Справа № 810/3473/14
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2015-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/3473/14 Головуючий у 1-й інстанції: Спиридонова В.О.
Суддя-доповідач: Парінов А.Б.
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 жовтня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Грибан І.О., Губської О.А.,

при секретарі судового засідання Гнідіній М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Київського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до голови Обухівського районного суду Київської області, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Державної судової адміністрації України про визнання неправомірними бездіяльності та рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Справа розглядалась судами неодноразово.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2014 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним рішення голови Обухівського районного суду Київської області ОСОБА_2, оформлене резолюцією від 29 листопада 2012 року, про відмову у задоволенні заяви судді Обухівського районного суду Київської області ОСОБА_3 від 28 листопада 2012 року про надання додаткової відпустки. У задоволенні позовних вимог про визнання неправомірною бездіяльності щодо нерозгляду заяв позивача про надання відпусток від 19.10.2012 і від 24.10.2012, визнання неправомірними рішення відповідача від 28.11.2012 про відмову у розгляді заяви позивача щодо надання відпустки та рішення від 29.11.2012 про відмову у задоволенні заяви позивача про надання відпустки відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням в частині про задоволення позову, ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати оскаржувану постанову в частині про задоволення позову та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення помилково застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Позивач у поданих запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просив залишити оскаржувану постанову суду першої інстанції без змін.

Голова Обухівського районного суду Київської області в судове засідання не з'явився, просив розглядати справу без участі представника суду.

Особи, які беруть участь в справі, в судове засідання не з'явилися, про дату та час слухання справи були повідомлені належним чином, тому у відповідності до ч. 6 ст. 12, ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіряючи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що Указом Президента України від 07.10.2005 року № 1429/2005 ОСОБА_3 призначено на посаду судді Обухівського районного суду Київської області.

Постановою Верховної Ради України №2637-VІ від 21.10.2010 ОСОБА_3 обрано на посаду судді Обухівського районного суду Київської області безстроково.

На момент звернення до суду позивач обіймав посаду судді Обухівського районного суду Київської області.

Рішенням Вищої ради юстиції від 07.02.2012 № 137/0/15-2 ОСОБА_2 призначено на посаду голови Обухівського районного суду Київської області строком на п'ять років.

28.12.2011 в.о. голови Обухівського районного суду Київської області за погодженням із зборами суддів Обухівського районного суду Київської області затверджено Графік надання відпусток на 2012 рік суддям та працівникам апарату Обухівського районного суду Київської області, відповідно до якого судді ОСОБА_3. передбачено надання основної відпустки тривалістю 35 днів у період з 09.07.2012 по 12.08.2012, та додаткової відпустки тривалістю 15 днів у період з 16.04.2012 по 30.04.2012.

02.04.2012 головою Обухівського районного суду Київської області на підставі заяви ОСОБА_3 від 29.03.2012 видано наказ №13-в про надання останньому додаткової відпустки тривалістю 15 календарних днів з 17.04.2012 по 01.05.2012 за період роботи з 02.11.2011 по 01.11.2012.

06.04.2012 головою Обухівського районного суду Київської області видано наказ №15-в «Про скасування наказу Обухівського районного суду №13-в «Про надання додаткової відпустки ОСОБА_3.» у зв'язку з виробничою необхідністю.

Позивач зазначає, що протягом 2012 року неодноразово подавав голові Обухівського районного суду Київської області ОСОБА_2 заяви про надання йому додаткової відпустки, проте відповідачем заяви не приймались та не розглядались.

ОСОБА_3 надано копію заяви від 19.10.2012 року щодо надання додаткової відпустки тривалістю 15 календарних днів за період роботи з 02.11.2011 по 01.11.2012 та частини невикористаної відпустки за попередні періоди тривалістю 9 календарних днів, починаючи з 05.11.2012, яку долучено до матеріалів справи (т. 1, а.с. 50).

У зв'язку з невиданням відповідачем відповідного наказу згідно із заявою від 19.10.2012 позивачем повторно подано аналогічну заяву від 24.10.2012 про надання відпустки, починаючи з 12.11.2012 (т. 1, а.с. 51).

