Справа № 348/2051/14-а
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2015-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2015 року м.Київ К/800/11462/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець Т.Г., Маслій В.І. Зайця В.С.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4

на постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 08 грудня

2014 року

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2015

року

у справі №348/2051/14-а

за позовом ОСОБА_4

до Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської

області

третя особа: ОСОБА_5

про визнання незаконним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом до Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, третя особа ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування рішення.

Постановою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 08 грудня 2014 року залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Обґрунтовуючи свою правову позицію, суди першої та апеляційної інстанції виходили з того, що сільська рада правомірно прийняла рішення про надання дозволу ОСОБА_5 на розробку проекту землеустрою на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_4 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить вищезазначені рішення скасувати та задоволити позовні вимоги.

На адресу Вищого адміністративного суду України, надійшло заперечення від ОСОБА_5, в яких зазначив про те, що Пасічнянська сільська рада, приймаючи рішення від 18.06.2013 року №10-2/2013 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою на земельну ділянку», діяла в межах своєї компетенції та відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Земельного кодексу України. На момент прийняття вказаного рішення земельною ділянкою ніхто не користувався і не претендував на неї. Просив відмовити в задоволенні касаційної скарги та залишити в силі рішення судів попередніх інстанцій.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і наданої ними правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Пасічнянської сільської ради від 18.06.2013 року №10-2/2013 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою ОСОБА_5 на земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,0749 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд за рахунок земель житлової та громадської забудови в межах населеного пункту.

ОСОБА_4 07.05.2014 року звернувся до Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області із заявою про надання йому вказаної земельної ділянки.

10.06.2014 року Пасічнянська сільська рада повідомила ОСОБА_4, що його заява розглядатися не буде відповідно до п. 4 ст. 78 Земельного кодексу України.

Переглядаючи судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням доводів касаційної скарги, колегія суддів Вищого адміністративного суду України виходить з наступного.

Згідно із Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» до питань місцевого значення належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно пункту 34 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до виключної компетенції сільської ради належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до статті 33 того ж закону, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища належать: власні (самоврядні) повноваження, зокрема, підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо вилучення (викупу), а також надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад; делеговані повноваження, до яких, зокрема, входить вирішення земельних спорів у порядку, встановленому законом; підготовка висновків щодо надання або вилучення у встановленому законом порядку земельних ділянок, що проводиться органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування; організація і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою.

Згідно статті 12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього кодексу.

Скаржник у своїй касаційній скарзі посилається на те, що спірна земельна ділянка перебувала в користуванні покійних його батьків, а в подальшому і самого позивача. Він мав намір отримати її у власність. Акт комісії із земельних питань, на підставі якого винесене спірне рішення сільської ради, оформлений пізніше, ніж саме рішення. На його думку, судом апеляційної інстанції не було узято до уваги свідчення свідків - ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, які пояснили, що на протязі останніх 15 років позивач приїзджав та хотів добудувати на спірній земельній ділянці будинок.

З огляду на вищевикладене, Колегія суддів Вищого адміністративного суду України зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, відповідно по господарської книги Пасічнянської сільської ради за 1961-1963 роки під №1047 було зареєстровано домогосподарство, де головою двору був ОСОБА_9. У 1961 році померла ОСОБА_10 - мати позивача, а в 1963 році помер ОСОБА_9 - його батько. Дітей помістили в дитячі заклади, господарство ліквідували.

ОСОБА_4 мав можливість звернутися до сільської ради із відповідною заявою про надання йому земельної ділянки в користування.

Тобто, ОСОБА_4 своїм правом не скористався за багато років.

Спірна земельна ділянка на момент надання її ОСОБА_5 належала до фонду запасу земель Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області розташована в межах населеного пункту.

Таким чином, Пасічнянська сільська рада Надвірнянського району Івано-Франківської області мала право розглядати заяву ОСОБА_5 про надання йому дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо оформлення ним права власності на земельну ділянку чи для будівництва і обслуговування житлового будинку, тому що дана земельна ділянка є власністю територіальної громади с.Пасічна Надвірнянського району Івано-Франківської області. При цьому рада діяла в межах своїх повноважень.

Посилання ОСОБА_4 на допущенні нібито порушення при прийнятті Пасічнянською сільською радою рішення від 18.06.2013 року №10-2/2013 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою на земельну ділянку», а саме, датування акта земельної комісії 28.06.2013 року замість 18.06.2013 року не є підставою для скасування рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, судом було оглянуто протокол №22 сесії Пасічнянської сільської ради від 18.06.2013 року, в якому у п.10 зазначено, що «слухали звернення ОСОБА_5 та акт земельної комісії від 18.06.2013 року». Протокол прошитий та пронумерований.

Крім того, акт не є обов»язковим документом, який може вплинути на підстави виникнення права.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає за необхідне також наголосити на тому, що скаржник у своїй касаційній скарзі фактично відтворює хронологію перебігу подій обставин справи, без належного посилання в чому саме виявилось порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що судами першої та апеляційної інстанції правозастосування відбулось із дотримання норм діючого законодавства та з повним, достовірним, неупередженим та об'єктивним з'ясуванням обставин справи.

Відповідно статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, судова колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що доводи касаційної скарги не спростовують висновків, викладених в оскаржуваних судових рішеннях, вони ґрунтуються на вимогах норм процесуального законодавства, підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 08 грудня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2015 року у справі №348/2051/14-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам і може переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та у порядку, передбачені статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді