Справа № 813/2220/15
Суддя: Богаченко Сергій Іванович
Дата ухвалення: 2015-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2015 року Справа № 876/8020/15

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів Старунського Д.М., Рибачука А.І.,

при секретарі судового засідання Андрушків І.Я.

за участі представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівського міського центру зайнятості на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 06 липня 2015 року по справі за позовом Львівського міського центру зайнятості до ОСОБА_3 про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И Л А:

29 квітня 2015 року Львівський міський центр зайнятості звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 в якому просив стягнути з відповідача кошти в сумі 38502,09грн. (тридцять вісім тисяч пятсот дві гривні 09 копійок).

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 06 липня 2015 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, Львівський міський центр зайнятості подав апеляційну скаргу на неї, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою задоволити позовну вимогу.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт по справі зазначає, що суд першої інстанції недосконало та не обєктивно оцінив всі обставини та докази, що мають значення для вирішення справи по суті.

Також, апелянт по справі зазначив, що у звязку з виявленням 19 лютого 2015 року факту подання ОСОБА_3 недостовірних даних під час реєстрації в центрі зайнятості та набутті статусу безробітної 13 березня 2014 року, ОСОБА_3 безпідставно набула статус безробітної та отримала матеріальне забезпечення на випадок безробіття, оскільки належала до зайнятого населення.

18 серпня 2015 року ОСОБА_3 подала заперечення на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що апеляційна скарга є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, а також, просила постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю доповідача, проаналізувавши матеріали справи, апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції було встановлено, що 13 березня 2014 року ОСОБА_3 було надано статус безробітної та призначено виплату допомоги по безробіттю.

З 27 червня 2014 року по 11 липня 2014 року, з метою сприяння подальшому працевлаштуванню, відповідача по справі направлено на підвищення кваліфікації, курси цільового призначення у Львівський центр професійно-технічної освіти Державної служби зайнятості за навчальною програмою Провадження підприємницької діяльності, Основи підприємницької діяльності.

30 липня 2014 року ОСОБА_3 звернулась із заявою до позивача про отримання одноразової допомоги по безробіттю для організації підприємницької діяльності.

В період з 11 серпня 2014 року по 14 грудня 2014 року, для організації підприємницької діяльності, відповідач по справі отримала 16074,64грн.

Відповідно до Акта розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» №9 від 19 лютого 2015 року, громадянка ОСОБА_3, під час реєстрації у центрі зайнятості не повідомила про те, що вона є зареєстрована з 03 лютого 2002 року, як фізична особа-підприємець, що призвело до незаконного отримання допомоги з безробіття та одноразової виплати допомоги з безробіття для організації підприємницької діяльності.

Відмовляючи в задоволені позовної вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що 01 листопада 2004 року Господарський суд Львівської області своїм рішенням припинив підприємницьку діяльність ОСОБА_3 і діюче, на час прийняття такого рішення, законодавство не містило обовязку саме фізичної особи-підприємця здійснювати заходи до виключення його з Державних реєстрів.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про зайнятість населення», в Україні до зайнятого населення належать громадяни, що проживають на території держави на законних підставах та які, зокрема, самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців, осіб, зайнятих індивідуальною трудовою діяльністю, творчою діяльністю. Безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших, передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості, як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи.

Згідно із п.12 Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 р. №219, для одержання статусу безробітного громадянин особисто подає у день, що настає після закінчення встановленого строку пошуку підходящої роботи, до центру зайнятості відповідну заяву та письмову інформацію про те, що він не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів і не зареєстрований як фізична особа - підприємець, а також копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера.

Відповідно п.8 ч.1 ст.31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі призначення виплати на підставі документів, що містять неправдиві відомості.

Згідно із Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» з липня 2010 року почала діяти спрощена процедура державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, яка проводиться державним реєстратором на підставі судового рішення про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, що не повязане з банкрутством, якщо таке рішення прийнято судом після 1 липня 2004 року та в разі ненадання державному реєстратору протягом трьох років з дати опублікування у спеціалізованому друкованому засобі масової інформації оголошення про постановлення судового рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, що не повязане з банкрутством, документів, перелік яких визначено частиною одинадцятою статті 47 цього Закону.

Відповідно до ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до переконання, що постанова суду першої інстанції не підлягає скасуванню. Рішення Господарського суду Львівської області, про припинення підприємницької діяльності ОСОБА_3, було винесено 01 листопада 2004 року, а тому в силу Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців», ОСОБА_3 не може вважатись особою віднесеною до зайнятого населення. Таким чином, колегія суддів вважає, що при поданні відповідачем по справі заяви про надання статусу безробітного, не було вчинено порушення Закону України «Про зайнятість населення».

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.160, ст.ст. 195, ст. 196, ч.1 п.1 ст. 199, ч.1 ст. 200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст. 206, 254 КАС України, колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Львівського міського центру зайнятості - залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 06 липня 2015 року по справі №813/2220/15 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя С.І. Богаченко

Суддя Д.М. Старунський

Суддя А.І. Рибачук

Повний текст ухвали виготовлено 23 жовтня 2015 року.