Справа № 2а-9439/10
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2011-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
УХВАЛА

іменем України

"07" червня 2011 р. Справа № 2а-9439/10

номер рядка статистичного звіту 8.2.3

Колегія суддів Житомирського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Мацького Є.М.

суддів: Жизневської А.В.

ОСОБА_1,

при секретарі Лабунській Ю.В. ,

за участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Житомирі на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "01" квітня 2011 р. у справі № 2а-9439/10 за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "ЖЛ" до Державної податкової інспекції у м. Житомирі, Головного управління Державного Казначейства України у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, стягнення бюджетного відшкодування ПДВ ,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 1 квітня 2011 року позовні вимоги ТДВ " ЖЛ" були задоволені.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Житомирі № /0 від 15.11.2010 року.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ТДВ "ЖЛ" заборгованість по бюджетному відшкодуванню податку на додану вартість за липень і серпень 2010 року в сумі 2596375 грн.

Відшкодовано ТДВ " ЖЛ" з Державного бюджету України сплачений судовий збір в сумі 1703,40 грн.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, ДПІ у м. Житомирі подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального законодавства, просили скасувати постанову та постановити нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимоги ТДВ " ЖЛ". Апелянт зазначив, що оспорюване податкове повідомлення-рішення є законним та обґрунтованим, а тому підстав для його скасування не було.

Розглянувши справу та перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах, передбачених ст. 195 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції встановив, що відповідачем 03.11.2010 року проведена виїзна позапланова перевірка ТВД "ЖЛ" з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, заявленого на рахунок платника у липні та у серпні 2010 року, яка виникла за рахунок від'ємного значення з ПДВ, що декларувалось в період з 01.06.2010 року по 31.07.2010 року, про що складений акт №8409/23-2/00382071 від 03.11.2010 року.

В акті перевірки зазначено, що податковим органом під час перевірки виявлено порушення з боку закритого акціонерного товариства "Житомирські ласощі" вимог пп.7.2.6 п.7.2, пп.7.4.1 п.7.4, пп.7.7.1, пп.7.7.2 п.7.7 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість", а саме:

- в порушення 7.7.1, пп.7.72 п.7.7 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" підприємством завищено суму ПДВ, що підлягає бюджетному відшкодуванню за липень 2010 року на 404509,00 грн.;

- в порушення пп.7.2.6 п.7.2 , пп.7.4.1 п.7.4, пп.7.7.1, пп.7.7.2 п.7.7 ст.7, п.1.8 ст.1 Закону України "Про податок на додану вартість" підприємством завищено заявлену суму бюджетного відшкодування за серпень 2010 року в розмірі 2191866,00 грн.

На підставі акту перевірки ДПІ у м. Житомирі винесено податкове повідомлення-рішення від 15.11.2010 року №/0, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість у розмірі 2596375,00 грн., в т.ч. за липень 2010 року в розмірі 404509,00 грн. та за серпень 2010 року в розмірі 2191866,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ТДВ " ЖЛ", суд правомірно не погодився з висновком контролюючого органу щодо вчинення підприємством порушень податкового законодавства, з огляду на наступне.

В акті перевірки зазначено, що фактичною підставою для зменшення суми бюджетного відшкодування стало те, що в червні 2010 року позивачем податковий кредит формувався на підставі податкових накладних, виписаних в попередніх податкових періодах (зменшено різницю між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту з ПДВ (р.18.2 Декларації) на суму 404509), а в липні 2010 року податковий кредит формувався на підставі податкових накладних, виписаних в попередніх податкових періодах (різницю між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту з ПДВ (р.18.2 Декларації) на суму 180362 грн.) і в ланцюгах постачання продукції позивачу є підприємства з ознаками сумнівності (зменшено заявлену суму бюджетного відшкодування в розмірі 2011504 грн.).

Згідно до абзацу 1 п.п.7.7.4 п.7.7 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" платник податку, який має право на одержання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення повної суми бюджетного відшкодування, подає відповідному податковому органу податкову декларацію та заяву про повернення такої повної суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації. При цьому платник податку в п'ятиденний термін після подання декларації податковому органу подає органу Державного казначейства України копію декларації, з відміткою податкового органу про її прийняття, для ведення реєстру податкових декларацій у розрізі платників.

Позивач надав ДПІ податкові декларації з ПДВ за червень і липень 2010 року та заявив про залишок суми ПДВ, що підлягає відшкодуванню з державного бюджету України.

Відповідно до п.п.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" (далі - Закон), сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно до підпункту "а" підпункту 7.7.2. пункту 7.7. статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг).

б) залишок від'ємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

У розумінні пункту 1.8 Закону України «Про податок на додану вартість" бюджетне відшкодування - це сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у звязку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

Щодо зазначено в акті перевірки про зменшення суми бюджетного відшкодування по сумам, сплаченим в ціні товарів контрагентам, в ланцюгу поставок яких є підприємства з ознаками фіктивності.