Відповідачем факт подачі позивачем заяв від 19.10.2012 та від 24.10.2012 заперечується, на підтвердження чого до матеріалів справи долучено копію особової справи позивача.

15.11.2012 позивачем подано заяву про надання додаткової відпустки та частини невикористаної відпустки за попередні періоди, починаючи з 06.12.2012.

За результатами розгляду заяви від 15.11.2012 головою суду 28.11.2012 накладено резолюцію, якою виконуючого обов'язки керівника апарату суду ОСОБА_4 зобов'язано повідомити ОСОБА_3 про те, що заява буде розглянута після оформлення її відповідно до Методичних рекомендацій щодо ведення обліку кадрів і кадрового діловодства в місцевих та апеляційних судах загальної юрисдикції. Із даною резолюцією позивача ознайомлено 29.11.2012, що підтверджується його особистим підписом на копії заяви (т. 2, а.с. 196-197).

28.11.2012 позивачем подано відповідачу заяву про надання додаткової відпустки, починаючи з 17.12.2012.

За результатами розгляду заяви від 28.11.2012 головою суду 29.11.2012 накладено резолюцію, якою ОСОБА_4 зобов'язано повідомити позивача про відсутність можливостей надати відпустку у запитуваний період, враховуючи графік відпусток та статтю 79 Кодексу законів про працю України. Із даною резолюцією ОСОБА_3 ознайомлено 30.11.2012 (т. 2, а.с. 198).

Вважаючи дії та бездіяльність голови Обухівського районного суду Київської області щодо розгляду заяв від 19.10.2012 та від 24.10.2012, а також рішення, оформлені у вигляді резолюцій, від 28.11.2012 та від 29.11.2012, протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

У задоволенні вимог адміністративного позову щодо визнання протиправними дій відповідача по розгляду заяв від 19.10.2012 та від 24.10.2012, а також щодо прийняття рішення, оформленого у вигляді резолюції, від 28.11.2012 судом першої інстанції відмовлено.

В цій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується та судом згідно з ч. 1 ст. 195 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, не переглядається.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що в силу положень трудового законодавства у разі настання події, що зумовлює перенесення відпустки, до початку відпустки працівника, початок відпустки переноситься на інший термін за згодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом та зазначив, що оскільки після скасування наказу Обухівського районного суду №13-в «Про надання додаткової відпустки ОСОБА_3.» період надання позивачу додаткової відпустки із відповідачем не узгоджувався, зміни до Графіку надання відпусток на 2012 рік щодо перенесення відпустки судді ОСОБА_3 не вносилися, заяву подано завчасно, підстави для погодження заяви ОСОБА_3 від 28.11.2012 відсутні.

Перевіряючи наведений висновок суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 130 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» №2453-VI в редакції на час існування спірних правовідносин передбачено, що суддям надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 робочих днів з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу. Суддям, які мають стаж роботи більше 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 15 календарних днів.

Статтею 79 КЗпП України передбачено, що черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості їх відпочинку.

Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов'язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.

Відповідно до ст. 80 КЗпП України щорічна відпустка за ініціативою власника або уповноваженого ним органу, як виняток, може бути перенесена на інший період тільки за письмовою згодою працівника та за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) у разі, коли надання щорічної відпустки в раніше обумовлений період може несприятливо відбитися на нормальному ході роботи підприємства, установи, організації, та за умови, що частина відпустки тривалістю не менше 24 календарних днів буде використана в поточному робочому році.

Наведене положення законодавства відображено і в ст. 11 Закону України «Про відпустки», відповідно до якої щорічна відпустка на вимогу працівника повинна бути перенесена на інший період у разі:

1) порушення власником або уповноваженим ним органом терміну письмового повідомлення працівника про час надання відпустки (частина десята статті 10 цього Закону);

2) несвоєчасної виплати власником або уповноваженим ним органом заробітної плати працівнику за час щорічної відпустки (частина перша статті 21 цього Закону).

Щорічна відпустка повинна бути перенесена на інший період або продовжена в разі:

1) тимчасової непрацездатності працівника, засвідченої у встановленому порядку;

2) виконання працівником державних або громадських обов'язків, якщо згідно з законодавством він підлягає звільненню на цей час від основної роботи із збереженням заробітної плати;

3) настання строку відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами;

4) збігу щорічної відпустки з відпусткою у зв'язку з навчанням.

