Справа № 2а-878/09
Суддя: Заверуха О.Б.
Дата ухвалення: 2010-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2010 р. Справа № 70227/09

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Ніколіна В.В., Старунського Д.М.,

при секретарі судового засідання Ільницькій Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги управління праці, соціальних питань та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Маневицької районної державної адміністрації Волинської області, ОСОБА_1 на постанову Маневицького районного суду Волинської області від 19 серпня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління праці, соціальних питань та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Маневицької районної державної адміністрації Волинської області про зобовязання провести нарахування та виплату щорічної державної соціальної допомоги на оздоровлення, -

ВСТАНОВИЛА :

У травні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення недоотриманих сум щорічної допомоги на оздоровлення за 2002-2008 роки відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Постановою Маневицького районного суду Волинської області від 19 серпня 2009 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії відповідача щодо відмови в проведенні перерахунку та виплати щорічної допомоги на оздоровлення за 2008 рік у розмірі, передбаченому ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобов»язано управління праці, соціальних питань та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Маневицької районної державної адміністрації Волинської області провести перерахунок та виплату на користь ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення за 2008 рік відповідно до ст. 48 Закону України «Про стату3с і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з врахуванням виплачених 90 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Зазначена постанова мотивована тим, що позивач є інвалідом 3 групи, що настала внаслідок катастрофи на ЧАЕС і відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» йому підлягає до виплати щорічна допомога на оздоровлення у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат. У звязку тим, що щорічна допомога на оздоровлення виплачувалась позивачу не в повному обсязі, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, а саме в частині зобовязання відповідача виплатити допомогу на оздоровлення за 2008 рік. Стосовно строку звернення до суду, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем такий пропущений, а відтак, в задоволенні решти позовних вимог про стягнення недоплаченої щорічної грошової допомоги на оздоровлення за період 2002-2007 р.р. слід відмовити.

Не погоджуючись з прийнятою, управління праці, соціальних питань та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Маневицької районної державної адміністрації Волинської області, ОСОБА_1 подали апеляційні скарги. Управління праці, соціальних питань та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Маневицької районної державної адміністрації Волинської області просить скасувати оскаржувану постанову і прийняти нову, якою відмовити в задоволені позову повністю. ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В апеляційній скарзі управління праці, соціальних питань та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Маневицької районної державної адміністрації Волинської області вказує на те, що суд першої інстанції помилково застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Вважає, що відповідач, виплачуючи позивачу щорічну допомогу на оздоровлення в розмірах, визначених чинним законодавством на час проведення таких виплат, діяв правомірно. Також зазначає, що позивачем пропущено строки звернення до адміністративного суду. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що відповідач виплачує пенсію у розмірах, які не відповідають вимогам чинного законодавства України, вважає, що його позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з»явились, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, а тому, колегія суддів, у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає за можливе розглядати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є інвалідом 3 групи, що настала внаслідок катастрофи на ЧАЕС та має право отримувати щорічну допомогу на оздоровлення відповідно до вимог ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.

Колегія суддів вважає, що зі змісту вимог Законів України «Про Державний бюджет України» на відповідні роки не вбачається будь-яких обмежень щодо можливості застосування розміру мінімальної заробітної плати з метою реалізації норм ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Слід зазначити, що встановлений ще в 1996 році постановою Кабінету Міністрів України N 836 розмір щорічної допомоги на оздоровлення протягом тривалих років не змінювався і не відповідав розміру, встановленому іншими законами України. Оскільки ні Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів України в наступному будь-яких рішень із цих питань не приймали, то виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні даного спору, застосуванню підлягає саме стаття 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Враховуючи особливий статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та обумовлену цим необхідність їх адекватного соціального захисту, Верховна Рада України вже у 2006 році доповнила Закон N 796-XII статтею 71, в якій встановлено, що дія положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону (Закон N 231-V від 5 жовтня 2006 року).

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України, виключно законами визначаються, зокрема, основи соціального захисту, а статтею 75 Конституції встановлено, що єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України. Конституція не надавала права парламенту делегувати свої повноваження іншим державним органам, а останнім - своїми нормативно-правовими актами змінювати положення законів.

За таких обставин та з урахуванням вимог статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", відповідач повинен був виплачувати позивачу щорічну допомогу на оздоровлення, виходячи із суми мінімальної заробітної плати на момент виплати.

Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року визнано такими, що не відповідають Конституції України і є неконституційними положення п.30 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», якими зупинено дію абзаців 2-7 ч. 4 та ч. 7 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на 2007 рік. Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року визнано такими, що не відповідають Конституції України і є неконституційними положення п.п. 11 п. 28 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік», якими зупинено норми ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на 2008 рік.

Згідно ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що позов підлягає до часткового задоволення, а саме в частині виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення на 2008 рік, оскільки дія ст. 48 Закону в редакції, яка передбачає виплату суми щорічної допомоги на оздоровлення, як особі, що постраждала внаслідок аварії на ЧАЕС була відновлена з 22.05.2008 року, відтак позивач має право на таку виплату.

У задоволенні позовних вимог щодо виплати такої допомоги за 2002-2007 р.р. слід відмовити у звязку з пропуском строку звернення до суду позивачем.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх положення, що визнані неконституційними втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним судом України рішення про їх неконституційність.

Оскільки правові положення, які передбачають виплату щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є чинними, а позивач належить до вказаної групи осіб і має право на її отримання, органи державної влади не можуть свідомо зменшувати розмір такої допомоги.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що виплата щорічної допомоги на оздоровлення в користь позивача в розмірі, меншому, ніж передбачено Законом спричинена протиправними діями відповідача.

Колегія суддів вважає, що вірним способом відновлення порушеного права позивача є покладення обовязку на відповідача провести належне нарахування та виплату щорічної допомоги на оздоровлення за 2008 рік у відповідності до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права, фактичним обставинам справи та наявним у ній доказам.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. 195, ст. 196, п.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги управління праці, соціальних питань та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Маневицької районної державної адміністрації Волинської області, ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Маневицького районного суду Волинської області від 19 серпня 2009 року у справі № 2-а-878/09 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: О.Б. Заверуха

Судді: В.В. Ніколін

ОСОБА_2

Повний текст ухвали

виготовлений та підписаний

12.11.2010 року