Справа № 823/4828/15
Суддя: С.М. Гарань
Дата ухвалення: 2015-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2015 року справа № 823/4828/15

м. Черкаси

15 год. 15 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гараня С.М.,

при секретарі Тараненку М.О.,

за участю:

представника позивача товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ОСОБА_1 плюс» ОСОБА_2 за довіреністю,

представника відповідача ОСОБА_3 відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції ОСОБА_1 за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Факторингова компанія Вектор Плюс до ОСОБА_3 відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції, третя особа ОСОБА_4 про скасування постанови в частині та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду з позовом звернулось ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», в якому просить:

- скасувати постанову ОСОБА_3 відділ ДВС Черкаського МУЮ від 14.07.2010 р. № 16159830, в частині накладення арешту на нерухоме майно квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1;

- зобовязати ОСОБА_3 відділ ДВС Черкаського МУЮ прийняти постанову про зняття арешту зі спірного нерухомого майна предмету іпотеки, що перебуває в іпотеці позивача на підставі договору іпотеки від 02.10.2006.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем протиправно накладено арешти на квартиру № 61, що розташована за адресою: м. Черкаси, бульвар Шевченка, 250 та яка є предметом іпотеки, оскільки, в даному випадку, переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок даного майна має саме ТОВ «ФК «Вектор Плюс», якому ВАТ «Сведбанк» відповідно до договору факторингу № 15 передало свої права та вимоги за зобовязаннями ОСОБА_4 по кредитному договору № 2301/1006/88-633 від 02.10.2006.

Представник позивача до зали судового засідання прибув та просив задовольнити вимоги позовної заяви в повному обсязі.

Представник відповідача до зали судового засідання прибув, проти задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Вектор Плюс» заперечив в повному обсязі, додатково наголосив, що при вчиненні дій з приводу яких подано позов державний виконавець дія у відповідності, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством про виконавче провадження, у звязку з чим вимоги позивача є безпідставними, а позов таким, що не підлягає задоволенню.

Третя особа належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду справи в судове засідання не зявилась, заперечення проти позову не надала, явку свого представника не забезпечила, а тому суд вирішив провести розгляд справи за її відсутності.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що 02.10.2006 ОСОБА_4 уклала з ВАТ «Сведбанк» кредитний договір № 2301/10006/88-633. За умовами даного договору, Кредитор (ВАТ «Сведбанк») надає позивальнику (ОСОБА_4М.) у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти, а позивальник зобовязується в порядку та на умовах, визначених договором повернути кредит, сплачувати комісію та інші передбачені платежі.

В забезпечення належного виконання зобовязання за вищевказаним кредитним договором був укладений іпотечний договір від 02.10.2006. За умовами договору, іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю, в якості забезпечення виконання кредитного договору № 2301/10006/88-633 від 02.10.2006 квартиру № 61, що розташована за адресою: м. Черкаси, бульвар Шевченка, 250.

28.11.2012 ВАТ «Сведбанк» відступило ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відповідно до договору факторингу № 15 свої права та вимоги за зобовязаннями ОСОБА_4 по кредитному договору № 2301/10006/88-633.

В подальшому, 19.08.2015 ТОВ «ФК «Вектор Плюс» при зверненні до нотаріуса стало відомо, що на квартиру № 61, яка розташована за адресою: м. Черкаси, бульвар Шевченка, 250 накладено арешт постановою ОСОБА_3 відділ ДВС Черкаського МУЮ від 14.07.2010 № 16159830 у звязку з відкриттям виконавчого провадження по стягненню з ОСОБА_4 заборгованості на користь Черкаської ТЕЦ. Вважаючи такі дії відповідача протиправними, оскільки позивач має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок заставного майна, ТОВ «ФК «Вектор Плюс» звернулось з відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV із змінами та доповненнями (далі - Закон №606-XIV) визначає умови та порядок виконання рішень судів та інших органів щодо стягнення коштів, що підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку. Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу і здійснюється державними виконавцями, що діють на підставі Закону України «Про державну виконавчу службу». Сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

Згідно ст.1 Закону №606-XIV , виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

З метою забезпечення гарантій прав громадян і юридичних осіб у виконавчому провадженні ст.6 Закону №606-XIV зобов'язано державного виконавця використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Одночасно, державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом (ч.2 ст.11 Закону №606-XIV ).

Згідно ч.1 ст.32 Закону №606-XIV, заходом примусового виконання рішень є зокрема, звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осі.

Порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника регламентований ст.52 Закону №606-XIV .

Відповідно до положень ст. 52 Закону №606-XIV звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Згідно положень ст. 57 Закону №606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Згідно ч.3 ст.54 Закону №606-XIV для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника знаходиться у заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Частиною 8 цієї статті визначено, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Згідно ст.1 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 №898-IV (далі Закон №898-IV) іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 3 Закону №898-IV передбачено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. У разі іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з дня вчинення відповідного правочину, на підставі якого виникає іпотека, або з дня набрання законної сили рішенням суду. У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

За змістом вимог частин 6, 7 ст.3 Закону №898-IV вбачається, що у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Згідно ст. 1 Закону України «Про заставу», в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Крім того, право заставодержателя на звернення стягнення саме на заставлене майно регулюється ст.20 Закону України «Про заставу».