Щорічна відпустка за ініціативою власника або уповноваженого ним органу, як виняток, може бути перенесена на інший період тільки за письмовою згодою працівника та за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) або іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом у разі, коли надання щорічної відпустки в раніше обумовлений період може несприятливо відбитися на нормальному ході роботи підприємства, та за умови, що частина відпустки тривалістю не менше 24 календарних днів буде використана в поточному робочому році.

У разі перенесення щорічної відпустки новий термін її надання встановлюється за згодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом. Якщо причини, що зумовили перенесення відпустки на інший період, настали під час її використання, то невикористана частина щорічної відпустки надається після закінчення дії причин, які її перервали, або за згодою сторін переноситься на інший період з додержанням вимог статті 12 цього Закону.

Забороняється ненадання щорічних відпусток повної тривалості протягом двох років підряд, а також ненадання їх протягом робочого року особам віком до вісімнадцяти років та працівникам, які мають право на щорічні додаткові відпустки за роботу із шкідливими і важкими умовами чи з особливим характером праці.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що новий термін відпустки підлягає погодженню між працівником і роботодавцем з відповідним внесенням змін до графіка відпусток.

При цьому в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 21.05.2014 по даній справі вказано, що під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладені у ній висновки, а саме щодо: проведення між позивачем та відповідачем процедури узгодження перенесення додаткової відпустки судді ОСОБА_3. на інший період; внесення змін щодо перенесення додаткової відпустки судді ОСОБА_3. до Графіка надання відпусток на 2012 рік; необхідності перевірки чи є зазначені відповідачем у резолюції підстави належними для відмови у наданні відпустки судді ОСОБА_3., оскільки заява позивачем про відпустку була подана завчасно, тобто за два тижні до її початку, а отже позивач мав час до початку відпустки передати справи до канцелярії у відповідності до Інструкції з діловодства в місцевому загальному суді.

Частиною 5 ст. 227 КАС України передбачено, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Відповідно до Графіка надання відпусток судді ОСОБА_3. передбачено надання основної відпустки тривалістю 35 днів, у період з 09.07.2012 по 12.08.2012 , та додаткової відпустки тривалістю 15 днів, у період з 16.04.2012 по 30.04.2012. 02.04.2012.

У заяві про надання додаткової відпустки від 28.11.2012 ОСОБА_5 просив надати додаткову відпустку, починаючи з 17.12.2012.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, питання щодо перенесення щорічної додаткової відпустки позивача на інший період, ніж визначено Графіком відпусток, між ним та головою суду узгоджено не було, зміни до графіку надання відпусток працівникам Обухівського районного суду Київської області на 2012 рік не вносились.

При цьому судом враховано, що відповідно до наявних у справі копій протоколів зборів суддів, за ініціативою більшості суддів Обухівського районного суду Київської області було погоджено необхідність затвердження зборами суддів графіків відпусток.

Посилання суду першої інстанції на ту обставину, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.03.2014 у справі № 810/2084/13-а за позовом ОСОБА_5 до голови Обухівського районного суду, третя особа Державна судова адміністрація України про визнання протиправним та скасування наказу та визнання бездіяльності неправомірною визнано протиправним наказ відповідача від 06.04.2012 № 15-в «Про скасування наказу Обухівського районного суду від 02.04.2012 №13-в «Про надання додаткової відпустки ОСОБА_3.» не спростовують необхідності дотримання вимог ст. 79 КЗпП України та внесення змін до графіка відпусток в разі перенесення терміну відпустки, чого вчинено не було.

Крім цього, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції стосовно того, що відповідач, відмовляючи у задоволенні заяви позивача від 28.11.2012 року, фактично позбавив позивача можливості реалізувати його право на щорічну додаткову відпустку, зважаючи на таке.

Статтею 12 Закону України «Про відпустки» передбачено, що невикористану частину щорічної відпустки має бути надано працівнику, як правило, до кінця робочого року, але не пізніше 12 місяців після закінчення робочого року, за який надається відпустка.

