Справа № 2а-652/10/0970
Суддя: Лучко О.О.
Дата ухвалення: 2010-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2010 р. Справа № 2a-652/10/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Лучко О.О.,

судді Гундяк В.Д.,

судді Шумей М.В.,

при секретарі Круглій О.М.,

за участю сторін:

позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача Державної митної служби України: ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 митниці: ОСОБА_2,

представника третьої особи Головного управління Державного казначейства України у Київській області: не з"явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1,

до відповідачів:Державної митної служби України, ОСОБА_3 митниці,

третя особа: ОСОБА_4 управління Державного казначейства України в Київській області,

про визнання дій протиправними та повернення державного мита і податку на додану вартість в сумі 1229,92 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

24 лютого 2010 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Державної митної служби України про визнання дій протиправними та повернення державного мита і податку на додану вартість в сумі 1229,92 грн.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.03.2010 року до участі у справі залучено другого відповідача - ОСОБА_3 митницю.

За клопотанням представника відповідача ОСОБА_3 митниці ухвалою суду від 09.04.2010 року до участі у справі залучено як третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів ОСОБА_4 управління Державного казначейства України у Київській області.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю. Суду пояснив, що при проходженні митного контролю в пункті пропуску у «Міжнародному аеропорті «Бориспіль»працівник митниці незаконно зобовязав його заповнити митну декларацію і сплатити мито за ввезення ікони Божої Матері, як єдиного неподільного товару. При цьому працівниками митниці не прийнято до уваги, що ікона є особистою річчю, що виключає сплату мита та податків, а також, що вона придбана і ввозиться подружжям, кожен з якого має частку в даному єдиному неподільному товарі. Вважає, що процедура оподаткування здійснена незаконно та порушує його права як громадянина України. Просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача Державної митної служби України проти позову заперечила. Суду пояснила, що у митній декларації форми від 15.10.2009 року ОСОБА_1 у підпункті 4.1. пункту 4 декларації задекларував вказану ікону як предмет, що підлягає обкладенню податками та вказав її вартість в розмірі 350 дол.США. Пояснила, що митне оформлення єдиного неподільного товару, митна вартість якого перевищує 200 євро відповідно до чинного законодавства, здійснюється громадянином за умови його письмового декларування шляхом заповнення ним митної декларації. Вказала, що оподаткування єдиного неподільного товару, який ввозиться кількома членами сімї та є їх спільною власністю, чинним законодавством України - не передбачено. Крім цього, пояснила, що центральний митний орган України не може буди відповідачем по справі оскільки з цих питань він надає повноваження своїм структурним підрозділам регіональним митницям та митницям, які здійснюють ці повноваження в межах закріплених за ними територій. Просила в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_3 митниці проти позову заперечила. Суду пояснила, що митне оформлення єдиного неподільного товару, митна вартість якого перевищує 200 євро та вага перевищує 50кг, здійснюється за умови його письмового декларування шляхом, заповнення митної декларації, передбаченої для громадян, та після сплати громадянином ввізного мита в розмірі 20 відсотків від митної вартості такого товару та податку на додану вартість. Таким чином, відповідно до митної декларації, заповненої позивачем, ікона була зазначена як така, що підлягала оподаткуванню відповідно до заявленої вартості 350 дол. США. З цих підстав просила в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи Головного управління Державного казначейства України у Київській області в судове засідання не зявився, на адресу суду подав заперечення, в якому просив розглянути справу за його відсутності та відмовити у задоволенні позову, оскільки Державне казначейство України та його територіальні органи ведуть бухгалтерський облік всіх надходжень, що належать Державному бюджету України, та за поданням органів стягнення проводить повернення коштів, що були помилково чи надмірно зараховані до бюджету. Крім того, зазначив, що відповідно до розробленого Порядку повернення коштів, що помилково або надмірно зарахованих до державного та місцевих бюджетів затверджених Наказом Державного казначейства України від 10.12.02 № 226, порядок повернення помилково або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів здійснюється на підставі висновків митного органу, оформленого відповідно до заяви платника податків, яка подається до митного органу, що здійснював оформлення митної декларації. Такий висновок від відповідачів до ГУ ДКУ у Київській області не надходило, а отже підстав для відшкодування не було.

