Справа № 2а-1541/12/2670
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2012-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

07 травня 2012 року № 2а-1541/12/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів

головуючого судді О.М.Чудак,

суддів О.А.Кармазіна, Л.О.Маруліної,

за участю секретаря судового засідання І.В.Старець,

представників Кабінету Міністрів України ОСОБА_1, ОСОБА_2,

у відсутність позивача та представників Державної казначейської служби України, управління праці та соціального захисту населення Ізмаїльської міської ради Одеської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 про звернення Окружного адміністративного суду міста Києва до Верховного Суду України в адміністративній справі за її позовом до Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України, управління праці та соціального захисту населення Ізмаїльської міської ради Одеської області про визнання нормативно-правового акта незаконним в окремій його частині, дій, бездіяльності протиправними, зобовязання вчинити дії, встановлення відсутності компетенції та стягнення моральної шкоди,

встановив:

до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_3 (ОСОБА_3В.) до Кабінету Міністрів України (КМ України), Державної казначейської служби України (ДКС України), управління праці та соціального захисту населення Ізмаїльської міської ради Одеської області (УПСЗН Ізмаїльської МР) про визнання нормативно-правового акта незаконним в окремій його частині, дій, бездіяльності протиправними, зобовязання вчинити дії, встановлення відсутності компетенції та стягнення моральної шкоди.

Ухвалою суду від 06 лютого 2012 року відкрито провадження в адміністративній справі, а ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 березня 2012 року закінчено підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду.

В засідання 07 травня 2012 року позивач та представники ДКС України, УПСЗН Ізмаїльської МР не зявилися, хоча про час, дату й місце його проведення повідомлені належним чином. При цьому судом враховано, телефонограму ОСОБА_3 про проведення засідання у її відсутність та попередньо подані відповідачами клопотання про розгляд справи у їх відсутність. Відтак, ухвалено провести засідання у відсутність вказаних учасників процесу.

Отже, судом поставлено на розгляд клопотання ОСОБА_3 про звернення Окружного адміністративного суду міста Києва в порядку частини пятої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року №2747-ІV (КАС України) до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України (КС України) подання щодо конституційності пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік»від 22 грудня 2011 року №4282-VI стосовно застосування статті 14 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»від 22 жовтня 1993 року №3551-ХІІ, та щодо конституційності підпункту 5 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення»від 28 грудня 2011 року №1381 в частині визначення розміру щорічної грошової допомоги учасникам війни.

Клопотання мотивовано тим, що по-перше, зі змісту частини першої статті 17 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»від 22 жовтня 1993 року №3551-ХІІ випливає, що фінансування грошової допомоги до Дня Перемоги здійснюється за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів, а не Пенсійного фонду України, як це зазначено у пункті 3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік»від 22 грудня 2011 року №4282-VI.

Окрім того у пункті 3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік»не зазначено, що КМ України наділяється повноваженнями в частині зменшення розміру щорічної грошової допомоги до Дня Перемоги, яка надається учасникам війни, нагородженим медаллю за сумлінну працю в роки Великої Вітчизняної війни. Навпаки, зі змісту вказаного пункту 3 вбачається лише тільки те, що КМ України може встановлювати розмір грошової допомоги виходячи з наявних фінансових ресурсів.

З огляду на те, що на час прийняття Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік»була чинною норма статті 2 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», згідно з якою законодавство України про статус ветеранів війни та їх соціальні гарантії складається з цього Закону та інших актів законодавства України. Права та пільги для ветеранів війни і членів їх сімей, встановлені раніше законодавством України і законодавством колишнього Союзу PCP, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни. Нормативні акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними,

то у вищенаведених приписах законодавець надавав КМ України повноваження лише щодо збільшення розміру щорічної разової допомоги учасникам війни, нагородженим медалями за сумлінну працю, що згідно з частиною пятою статті 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»становить чотири мінімальних пенсії за віком, що станом на квітень 2012 року складає 3352 грн (4 х 838 грн).

Якщо ж вважати, що КМ України надавалися повноваження щодо обмеження права на отримання щорічної допомоги в частині її зменшення у цифровому форматі, то це суперечить логіці, оскільки малоймовірно, що законодавець, знаючи про зміст статті 2 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»хотів, щоб постанова КМ України з самого початку її прийняття була недійсною.