Оскільки ОСОБА_5 просив надати йому щорічну додаткову відпустку за період роботи з 02.11.2011 року по 01.11.2012 року, то така відпустка може бути використана до 01.11.2013 року.

При цьому позивач скористався своїм правом на одержання грошової компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку за вказаний період.

Колегія суддів погоджується з посиланням позивача, яке було підтримане судом першої інстанції, на ту обставину, що оскільки заява про відпустку ним була подана завчасно, тобто за два тижні до її початку, а, отже, останній мав час до початку відпустки передати справи до канцелярії у відповідності до Інструкції з діловодства в місцевому загальному суді, проте зазначає, що невнесення змін до графіка відпусток та неузгодження нових термінів відпусток, враховуючи встановлення правомірності дій відповідача щодо розгляду попередніх заяв позивача, що не оскаржується сторонами, є підставою для відмови у наданні ОСОБА_5 додаткової щорічної відпустки з 17.12.2012.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що, відмовляючи позивачу в наданні додаткової щорічної відпустки з 17.12.2012 року, голова суду діяла на підставі та в межах повноважень, визначених законодавством, а тому підстави для задоволення позову в цій частині, відсутні.

Суд першої інстанції наведеного не врахував, що призвело до неправильного вирішення справи в цій частині.

Крім того, при вирішенні справи судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, що полягає в наступному.

Відповідно до ч. 3 ст. 111 КАС України для врегулювання спору суд з'ясовує, чи не відмовляється позивач від адміністративного позову, чи не визнає відповідач адміністративний позов, і роз'яснює сторонам можливості щодо примирення.

Якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному частиною третьою цієї статті, суд: уточнює позовні вимоги та заперечення відповідача проти адміністративного позову; з'ясовує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі; визначає факти, які необхідно встановити для вирішення спору і які з них визнаються сторонами, а які належить доказувати; з'ясовує, якими доказами сторони можуть обґрунтовувати свої доводи чи заперечення, та встановлює строки для їх надання; вчиняє інші дії, необхідні для підготовки справи до судового розгляду (ч. 4 ст. 111 КАС України).

Даний адміністративний позов було подано позивачем до голови Обухівського районного суду Київської області.

Станом на дату звернення з даним позовом до суду головою Обухівського районного суду Київської області була ОСОБА_2, що підтверджується рішенням Вищої ради юстиції від 07.02.2012 № 137/0/15-2, згідно з яким ОСОБА_2 призначено на посаду голови Обухівського районного суду Київської області строком на п'ять років.

Посада голови суду вважається адміністративною посадою згідно з вимогами ч. 1 ст. 20 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до наказу № 39-04-01/14 від 11 квітня 2014 року ОСОБА_2 звільнена з адміністративної посади голови Обухівського районного суду Київської області з 11 квітня 2014 року на підставі ч. 2 розділу ІІ Закону України «Про відновлення довіри до судової влади в України».

Постанову, що переглядається, було постановлено Київським окружним адміністративним судом 12 серпня 2014 року.

Таким чином, станом на час вирішення справи судом першої інстанції ОСОБА_2 не могла бути відповідачем по даній справі, оскільки її повноваження як голови суду було припинено 11 квітня 2014 року.

Всупереч цьому судом першої інстанції не було викликано для участі у справі діючого голову Обухівського районного суду Київської області.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що апеляційну скаргу на вказане рішення суду подано ОСОБА_2 як особою, щодо якої судом вирішено питання про її права та інтереси.

Суд першої інстанції наведеного не врахував та прийняв рішення з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно пп. 1. 3. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 41, 167, 196, 198, 202, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2014 року скасувати в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправним рішення голови Обухівського районного суду Київської області, оформлене резолюцією від 29 листопада 2012 року, про відмову у задоволенні заяви судді Обухівського районного суду Київської області ОСОБА_3 від 28 листопада 2012 року про надання додаткової відпустки.

Прийняти в цій частині нову постанову про відмову у задоволенні позову.

В іншій частині постанову Київського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2014 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді І.О. Грибан
О.А. Губська

Постанову в повному обсязі виготовлено 30.10.2015

Головуючий суддя Парінов А.Б.

Судді: Губська О.А.

Грибан І.О.