Розглянувши позовну заяву, заперечення проти позову, заслухавши пояснення позивача та представників відповідачів, дослідивши та оцінивши подані докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 15 жовтня 2009 р. при проходженні митного контролю у пункті пропуску у "Міжнародному аеропорті "Бориспіль" працівник митниці, зясувавши, що вартість ввезеної позивачем ікони становить 350 дол.США, зобов'язав ОСОБА_1 заповнити митну декларацію.

У підпункті 4.1. пункту 4 митної декларації від 15.10.2009 «Відомості про предмети, зазначені у підпунктах 3.2.-3.11.»ОСОБА_1 зазначив відомості згідно п.3.10 даної декларації про предмети, які підлягають обовязковому декларуванню та підлягають обкладенню податками, а саме: «3.10. Ікона «ОСОБА_5 Матір»намальована на папері 40 см * 60 см, кількість 1, вартість 350 дол.США», а також зазначив, що взяті митні платежі по квитанції №510125.

Після заповнення декларації працівники митниці описали ікону в уніфікованій митній декларації МД-1 і здійснили її оподаткування. Згідно уніфікованої митної декларації МД-1 серії КБ №510125 від 16.10.2009 року ОСОБА_1 за ввезення даної ікони було сплачено мито та податок на додану вартість на загальну суму 1229,92 грн.

26.10.2009 року позивач звернувся з скаргою до Державної митної служби України стосовно неправомірних дій працівників митниці при митному оформленні ікони Божої Матері та поверненні сплачених коштів в розмірі 1229,92 грн., оскільки даний предмет є його особистою річчю та, крім того, єдиним неподільним товаром, що належить подружжю ОСОБА_1.

За наслідками розгляду даної скарги Державна митна служба України листом від 13.11.2009 року за №11/3-1015/11033 повідомила позивача про правомірність нарахування платежів під час митного оформлення ввезеної ним ікони.

Відповідно до ст.15 Митного кодексу України митниця є митним органом, який безпосередньо забезпечує виконання законодавства України з питань митної справи, справляння податків і зборів та виконання інших завдань, покладених на митну службу України.

Відповідно до ст.81 Митного кодексу України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари і транспортні засоби, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. Умови та порядок застосування форм декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення митних декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів і транспортних засобів, встановлюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі митної справи.

Згідно із ст.88 Митного кодексу України декларант виконує всі обов'язки і несе у повному обсязі відповідальність, передбачену цим Кодексом, незалежно від того, чи він є власником товарів і транспортних засобів, які переміщуються через митний кордон України, митним брокером чи іншою уповноваженою особою. При цьому декларант зобов'язаний: здійснити декларування товарів і транспортних засобів відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом; на вимогу митного органу пред'явити товари і транспортні засоби для митного контролю і митного оформлення; надати митному органу передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних процедур; сплатити податки і збори.

Відповідно до ч.1 ст.252 Митного кодексу України товари, які ввозяться громадянами на митну територію України, підлягають оподаткуванню в порядку та на умовах, визначених законами України. Дія частини першої цієї статті не поширюється, зокрема, на товари, сукупна вартість яких не перевищує суму, еквівалентну 200 євро.

Закон України «Про порядок ввезення (пересилання) в Україну, митного оформлення й оподаткування особистих речей, товарів та транспортних засобів, що ввозяться (пересилаються) громадянами на митну територію України»N 2681-III від 13.09.2001року встановлює порядок митного оформлення й оподаткування особистих речей, товарів, транспортних засобів та окремих номерних вузлів до них, що ввозяться (пересилаються) в супроводжуваному й несупроводжуваному багажі, вантажних, експрес- та міжнародних поштових відправленнях на митну територію України і належать громадянам.

Відповідно до ст.1 даного Закону під предметами розуміються особисті речі, товари, транспортні засоби та окремі номерні вузли до них, що переміщуються громадянами через митний кордон України.