В акті перевірки зазначено, що основним постачальником позивача у перевіряємому періоді було ТОВ "Ренесанс Кепітал Інвест", яке купувало товар у ТОВ НВП "Тахінком", постачальником якого був ПАТ "Шепетівський цукровий комбінат", по контрагенту якого ПП "Харлем" внесено запис про його відсутність за місцезнаходженням та по ТОВ "Енергія Лімітед" направлено повідомлення за Ф.№18-ОПП. Також у контрагента позивача по ланцюгу постачання ПАТ "Шепетівський цукровий комбінат" в липні 2010 року був постачальник ТОВ "Континент Нафтотрейд", постачальник якого ПП ОСОБА_2 визнаний банкрутом, по ТОВ "СКС" відправлено повідомлення за формою №18-ОПП. Також, у постачальника ТОВ "Ренесанс Кепітал Інвест" був постачальник ТОВ "Лукрум 2007", у якого по ланцюгу відбулися поставки з ТОВ "Віол Агро", ТОВ "Вектор М", ДП з іноземною інвестицією "Сантрейд" та ТОВ "Агро-мікс Д" у відношенні якого направлено запит на встановлення його місцезнаходження.

Також, у перевіряємому періоді у позивача був контрагент ТОВ "Будматеріали", постачальник якого - ТОВ "Велес-торг" має стан: місцезнаходження не встановлено.

Враховуючи викладене, податковий орган прийшов до висновку про неможливість повернення позивачу сум бюджетного відшкодування.

Суд першої інстанції обґрунтовано не погодився з позицією податкового органу, з огляду на наступне.

З аналізу зазначених вище норм Закону України "Про податок на додану вартість", виходячи з суті бюджетного відшкодування, розкритій в п.1.8 ст.1 даного Закону, встановлено, що підлягає поверненню платнику податку сума коштів у зв'язку з надмірною сплатою податку, умовою бюджетного відшкодування податку, згідно п.п.7.7.2 п.7.7 ст.7 цього ж Закону, виступає фактична сплата цього податку постачальнику товарів (послуг) в ціні придбання таких товарів (послуг), у випадках, визначених цим Законом.

Підпунктом 7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" встановлено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

В акті перевірки відсутні застереження щодо неправильного оформлення податкових накладних, виписаних безпосередніми контрагентами позивача: ТОВ "Ренесанс Кепітал Інвест" і ТОВ "Будматеріали", копії яких долучені до матеріалів справи (а.с.153, 232 т.4, а.с.36-41, 162-180, 182-195, 197-235, 237-250 т.6, 1-250 т.7, 1-250 т.8, 1-74 т.9). Також, в акті перевірки не ставиться під сумнів товарність здійснення операцій щодо отримання товарів (робіт, послуг) позивачем від ТОВ "Ренесанс Кепітал Інвест" і ТОВ "Будматеріали". Оплата по господарським операціям проведена в повному обсязі, що підтверджується матеріалами перевірки та виписками банку (а.с.27-79 т.2) та виписками по рахунку (а.с.109-250 т.2, 1-10 т.3), виписками по особовому рахунку (а.с.16-250 т.3, 1-11 т.4) Зазначені товариства на час здійснення господарських операцій з позивачем були платниками ПДВ і знаходились в ЄДРПОУ.

Отже, з наведених законодавчих приписів встановлено, що надання податковому органу всіх належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання бюджетного відшкодування є підставою для його одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладання нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність яких встановлена судом.

Водночас слід зазначити, що неможливість перевірити постачальників продавців в ланцюгу поставки товару чи несплата ПДВ постачальниками у ланцюгу поставок (другий та інші ланцюги) сама по собі не є підставою у відмові щодо відшкодування зазначеного податку покупцю, який відніс до податкового кредиту суму ПДВ, сплачену разом із ціною товару (послуги) продавцям. Факт порушення контрагентами-постачальниками у ланцюгу поставок своїх податкових зобовязань може бути підставою для висновку про необґрунтованість заявлених платником податку вимог про надання податкової вигоди - відшкодування ПДВ з державного бюджету, якщо податковий орган доведе, зокрема, що платник податку діяв без належної обачності й обережності і йому мало бути відомо про порушення, які будуть допущені постачальниками по всьому ланцюгу поставок.

Відтак власне неможливість здійснити перевірки чи відсутність доказів сплати постачальниками позивача по ланцюгу поставок ПДВ до бюджету не може слугувати достатньою підставою для відмови позивачеві в одержанні бюджетного відшкодування при відсутності обставин, які б свідчили про недобросовісність товариства як платника ПДВ.

Статтею 10 Закону України "Про податок на додану вартість" чітко передбачено коло осіб, які відповідальні за нарахування, утримання та сплату (перерахування) податку до бюджету.