З огляду на те, що після приходу до Уряду України нової команди фахівців показники економічного розвитку України постійно поліпшуються, про що яскраво свідчать нові соціальні ініціативи Президента України ОСОБА_4 щодо значного підвищення пенсійних виплат, повернення заморожених радянських заощаджень громадян, є обґрунтовані підстави говорити про те, що Верховна Рада України (ВР України) також хотіла внести свою частку для покращення життя вже сьогодні і тому надала КМ України додаткові повноваження щодо встановлення розміру грошової допомоги з урахуванням фінансових можливостей. Тобто підвищення, яке учасники війни повинні були отримати у кінці квітня 2012 pоку, мало розраховуватися за результатами першого кварталу економічних реформ у 2012 pоку, а саме, виходячи з наявних фінансових ресурсів на той час.

По-друге, в пункті 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України (КС України) від 13 березня 2012 року №5-рп/2012 зазначено, що гарантування можливості кожного користуватися своїми економічними правами втілене також у Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, в якому передбачено, зокрема, що держава може встановлювати тільки такі обмеження цих прав, які визначаються законом, і лише настільки, наскільки це є сумісним з природою зазначених прав, і виключно з метою сприяти загальному добробуту в демократичному суспільстві.

Враховуючи вищенаведені та інші правові позиції КС України, зі змісту частини другої статті 2 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», згідно з якою права та пільги для ветеранів війни і членів їх сімей, встановлені раніше законодавством України і законодавством колишнього Союзу PCP, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни, - випливає, що законодавець, якщо він свідомо надавав КМ України повноваження в частині зменшення розміру грошової допомоги учасникам війни, був зобов'язаний застосувати існуючі правила нормотворчої техніки і внести зміни до частини пятої статті 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»в частині визначення компенсації учасникам війни недоплачених 96,27% за грошову допомогу, оскільки в оскаржуваній постанові КМ України грошова допомога для учасників війни, нагороджених медаллю за сумлінну працю, встановлювалася у розмірі 3,73% від чотирьох мінімальних пенсій за віком.

По-третє, наявна стала практика КС України з питань соціального захисту людини і

громадянина, яка не відповідає правовій позиції КМ України.

По-четверте, з огляду на те, що оскаржуваним підпунктом 5 пункту 5 постанови КМ України «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення»розмір щорічної грошової допомоги учасникам війни встановлюються у меншому розмірі, ніж у частині пятій статті 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», є підстави вважати постанову у зазначеній частині правозмінюючим актом, що суперечить повноваженням КМ України.

До повноважень Уряду України, зокрема у сфері соціального захисту та бюджетній сфері, не належить регулювання порядку та розмірів соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок Державного бюджету України з урахуванням фінансових можливостей держави. Уряд України забезпечує соціальний захист громадян та підготовку проектів законів щодо соціальних стандартів і гарантій (ст. 116, 117 Конституції України, ст. 19, 20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України»).

Повноваження КМ України, визначені Конституцією України від 26 червня 1996 року №254к/96-ВР та Законом України «Про Кабінет Міністрів України»від 07 жовтня 2010 року №2591-VI, не передбачають під час виконання законодавчих актів України, зокрема законів у сфері соціального захисту, закону про Державний бюджет України, втручання в їх текст, зміну чи коригування, оскільки такі дії будуть вчинені в неконституційний спосіб, тобто матиме місце порушення конституційної процедури внесення змін до закону.

З огляду на передбачені Конституцією України виключні повноваження ВР України, яка визначила її пріоритет у бюджетних правовідносинах, та повноваження КМ України у бюджетній сфері тільки парламенту належить право регулювати розміри будь-яких видатків на загальносуспільні потреби, зокрема соціальних виплат та допомоги, що фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

По-пяте, аналіз матеріалів, що були розміщені на офіційному веб-сайті КМ України, а також у офіційних засобах масової інформації протягом одного місяця до 12 січня 2012 року, коли постанова КМ України «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення»була опублікована у газеті Урядовий кур'єр від 12 січня 2012 року №5, свідчить про те, що КМ України порушив порядок оприлюднення проекту постанови, встановлений частинами четвертою, шостою статті 51 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», згідно яких проекти актів КМ України, внесені на його розгляд, реєструються Секретаріатом Кабінету Міністрів України. Зареєстровані проекти актів КМ України вносяться до бази даних електронної комп'ютерної мережі. Їх оприлюднення на офіційному веб-сайті КМ України здійснюється в порядку, встановленому КМ України.

