Справа № 808/2276/15
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2015-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2015 року 15:28Справа № 808/2276/15 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., за участю секретаря судового засідання Одинця Є.І.,

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Управління Державної служби охорони при ГУ МВС України в Запорізькій області

про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління Державної служби охорони при ГУ МВС України в Запорізькій області про визнання бездіяльність відповідача протиправною та зобовязання Управління Державної служби охорони при ГУ МВС України в Запорізькій області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового утримання за кожний повний календарний рік служби станом на дату звільнення 31.08.2012.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що згідно абз. 4 п. 10 Постанови КМУ № 393, особам, які звільняються із службі за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Проте, вказана одноразова грошова допомога, управлінням Державної служби охорони при Головному Управлінні МВС України в Запорізькій області, де він проходив службу перед звільненням, йому не виплачена, в звязку з чим він звернувся до суду.

Ухвалою суду від 27 квітня 2015 року відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 05 травня 2015 року.

Провадження у справі зупинялось до 25 червня 2015 року.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги в повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Просить суд позов задовольнити.

Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечив, зазначив, що при звільненні з органів внутрішніх справ України за підпунктом «ж» статті 63 Положення № 114, підставою для виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за повний календарний рік служби є наявність належної вислуги років та наявність поважної причини для звільнення. Поважні причини зазначені в Постанові КМУ № 413 від 12.06.2013 року «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу», перелік зазначений у вищевказаній Постанові КМУ є вичерпним. Позивач звільнився з органів внутрішніх справ за власним бажанням у звязку з незручним графіком та маленькою зарплатою, вказані підстави відсутні в переліку поважних причин для звільнення.

Враховуючи вищенаведене, вважає позовні вимоги ОСОБА_1 безпідставними та просить відмовити у їх задоволенні.

У судовому засіданні, 25 червня 2015 року, відповідно до ст.160 КАС України, проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Як свідчать матеріали справи, позивач, старшина міліції ОСОБА_1, працював співробітником взводу з охорони кредитно-фінансових установ роти міліції Жовтневого міжрайонного відділу Державної служби охорони УДСО при ГУМВС України в Запорізькій області.

30 травня 2012 року позивачем подано рапорт про звільнення за власним бажанням у звязку з незручним графіком та маленькою зарплатнею. Копію зазначеного рапорту долучено до матеріалів справи.

Наказом начальника УДСО при ГУМВС України в Запорізькій № 155 о/с від 29.08.2012 позивача звільнено з органів внутрішніх справ з 31.08.2012 на підставі п.п. «ж» п. 63 (за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків) «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», затвердженого постановою КМУ № 114 від 29.07.1991 (далі - Положення № 114). Стаж вислуги на день звільнення складав 16 років 09 місяців 23 дні, у пільговому обчисленні 17 років 04 місяця 25 днів.

Позивач вважає, що при звільненні він повинен був отримати одноразову грошову допомогу у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення. В звязку з неотриманням зазначеної допомоги позивач звернувся з даним позовом до суду.

Однак, суд не погоджується із такими доводами позивача та, приймаючи рішення по суті, виходить з наступного.

Спір між сторонами виник з приводу наявності у позивача права на пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та, відповідно, права на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до ч. 2 ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно ч. 2 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09.04.1992, в редакції чинній на час звільнення позивача, особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Тобто першочерговою умовою для набуття позивачем права на отримання встановленої наведеною правовою нормою одноразової грошової допомоги є наявність у позивача права на пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до преамбули Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» цей Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні. Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Статями 1, 2, 3, 4 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначено коло осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які стали інвалідами за умов, передбачених цим Законом, набувають право на пенсію по інвалідності.

Члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.

Стаття 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначає умови призначення пенсії за вислугу років, а саме:

пенсія за вислугу років призначається:

а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби:

по 30 вересня 2011 року і на день звільнення мають вислугу 20 років і більше;

з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року і на день звільнення мають вислугу 20 календарних років та 6 місяців і більше.

На момент звільнення (31.08.2012) позивач мав стаж вислуги 16 років 09 місяців 23 дні, у пільговому обчисленні 17 років 04 місяця 25 днів, отже у відповідача були відсутні правові підстави для виплати позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, передбаченої ч.2 ст.9 вказаного Закону.

Посилання позивача на пункт 10 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» який передбачає, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби які звільняються із служби, зокрема, за власним бажанням, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби суд вважає безпідставними, оскільки вищенаведена постанова видана на виконання Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та застосовується виключно з урахуванням положень цього Закону.

Крім того, відповідно до п. 10 Постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей» № 393 від 17.07.1992 (зі змінами та доповненнями), військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції. Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Отже, при звільненні з органів внутрішніх справ України за підпунктом «ж» статті 63 Положення № 114, підставою для виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за повний календарний рік служби є наявність належної вислуги років та наявність поважної причини для звільнення.

Поважні причини зазначені в Постанові КМУ № 413 від 12.06.2013 року «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу», (далі Постанова №413) перелік зазначений у вищевказаній Постанові КМУ є вичерпним.

Відповідно до Постанови №413, військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини:

виховання матір'ю (батьком) - військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей, що з нею (з ним) проживають, без батька (матері);

утримання матір'ю (батьком) - військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, повнолітньої дочки, сина віком до 23 років, якщо вона (він) є інвалідом I чи II групи або продовжує навчання (студенти, курсанти, слухачі (крім курсантів і слухачів військових навчальних закладів), стажисти вищого навчального закладу) і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги матері (батька);

укладення шлюбу військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу із громадянкою (громадянином) України, іноземцем або особою без громадянства, що постійно проживає за межами України;

хвороба військовослужбовця, особи рядового чи начальницького складу або члена його сім'ї, якщо така хвороба згідно з висновком лікарської або лікарсько-експертної комісії перешкоджає військовослужбовцю або особі рядового чи начальницького складу проходити службу в даній місцевості чи проживати в ній членові його сім'ї, у разі відсутності можливості переміщення (переведення) до іншої місцевості;

необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років;

наявність у військовослужбовця, особи рядового чи начальницького складу трьох і більше дітей;

неможливість призначення одного з військовослужбовців, осіб рядового чи начальницького складу, які перебувають у шлюбі, в межах одного населеного пункту (гарнізону) в разі переміщення (переведення) дружини (чоловіка) на нове місце служби до іншого населеного пункту (гарнізону);

довгострокове відрядження за кордон дружини (чоловіка) військовослужбовця, особи рядового і начальницького складу.

Враховуючи викладене слід зазначити, що норми чинного законодавства не містять таких поважних підстав для звільнення особи рядового і начальницького складу служби органів внутрішніх справ за власним бажанням, як: низька заробітна плата та незручний графік роботи.

Тобто, позовні вимоги ОСОБА_3 щодо визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний календарний рік служби є безпідставними.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч.3 ст.2 КАС України).

Частиною 1 ст. 11 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач діяв обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а викладені в позовній заяві вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст.94 КАС України, судовій збір, сплачений позивачем, до відшкодування не присуджується.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Ю.П. Бойченко