Особисті речі - це предмети першої необхідності, призначені, в першу чергу, для забезпечення життєдіяльності власника - громадянина, є власністю такого громадянина та призначені виключно для власного користування такого громадянина, не є товаром та не призначені для відчуження або передачі іншим особам, відповідають меті та цілям перебування за кордоном. Перелік предметів, що не можуть бути віднесені до особистих речей, визначається Кабінетом Міністрів України з урахуванням норм, що застосовуються для визначення особистих речей у країнах Європейського Співтовариства (ст.1 цього Закону).

Згідно із ст.3 вказаного Закону особисті речі, що безпосередньо ввозяться громадянами в супроводжуваному багажі будь-якими видами транспорту на митну територію України або пересилаються в несупроводжуваному багажі, усно чи письмово декларуються за бажанням власника таких речей або на вимогу посадової особи митного органу та не оподатковуються.

В п.2 постанови Кабінету Міністрів України «Про обсяги та порядок ввезення громадянами на митну територію України продуктів харчування для власного споживання та перелік предметів, що не можуть бути віднесені до особистих речей громадян»N 1652 від 13.12.2001 року визначено, що до особистих речей громадян не можуть бути віднесені інші предмети, крім тих, які зазначені у додатку. В додатку ж до даної постанови зазначено перелік предметів, віднесених до особистих речей громадян, в якому ікона не визначена як особиста річ громадян.

З огляду на наведене колегія суддів не приймає до уваги посилання позивача на те, що ввезена ним ікона є його особистою річчю, що не підлягає оподаткуванню.

Стосовно позовних вимог про неправомірність дій працівників митниці при оподаткуванні ввезеної ОСОБА_1 ікони як єдиного неподільного товару, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про порядок ввезення (пересилання) в Україну, митного оформлення й оподаткування особистих речей, товарів та транспортних засобів, що ввозяться (пересилаються) громадянами на митну територію України»товари, що безпосередньо ввозяться (пересилаються) громадянами в супроводжуваному (несупроводжуваному) багажі, сумарна митна вартість яких, заявлена громадянином або визначена митним органом шляхом складення митної вартості усіх товарів, не перевищує 1000 євро та/або загальна вага яких не перевищує 100 кг, підлягають обов'язковому письмовому декларуванню у порядку, передбаченому для громадян, та оподатковуються ввізним митом за ставкою в розмірі 20 відсотків митної вартості, податком на додану вартість та в установлених законодавством випадках акцизним та іншими зборами.

Відповідно до ст.7 даного Закону митне оформлення єдиного неподільного товару, митна вартість якого перевищує 200 євро та вага перевищує 50 кг, що ввозиться (пересилається) громадянином у супроводжуваному, несупроводжуваному багажі, надходить на адресу громадянина у міжнародному поштовому відправленні, здійснюється за умови його письмового декларування шляхом заповнення митної декларації, передбаченої для громадян, та після сплати громадянином або уповноваженою на те особою ввізного мита в розмірі 20 відсотків від митної вартості такого предмета, податку на додану вартість та у передбачених законодавством України випадках акцизного та інших зборів.

Згідно із п.1 ч.1 ст.8 цього Закону при ввезенні на митну територію України звільняються від оподаткування товари, сумарна митна вартість яких не перевищує 200 євро, а загальна вага не перевищує 50 кг, що ввозяться громадянами у супроводжуваному багажі (за умови усного декларування), пересилаються в несупроводжуваному багажі та надходять на адресу громадян у міжнародних поштових відправленнях.

В п.1.2 наказу Державної митної служби України «Про затвердження Порядку заповнення митної декларації при переміщенні громадянами предметів через митний кордон України»N 604 від 04.06.2008 року митна декларація визначена як письмова заява громадянина (уповноваженої особи), яка подається митному органу та містить відомості щодо предметів, які переміщуються громадянами через митний кордон України (надходять на адресу громадян або відправляються громадянами), необхідні для їх митного контролю та митного оформлення.

