Справа № 216/640/15-а(2-а/216/38-15)
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 жовтня 2015 рокусправа № 216/640/15-а(2-а/216/38-15)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дурасової Ю.В.

суддів: Туркіної Л.П. Проценко О.А.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.

представника відповідача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

на постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 09 квітня 2015 р.

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 09 лютого 2015 року звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2 управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області. Просив зобов'язати відповідача виплачувати йому додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю в розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком починаючи з 01.07.2011 року по даний час відповідно до ч.І ст.50 "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" як особі, віднесеної до категорії І-ої, як інваліду 2 групи.

Постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 09 квітня 2015 р. адміністративний позов задоволено частково.

Визнано неправомірними дії відповідача щодо нарахування та виплати ОСОБА_3 додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до статті 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 року включно в розмірі, що не відповідає 75-ти відсоткам мінімальної пенсії за віком.

Зобов'язано відповідача ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_3 додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю в розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком, як особі, віднесеній до категорії 1, як інваліду 2 групи, відповідно до статті 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 року включно з врахуванням виплачених сум додаткової пенсії за період 01.01.2014 по 02.08.2014 року включно. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що ЗУ «Про державний бюджет на 2014 рік» від 16.01.2014 року не містить обмежень для застосування в 2014 році положень ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (обмеження встановлювалися у 2011-2013 роках).

Не погодившись з ухваленим рішенням відповідач (Головне управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області) звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить скасувати оскаржувану постанову, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити. Апеляційна скарга мотивована тим, що розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначається на момент виплати додаткової пенсії згідно з законом про Державний бюджет України і не може коригуватися іншими нормативно-правовими актами. Зобовязуючи відповідача провести перерахунок пенсії ОСОБА_3 суд невірно дійшов висновку щодо проведення перерахунку розміру додаткової пенсії відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01.01.2014 по 02.08.2014, оскільки, питання розміру додаткової пенсії врегульоване постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 № 1381.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувану постанову залишити без змін як законну та обґрунтовану, справу розглядати за відсутності позивача. Посилається на те, що він, як особа віднесена до категорії 1, зокрема, інвалід ІІ групи, має право відповідно до ст.. 50 ЗУ №796 на щомісячну додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоровю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком.

Представник відповідача у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав просить скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції, та в задоволенні позовних вимог відмовити. Надав пояснення аналогічні, викладені в апеляційній скарзі.

Позивач в судове засідання не зявився про час і місце судового засідання повідомлений належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 є постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, інвалідом 2 групи(посвідчення № 067936 Серія Б від 29.07.2005 року), ветераном війни, перебуває на обліку ОСОБА_2 управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію по інвалідності та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю на підставі ч.І ст.50 "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ЗУ Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, норми постанов Кабінету Міністрів України від 06.07.2011 р. №745, від 23.11.2011 р. № 1210, норми Законів України «Про державний бюджет України на 2011-2015 роки», та норми КАС України.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегією суддів апеляційної інстанції встановлено, що позивач звернувся до суду 09.02.2015 року. Просив задовольнити вимоги починаючи з 01.07.2011 року.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції суд першої інстанції при відкритті провадження у справі не в повній мірі дослідив вимоги ст. 99, 100 КАС України.

Зокрема, відповідно до статті 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Згідно матеріалів справи заява про поновлення строку звернення до суду позивачем не подавалася; поважність пропуску строку звернення до суду позивачем не зазначалась.

Судом першої інстанції ухвала про залишення частини позовних вимог без розгляду у звязку з пропуском строку звернення до суду не постановлялася.

При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що строк позовної давності (про який вказує позивач) не є строком звернення до адміністративного суду.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (наприклад, справа Стаббігс та інш. Проти Великобританії рішення від 22.10.1996р., Девеер проти Бельгії рішення від 27.02.1980р.).

Також слід зазначити, що поважними визнаються такі обставини, які є обєктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та повязані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами справи певних процесуальних дій.

Отже, враховуючи дату звернення позивача до суду першої інстанції з адміністративним позовом, та відсутність поважності причин пропуску строку звернення до суду, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції при відкритті провадження у справі не зясував, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом, чи достатньо підстав для визначення причин пропуску строку звернення до суду поважними, чим також порушив п.5 ч. 1 ст. 107 КАС України. У звязку з тим, що частина позовних вимог знаходяться за межами шестимісячного строку звернення до суду (а саме, за період з 01.07.2011 року по 08.08.2014 року), позовні вимоги за цей період слід було залишити без розгляду у звязку з пропуском строку звернення до суду.

