК Індустрія», що повністю підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем було правомірно сформовано за задекларовано податковий кредит за результатами відносин із ТОВ «Торговий дім «ПК Індустрія» у вересні 2014 року, що повністю підтверджено наявними у матеріалах справи відповідними первинними документами.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 27 квітня 2015 року №, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання на загальну суму 2883,75 грн., в т.ч. за основним платежем 2307,00 грн., за штрафними санкціями в сумі 576,75 грн., діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справа та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Державної фіскальної служби України у Сумській області залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 28.07.2015р. по справі № 818/2278/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4
Повний текст ухвали виготовлений 27.10.2015 р.