Відповідно до п.1.4 даного наказу декларація застосовується для письмового декларування предметів, що підлягають обов'язковому письмовому декларуванню, у випадках, передбачених Митним кодексом та актами Кабінету Міністрів України; переміщуються в обсягах, які підлягають оподаткуванню, визначених Митним кодексом та законами України тощо. Громадяни зобов'язані заповнити декларацію у випадках, установлених абзацом першим цього пункту, у тому числі на вимогу посадової особи митного органу.

З моменту прийняття декларації посадовою особою митного органу для оформлення вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення і за достовірність яких громадянин (уповноважена особа) несе відповідальність згідно з законодавством (п.1.11 даного наказу).

Наказом Державної митної служби України «Про затвердження Порядку справляння мита, податку на додану вартість, акцизного й митних зборів при митному оформленні товарів і предметів, що переміщуються громадянами через митний кордон України»N 5 від 12.01.2006 року визначено процедуру справляння податків і зборів (обов'язкових платежів) при митному оформленні товарів і предметів, у тому числі транспортних засобів і номерних вузлів до них, що переміщуються через митний кордон України в супроводжуваному й несупроводжуваному багажі, вантажних, міжнародних експрес- та поштових відправленнях і належать громадянам.

Відповідно до п.1.3 наказу митне оформлення товарів і предметів, що переміщуються громадянами в супроводжуваному, несупроводжуваному багажі, надходять на адресу громадян у вантажних, міжнародних, експрес- та поштових відправленнях та підлягають оподаткуванню, може бути завершено в повному обсязі лише після сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) згідно із законодавством України.

Згідно із п.1.4 наказу податки та збори (обов'язкові платежі) і плата за митне оформлення товарів і транспортних засобів поза місцем розташування митних органів або поза робочим часом, установленим для митних органів, нараховуються митними органами за ставками, що діють на день подання митної декларації, та сплачуються громадянами у валюті України.

Справляння податку на додану вартість при ввезенні громадянами товарів і предметів на митну територію України здійснюється відповідно до вимог Закону України "Про податок на додану вартість" (п. 1.5. наказу). Справляння акцизного збору при ввезенні громадянами товарів і предметів на митну територію України здійснюється відповідно до вимог Декрету Кабінету Міністрів України "Про акцизний збір" (п.1.6 наказу).

Відповідно до п.1.7 даного наказу справляння податків і зборів (обов'язкових платежів) здійснюється із застосуванням: уніфікованої митної квитанції МД-1 за формою, визначеною додатками 1-3 Порядку застосування уніфікованої митної квитанції МД-1 (далі - митна квитанція МД-1), затвердженого наказом Держмитслужби від 04.01.2005 N 1, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 20.01.2005 за N 66/10346.

В главі 3 даного наказу Держмитслужби України N 5 від 12.01.2006 року зазначено, що митне оформлення єдиного неподільного товару, митна вартість якого перевищує 200 євро та вага перевищує 50 кг, що ввозиться (пересилається) громадянином у супроводжуваному, несупроводжуваному багажі, надходить на адресу громадянина в МПВ, здійснюється за умови його письмового декларування шляхом заповнення митної декларації, передбаченої для громадян, та після сплати громадянином або вповноваженою на те особою ввізного мита в розмірі 20 відсотків від митної вартості такого предмета, податку на додану вартість та в передбачених законодавством України випадках акцизного збору.

Якщо митна вартість та вага неподільного товару не відповідає встановленим параметрам (200 євро та 50 кг), то митне оформлення такого товару здійснюється відповідно до глави 2 цього Порядку (п. 3.2 даного наказу).