Законом України "Про податок на додану вартість" або ж іншим нормативно-правовим актом не встановлено обов'язку для позивача здійснювати контроль за веденням господарської діяльності та зобов'язань сплати податку до бюджету контрагентами по всьому ланцюгу поставок. Закон не ставить у залежність право позивача на формування податкового кредиту та на бюджетне відшкодування від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентом податку до бюджету. Питання податкового кредиту та бюджетного відшкодування поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

Другою підставою для зменшення суми бюджетного відшкодування в акті перевірки зазначено, що позивачем неправомірно формувався податковий кредит (а в подальшому ці суми заявлялись до бюджетного відшкодування) на підставі податкових накладних, які виписані в інших податкових періодах.

Відповідно до положення п.1.7 ст.1 Закону України "Про податок на додану вартість" податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.п.7.2.6 цього Закону). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Підпунктом 7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" передбачено, що датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата виникнення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків із використанням кредитних дебетових карток чи комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Судом першої інстанції встановлено, що у перевіряємому періоді позивач отримував податкові накладні від постачальників, за товар, поставлений в попередніх звітних періодах та суми сплаченого ПДВ відносив до податкового кредиту, а в подальшому заявив до бюджетного відшкодування, що підтверджується реєстрами отриманих накладних (а.с.103-250 т.1, 1-26 т.2). Перевіркою не встановлено віднесення сум сплаченого ПДВ до податкового кредиту в період отримання товарів. Податковий кредит формувався виключно в періодах отримання податкових накладних.

За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку, що відповідно до положень пп.7.5.1. п.7.5. ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" датою виникнення у позивача права на податковий кредит є дата фактичного отримання ним податкових накладних.

Позивачем суми ПДВ були включені до складу податкового кредиту у тому звітному періоді, в якому були отримані податкові накладні, оскільки включення таких даних позивачем в інших періодах без наявності податкових накладних було б безпідставним.

Крім того, аналіз вищезазначених норм Закону України "Про податок на додану вартість" дає підстави зробити висновок, що у Законі України "Про податок на додану вартість" передбачено єдину підставу для формування податкового кредиту, а саме наявність у платника податку - покупця належно оформленої податкової накладної, оскільки це єдиний документ первинного бухгалтерського та податкового обліку, що містить у собі суму ПДВ, яку можливо відобразити в податкових деклараціях з ПДВ. Дата отримання податкової накладної за придбаний товариством товари є датою виникнення права у позивача на податковий кредит.

Правомірно судом відхилені посилання відповідача на порушення позивачем п.п.7.2.6 п.7.2 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" - відсутність звернення платника податку до податкового органу із заявою-скаргою на постачальника щодо відмови останнім в наданні податкової накладної, оскільки невиконання платником вказаної норми Закон не пов'язує з втратою таким платником в подальшому права на податковий кредит. Підпункт 7.2.6 п.7.2. ст.7 Закону не обмежує платника в праві на податковий кредит, а лише надає право на включення до податкової декларації сум податкового кредиту за умови наявності у платника товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку внаслідок придбання таких товарі (послуг).

Підпунктом 4.4.1 п. 4.1 ст. 4 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" встановлено, що у разі коли норма закону чи іншого нормативно - правового акта, виданого на підставі закону, або коли норми різних законів чи різних нормативно - правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Чинним законодавством передбачено, що при розгляді судом першої інстанції спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання чи зменшені податкові вигоди, зокрема, бюджетне відшкодування, контролюючий орган має доводити недобросовісність платника податків. Будь-яких беззаперечних та достатніх доказів, які б могли свідчити про недобросовісність позивача при формуванні сум бюджетного відшкодування відповідачем - суб'єктом владних повноважень, суду не надано. Обставини, які слугували фактичною підставою для зменшення сум бюджетного відшкодування згідно спірного податкового повідомлення-рішення, знаходяться поза межами вимог пункту 1.8 ст.1 та пп. 7.4.1 п.7.4., пп. 7.7.1., 7.7.2 пункту 7.7 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість".

У разі невідшкодування бюджетної заборгованості з ПДВ право платника порушується внаслідок неодержання коштів з бюджету, а тому способом захисту цього права є вимога про стягнення зазначених коштів (відшкодування заборгованості), а тому правомірно суд першої інстанції стягнув вказану заборгованість з Державного бюджету України.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не впливають на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення.

Постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 195,196,198, 200,206,212 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Житомирі залишити без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 1 квітня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Є.М. Мацький

судді: А.В. Жизневська

ОСОБА_1

Роздруковано та надіслано:

1- в справу

2 - позивачу ОСОБА_3 акціонерне товариство "Житомирські ласощі" вул. Щорса, 67,Житомир,10003

3- відповідачу ОСОБА_4 податкова інспекція у м.Житомирі м-н Перемоги,2,м.Житомир,10014

4- відповідачу ОСОБА_5 управління державного казначейства України у Житомирській області, вул. Першого Травня, 24, м. Житомир, 10009