По-шосте, вищенаведене мотивування свідчить, що приписи пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік»не відповідають

вимогам законності в частині дотримання принципів правової визначеності і передбачуваності, оскільки учасники війни, нагороджені медалями за сумлінну працю в роки Великої Вітчизняної війни, вважають, що у цих приписах мова йде лише про можливість підвищення, а не скасування визначеного в законі розміру, тобто не зниження розміру грошової допомоги, на чому наполягає КМ України в оскаржуваній частині постанови.

Окрім того, стаття 14 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального

захисту»поряд з розміром грошової допомоги до Дня Перемоги встановлює дуже великий обсяг пільг учасників війни. Зі змісту приписів пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік»випливає, що усі пільги, які зазначені в статті 14 вказаного вище Закону України мають надаватися у порядку та розмірах, встановлених КМ України.

Тобто, стосовно надання кожної зазначеної пільги КМ України має прийняти відповідну постанову. Разом з тим не зазначено, коли конкретно ці постанови мають бути прийняті. З огляду на відсутність таких постанов у органів виконавчої влади виникає спокуса відмовити учаснику війни в отриманні пільг, зазначених у статті 14 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оскільки КМ України ще не прийняв відповідних постанов.

Додатковою підставою для визнання неконституційним підпункту 5 пункту 5 постанови КМ України «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення»є те, що згідно з приписами цієї норми права як учасникам війни, не нагородженим медалями за сумлінну працю в роки війни, так учасникам війни, які нагороджені медалями за сумлінну працю в роки війни, грошова допомога має бути виплачена в однаковому розмірі. Тоді як у частині пятій статті 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»чітко визначена різниця у розмірі грошової допомоги, оскільки цей розмір поставлено в залежність від того, чи є у учасника війни медаль за сумлінну працю в роки війни чи її не має.

Представники КМ України головний спеціаліст відділу представництва інтересів держави в судах України Управління організації роботи Головного управління юстиції у місті Києві ОСОБА_1 (довіреність від 10.01.2012 №27/2/12-12) та головний спеціаліст сектору представництва інтересів держави в судах України ОСОБА_2 (довіреність від 19.01.2012 №290-9-1/1) про задоволення клопотання заперечили, зазначивши про відсутність обґрунтованих підстав.

Суд, заслухавши думку представників відповідача, дослідивши заявлене клопотання та розглянувши матеріали справи, при його вирішенні виходив з такого.

Відповідно до статті 5 КАС України, адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

При цьому, відповідно до частин першої, четвертої статті 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Тобто, як вбачається із наведених положень, при застосуванні правових актів суд повинен враховувати їх місце в ієрархії національного законодавства юридичну силу. У разі встановлення невідповідності положень цих актів Конституції України, суд застосовує її положення як норми прямої дії. Зокрема, суд може не застосовувати закон чи міжнародний договір, який не відповідає Конституції України, навівши відповідне обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення.

Відповідно до частини пятої статті 9 КАС України, у разі виникнення в суду сумніву під час розгляду справи щодо відповідності закону чи іншого правового акта Конституції України, вирішення питання про конституційність якого належить до юрисдикції КС України, суд звертається до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта.

Таким чином, на даній стадії судового процесу ОСОБА_3 не наведено, а судом, в свою чергу не встановлено обставин, які б викликали в суду сумнів щодо відповідності закону та нормативно-правового акту КМ України Конституції України, свідчили б про неможливість розгляду справи по суті та у випадку встановлення порушення прав позивачки неможливість їх захисту, а відтак, про наявність підстав для звернення до Верховного Суду України.

Таким чином, на підставі викладеного, керуючись статтями 9, 165, 186, 254 КАС України, суд

ухвалив:

у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про звернення Окружного адміністративного суду міста Києва до Верховного Суду України в адміністративній справі за її позовом до Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України, управління праці та соціального захисту населення Ізмаїльської міської ради Одеської області про визнання нормативно-правового акта незаконним в окремій його частині, дій, бездіяльності протиправними, зобовязання вчинити дії, встановлення відсутності компетенції та стягнення моральної шкоди, - відмовити повністю.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Відповідно до частини шостої статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України ухвали суду, які не можуть бути оскарженні, набирають законної сили з моменту постановлення.

Головуючий суддя О.М.Чудак

Судді О.А.Кармазін

ОСОБА_5