Аналогічні положення містяться у ст. 572 Цивільного кодексу України, згідно якої в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, за наявності договорів іпотеки, укладених з метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань, іпотекодержатель, в даному випадку ТОВ Факторингова компанія Вектор Плюс, має переважне право, у разі невиконання боржником своїх зобов'язань, звернути стягнення на передане в іпотеку майно.

Матеріалами справи встановлено, що постановою ОСОБА_3 відділу ДВС Черкаського МУЮ № 16159830 накладено арешт на нерухоме майно квартиру № 61, що розташована за адресою: м. Черкаси, бульвар Шевченка, 250, яка по договору іпотеки від 02.10.2006 виступає в якості забезпечення виконання кредитного договору № 2301/10006/88-633 від 02.10.2006.

Оскаржувана постанова була прийнята відповідачем 14.07.2010, тобто після передачі заставного майна в іпотеку, а беручи до уваги ту обставину, що ВАТ «Сведбанк» 28.11.2012 відступило ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відповідно до договору факторингу № 15 свої права та вимоги за зобовязаннями ОСОБА_4 по кредитному договору № 2301/10006/88-633, суд дійшов висновку, що вказані дії відповідача порушують право позивача, як іпотекодержателя на звернення стягнення на передане в іпотеку майно. Тобто, в даному випадку, позивач має переважне право на погашення боргу ОСОБА_4 за іпотечним договором від 02.10.2006 за рахунок заставленого майна, а саме: квартири № 61, що розташована за адресою: м. Черкаси, бульвар Шевченка, 250.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що зважаючи на черговість реєстрації обтяжень, позивач, як обтяжувач, у відповідності до положень Закону України «Про іпотеку», володіє переважним та першочерговим правом на отримання задоволення своїх вимог щодо одного й того ж нерухомого майна.

Таким чином, у ОСОБА_3 відділу ДВС Черкаського МУЮ відсутні правові підстави для накладення арешту на зазначене майно на користь інших кредиторів, що не є заставодержателями.

Згідно частини сьомої ст.54 Закону №606-XIV спори, що виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом.

Відповідно до ст.60 Закону №606-XIV у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанови про накладення арешту на майно боржника.

Крім того, у відповідності до п.20 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» від 20.05.2013 №8, публічно-правовими є спори між особою, на майно якої накладено арешт у виконавчому провадженні і яка не є боржником у цьому провадженні, та органом державної виконавчої служби - суб'єктом владних повноважень з приводу рішень, дій чи бездіяльності, прийнятих (вчинених) під час проведення опису та арешту майна, що не пов'язані з визнанням права власності на арештоване майно.

Таким чином, позовна вимога про скасування постанови ОСОБА_3 відділу ДВС Черкаського МУЮ від 14.07.2010 № 16159830, в частині накладення арешту на нерухоме майно квартиру № 61, що розташована за адресою: м. Черкаси, бульвар Шевченка, 250 - підлягає до задоволення.

Натоміть, позовна вимога ТОВ «ФК «Вектор Плюс» щодо зобовязання ОСОБА_3 відділу ДВС Черкаського МУЮ прийняти постанову про зняття арешту зі спірного нерухомого майна предмету іпотеки, що перебуває в іпотеці позивача на підставі договору іпотеки від 02.10.2006 - не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст.2 та ч.3 ст.2 КАС України в кореспонденції з приписами ст.6 Конституції України, якою закріплений принцип розподілу державної влади, слідує, що суд не може перебирати на себе функцій органу, дії або бездіяльність якого оскаржується.

Таким чином, суд дійшов висновку, що в даному випадку саме до компетенції відповідача належить право приймати відповідне рішення (щодо прийняття постанови про зняття арешту зі спірного нерухомого майн), і суд не може підміняти суб'єкт владних повноважень у виконанні останнім своїх прав та обов'язків.

В той же час, положеннями ч.1 ст.11 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.2 ст.11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Враховуючи викладені обставини справи суд, з метою відновлення порушеного права позивача, вважає за можливе вийти за межі позовних вимог шляхом зобовязання ОСОБА_3 відділу ДВС Черкаського МУЮ розглянути питання щодо винесення постанови про зняття арешту з нерухомого майна: квартири АДРЕСА_2.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Приймаючи до уваги вказані обставини, суд приходить до висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ч.3 ст.94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись статтями 159 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Скасувати постанову ОСОБА_3 відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції від 14.07.2010 № 16159830 про накладення арешту на майно: квартиру № 61, що в будинку № 250 по бульвару Шевченка у місті Черкаси.

Зобовязати ОСОБА_3 відділ державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції розглянути питання щодо винесення постанови про зняття арешту з нерухомого майна: квартири № 61, що в будинку № 250 по бульвару Шевченка у місті Черкаси.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ОСОБА_1 плюс» суму сплаченого судового збору у розмірі 36 (тридцять шість) грн. 54 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка підлягає поданню до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня складення постанови в повному обсязі. У разі застосування судом частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною 4 статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя С.М. Гарань

Повний текст постанови виготовлений 28.10.2015 року.