Натомість, суд першої інстанції не врахував зазначені норми процесуального закону (ст. 99, 100 КАС України) та не застосував строки звернення до адміністративного суду, не залишив без розгляду частину вимог позивача, що знаходяться за межами шестимісячного строку звернення до адміністративного суду.

У звязку з вищевказаним, суд апеляційної інстанції, усуваючи порушення, допущені судом першої інстанції при розгляді даної справи, вважає за необхідне частину позовних вимог залишити без розгляду у звязку з пропуском строку звернення до суду, а саме, за період з 01.01.2014 по 08.08.2014 р.

Таким чином, суд першої інстанції мав розглядати позовні вимоги тільки за період з 09.08.2014 року, що знаходяться в межах шестимісячного строку звернення до суду.

Закон України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи реалізує право громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи на соціальний захист.

Відповідно до ст. 50 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи особам, віднесеним до 1 категорії і які визнані інвалідами 2 групи внаслідок Чорнобильської катастрофи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю.

Дані норми відновлені Рішенням Конституційного Суду України №10рп/2008 від 22.05.2008.

Виходячи з загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, суд першої інстанції правильно керувався положеннями статей 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції від 06.06.1996. Управління Пенсійного фонду помилково посилається на постанови Кабінету Міністрів України при наявності спеціального закону.

Виплата пенсії має бути здійснена виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, який дорівнює прожитковому мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно до частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», оскільки відсутній інший закон, який би визначав мінімальний розмір пенсії за віком.

Слід зазначити, що Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2011 рік» від 14.06.2011 року, частиною 3 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2012 рік», а також частиною 4 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2013 рік» у 2011-2013 роках встановлено, що норми і положення ст. ст. 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що в силу ЗУ «Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік"» N 1622-VII від 31.07.2014 в Закон України «Про держбюджет на 2014 рік» внесено зміни та установлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообовязкового державного соціального страхування на 2014 рік. (п. 6-7 ст. 32 вказаного Закону).

Отже, нарахування виплат у відповідності до ст. 50, 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи в розмірах про які вказує позивач можливе лише до внесення змін в ЗУ "Про Державний бюджет України на 2014 рік" (1622-VII від 31.07.2014), т.т. до 02.08.2014 року (дата набрання законної сили цього Закону).

Однак, в межах застосування шестимісячного строку звернення до суду, слід розглядати вимоги позивача лише за період з 09.08.2014. При цьому, у відповідності з нормами зміненого законодавства з 02.08.2014 року нарахування додаткової пенсії в 2014 році здійснюється у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Що стосується 2015 року, то Законом України «Про державний бюджет на 2015 рік» від 28.12.2014 року також визначено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообовязкового державного соціального страхування на 2015 рік (п.9 Прикінцевих положень).

Також, колегія суддів апеляційної інстанції, вважає за необхідне зазначити, що в позові позивачем зазначено, що відповідач фактично не виконує постанову суду від 03.03.2011 року (а.с. 8) та ухвалу від 09.10.2014 року (а.с. 5). При цьому, до позову надані копії постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.03.2011 року, згідно якої визнано неправомірними дії ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_3 додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, відповідно до ст. 50 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобовязано відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_3 додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, як особі, віднесеній до категорії 1, інваліду 2групи, відповідно до ст. 50 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за періоди з 09.06.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року з урахуванням виплачених сум додаткової пенсії і до змін законодавчих норм, що розяснено Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09.10.2014 року.

Досліджуючи норми законодавства щодо ст. 50 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та вищезазначені рішення суду (постанову від 03.03.2011 року (а.с. 8) та ухвалу від 09.10.2014 року (а.с. 5)) можна зробити висновок, що з 06.07.2011 року, в 2012 році, в 2013 році, в 2014 році та в 2015 році в законодавстві України, що регулює нарахування додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю (а саме, в ст. 50 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи») відбувалися зміни, тому Пенсійний фонд нараховував додаткову пенсію позивачу з урахуванням змін, що відбувалися, не порушуючи при цьому законодавство України та вищезазначені рішення суду.

Оскільки суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права до встановлених у справі обставин, то постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог, за період, який знаходиться за межами шестимісячного строку звернення до адміністративного суду.

Керуючись ст. 99, 100, п. 3 ч.1. ст. 198, ст. 202, 205, 207 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області задовольнити частково.

Постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 09 квітня 2015 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області про зобов'язання вчинити певні дії скасувати в частині задоволених позовних вимог за період з 01.07.2014 до 02.08.2014 року. Позовні вимоги за період з 01.07.2014 до 08.08.2014 року залишити без розгляду. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч.5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: Ю.В. Дурасова

Суддя: Л.П. Туркіна

Суддя: О.А. Проценко