Справа № 2а-1151/08/1370
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2010-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2010 р. Справа № 49704/09

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді Носа С.П.

Суддів Шавеля Р.М. , Ліщинського А.М.

при секретарі судового засідання Козира В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги Генеральної прокуратури України та ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 18 червня 2009 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Генерального прокурора України про визнання дій та бездіяльності неправомірними, -

В С Т А Н О В И Л А:

04 серпня 2008 року, Львівським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до Генерального прокурора України про визнання неправомірною бездіяльності відповідача щодо нерозгляду скарг від 12 червня 2008 року, 27 червня 2008 року, 30 грудня 2008 року, 22 січня 2009 року, 03 лютого 2009 року, 18 лютого 2009 року, 26 лютого 2009 року, 09 квітня 2009 року, 02 травня 2009 року, скарг переданих з Секретаріату Президента України від 27 лютого 2009 року, 09 лютого 2009 року, 02 травня 2009 року та скарг направлених Комітетом з питань боротьби з організованою злочинністю і корупцією Верховної Ради України від 16 жовтня 2006 року, 22 листопада 2006 року, 01 лютого 2007 року, 14 березня 2008 року, 05 березня 2009 року, 13 травня 2009 року, 20 травня 2009 року та щодо неправомірної організації діяльності всіх його заступників та Львівських обласних прокурорів (з урахуванням наступних змін та уточнень).

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовано тим, що відповідач не виконує передбаченого ч. 5 ст. 121 Конституції України обовязку.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 18 червня 2009 року позов задоволено частково. Визнано неправомірною бездіяльність Генерального прокурора України щодо нерозгляду скарг ОСОБА_1 від 12 червня 2008 року, 27 червня 2008 року, 30 грудня 2008 року, 22 січня 2009 року та 03 лютого 2009 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Зазначену постанову мотивовано тим, що відповідно до вимог ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, однак відповідачем не надано жодних доказів, щодо розгляду скарг позивача від 12 червня 2008 року, 27 червня 2008 року, повторних скарг від 30 грудня 2008 року, 22 січня та 03 лютого 2009 року, в яких висловлене прохання вжиття заходів, щодо виконання прокурором

Суддя у 1-ій інст. ОСОБА_2 Справа № 2а-1151/08/1370Рядок статзвіту № 2.26 Суддя-доповідач ОСОБА_3 Справа № 49704/09/9104

Львівської області графіку прийому громадян, статті 97 Кримінально-процесуально кодексу України, забезпечення конкретного розгляду заяв- скарг у Львівській обласній прокуратурі, припинення корупційної діяльності першого заступника прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_4, припинення корупції Львівських прокурорів з головами судів.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, як позивачем ОСОБА_1 так і відповідачем Генеральним прокурором України, подано апеляційні скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду, в яких висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою, відповідно, позов задовольнити повністю та в задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 мотивовано тим, що судом першої інстанції не враховано ч. 4 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян»та п. 4.4 наказу Генерального прокурора України № 9гн від 28 грудня 2005 року. Крім того, судом першої інстанції порушено вимоги ст. 129 Конституції України, та вимоги ст. ст. 2, 7, 71, 123, 143, 159, 161, 163 КАС України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги Генерального прокурора України вказано, що висновки суду першої інстанції, про відсутність належних доказів на підтвердження факту надання відповідей на скарги позивача, не відповідають обставинам справи, оскільки в матеріалах справи такі докази наявні, та вказують на те, що відповіді на звернення позивача йому надано прокуратурою Львівської області, що не суперечить Закону України «Про звернення громадян».

Позивач, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги Генерального прокурора України заперечив та просить таку залишити без задоволення, а подану ним апеляційну скаргу задовольнити.

Представник відповідача, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги Генерального прокурора України підтримав та просить таку задовольнити, а подану ОСОБА_1 апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав.

Згідно з ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти дише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про звернення громадян»встановлено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно ч. 4 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян»забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень, у відповідності із ст. 19 Закону України «Про звернення громадян», зобов'язані, зокрема, об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги та не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам.

Згідно п. 4.4 наказу Генерального прокурора України № 9гн від 28 грудня 2005 року направлення звернень прокурорам, що не мають повноважень на їх розгляд або які раніше приймали рішення з оскаржуваних питань, а також прокурорам, дії яких оскаржуються, забороняється. Не допускається прийняття рішень по зверненнях за висновками підпорядкованих прокурорів, чиї дії оскаржуються.

Статтею 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На переконання колегії суддів, вірним є висновок суду першої інстанції, що відповідачем не надано доказів розгляду скарг позивача від 12 червня 2008 року, 27 червня 2008 року, 30 грудня 2008 року, 22 січня 2009 року, 03 лютого 2009 року та надання відповідей на останні, у відповідності з вищевказаними нормами Закону України «Про звернення громадян»та наказу Генерального прокурора України № 9гн від 28 грудня 2005 року.

Поряд з цим, судом першої інстанції не враховано відсутність передбачених законом відповідей на скарги позивача від 18 лютого 2009 року та 09 квітня 2009 року.

Водночас, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що вимоги позивача про визнання неправомірними дій чи бездіяльності відповідача з нерозгляду скарг переданих Секретаріатом Президента України від 27 лютого 2009 року, 09 лютого 2009 року та 02 травня 2009 року, а також скарг направлених Комітетом з питань боротьби з організованою злочинністю і корупцією Верховної Ради України від 6 жовтня 2006 року, 22 листопада 2006 року, 01 лютого 2007 року, 14 березня 2008 року, 05 березня 2009 року, 13 травня 2009 року та 20 травня 2009 року не підлягають задоволенню, оскільки з даними вимогами повинні звертатись вищезазначені суб'єкти владних повноважень, рівно ж як і не підлягає задоволенню вимога щодо неправомірної організації діяльності всіх заступників Генерального прокурора України та Львівських обласних прокурорів, з огляду на відсутність доказів, які свідчили б про порушення у звязку з цим прав, свобод чи інтересів позивача.

Узагальнюючи викладене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на неповно, необ'єктивно і всебічно не з'ясованих обставинах, прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг її частково спростовують.

Керуючись ст. ст. 158-163, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. 207, ст. 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги Генеральної прокуратури України та ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 18 червня 2009 року в справі № 2а-1151/08/1370скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Генерального прокурора України про визнання дій та бездіяльності неправомірними задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Генерального прокурора України щодо нерозгляду скарг ОСОБА_1 від 12 червня 2008 року, 27 червня 2008 року, 30 грудня 2008 року, 22 січня 2009 року, 03 лютого 2009 року, 18 лютого 2009 року та 09 квітня 2009 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом одного місяця з дня набрання постановою законної сили, а у випадку коли, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, складення постанови в повному обсязі відкладено з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя Нос С.П.

Судді Шавель Р.М. , Ліщинський А.М.

Постанову складено в повному обсязі 05 травня 2010 року