Так, згідно п.п.«а»п.2.2 глави 2 цього наказу при митному оформленні товарів, сумарна митна вартість яких не перевищує 1000 євро, та/або загальна вага яких не перевищує 100 кг, за уніфікованою митною квитанцією МД-1 нараховуються такі види податків і зборів (обов'язкових платежів): ввізне мито за ставкою в розмірі 20 відсотків митної вартості товарів, податок на додану вартість, акцизний збір і плата за митне оформлення товарів і транспортних засобів поза місцем розташування митних органів або поза робочим часом, установленим для митних органів, у випадках і за ставками, установленими законодавством.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про правомірність дій працівників ОСОБА_3 митниці під час митного оформлення та оподаткування єдиного неподільного товару - ікони, яку ввозив ОСОБА_1

З цих підстав доводи позивача про те, що ікона є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1, а тому сумарна вартість ввезеного єдиного неподільного товару для сім»ї у складі двох чоловік становить 400 євро, з огляду на що вартість ввезеного товару (350 дол.США) є меншою, і не підлягає оподаткуванню, суд критично оцінює, оскільки наведеними вище нормами закону чітко визначено порядок ввезення, митного оформлення та оподаткування єдиного неподільного товару, під ознаки якого підпадає дана ікона. Крім того, митну декларацію заповнював позивач, а не подружжя ОСОБА_1, а тому обовязок сплати податків та зборів покладено на декларанта в даному випадку ОСОБА_1

З огляду на наведене, не підлягає задоволенню позовна вимога про повернення з Державної митної служби України сплаченого мита та податку на додану вартість в розмірі 1229,92 грн.

Крім того, згідно із п.2.1 наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження Порядку розрахунково-касового обслуговування через органи Державного казначейства України митних та інших платежів, які вносяться до/або під час митного оформлення»N 25/44 від 24.01.2006 року для обліку коштів у національній валюті, що надходять до митних органів для забезпечення виконання платниками обов'язків щодо сплати митних та інших платежів, а також виконання завдань, покладених на митну службу України, в органах Державного казначейства України застосовуються рахунки відповідно до Плану рахунків бухгалтерського обліку виконання державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Державного казначейства України від 28.11.2000 N 119, за балансовим рахунком 3734 "Депозитні рахунки органів стягнення" (далі - депозитний рахунок 3734), призначення якого - "облік руху митних та інших платежів, які сплачуються до/або під час митного оформлення на рахунки органів стягнення".

При цьому кошти, що обліковуються за депозитним рахунком 3734, не належать митним органам.

Відповідно до п.3.1 даного наказу сплата коштів у національній валюті, призначених для забезпечення справляння митних та інших платежів, здійснюється платниками до/або під час митного оформлення товарів з рахунків, відкритих ними в банках, у вигляді передплати та/або доплати, а також готівкою через банки на депозитні рахунки 3734, відкриті на ім'я митних органів в ГУДК України у місті Києві.

Відповідно до п.3.3. даного наказу кошти, що надійшли на депозитні рахунки 3734 митних органів згідно з цим Порядком, перераховуються митними органами виключно для здійснення таких операцій: зарахування до відповідних бюджетів України; повернення платникам помилково та/або надміру сплачених коштів. Розпорядження коштами, що обліковуються на депозитних рахунках 3734 митних органів згідно з цим Порядком, здійснюється виключно на підставі платіжних доручень, що оформлені митними органами в установленому порядку.

Згідно із п.3.5 даного наказу кошти, що підлягають зарахуванню до Державного бюджету України, не пізніше наступного робочого дня після дати завершення митного оформлення товарів перераховуються митними органами з депозитних рахунків 3734, відкритих в ГУДК України у місті Києві, на рахунки з обліку доходів, відкриті в головних управліннях Державного казначейства України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, у розрізі митних органів і кодів бюджетної класифікації доходів бюджету.

Не підлягає задоволенню і позовна вимога про стягнення судових витрат з відповідача Державної митної служби України.

За змістом ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку про правомірність дій відповідачів під час митного оформлення та оподаткування ікони, яку ввозив позивач, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 2, 8-14, 86, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України про апеляційне оскарження постанови подається заява протягом 10 днів з дня складення постанови в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Якщо постанову було проголошено у відсутності особи, яка бере участь у справі, то строк подання заяви про апеляційне оскарження обчислюється з дня отримання нею копії постанови. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у 20-денний строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддя Лучко О.О.

Суддя Гундяк В.Д.

Суддя Шумей М.В.

Постанова складена в повному обсязі 31.05.2010р.