Справа № 815/1095/15
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2015 р. Справа № 815/1095/15

Категорія: 3.1.3 Головуючий в 1 інстанції: Кравченко М.М.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Осіпова Ю.В.,

суддів Золотнікова О.С., Скрипченка В.О.,

при секретарі Кіселик Д.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2 та представника 3-ї особи ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2015 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Іллічівського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, 3-іх осіб ОСОБА_5, ОСОБА_6, Об'єднання співвласників багатоквартирних будинків «Будинки АББО» та ОСОБА_7 про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

17.02.2015р. ОСОБА_4 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Іллічівського міського відділу ГУ Державної міграційної служби України в Одеській області, 3-х осіб ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСББ «Будинки АББО» та ОСОБА_7, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою: Одеська область, м.Іллічівськ, вул.1-го Травня, буд. 10 Б, кв.34, без згоди всіх співвласників;

- зобовязати відповідача зняти з реєстраційного обліку за місцем проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що дії відповідача по реєстрації місця проживання його невістки ОСОБА_5 у спірній квартирі є протиправними та такими, що порушують вимоги законодавства та право власності всіх співвласників цієї квартири.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2015 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, представник ОСОБА_4 ОСОБА_1 12.08.2015р. подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми матеріального і процесуального права та просила скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 29.04.2015 року і прийняти нову, якою задовольнити усі позовні вимоги.

Заслухавши суддю - доповідача, виступи сторін та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

19.05.1962 року позивач ОСОБА_4 уклав шлюб із ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії КМ №011089, видане Петропавловським міським бюро РАЦС Камчатської області.

14.03.2002 року, у відповідності з рішенням виконавчого комітету Іллічівської міської ради №116 від 21.02.2002р., ОСОБА_6 було видано свідоцтво про право власності на квартиру №34, що розташована за адресою: Одеська область, м.Іллічівськ, вул. 1-го Травня, буд.10-Б.

Оскільки дана квартира була придбана в період шлюбу, позивач ОСОБА_4 вважає, що він теж, як і його дружина ОСОБА_8, є співвласником цього нерухомого майна.

В травні-червні 2002 року, з дозволу безпосереднього власника вказаного вище нерухомого майна ОСОБА_6, у спірну квартиру вселилися її (та позивача) син - ОСОБА_7 (17.03.1976р.н.) разом із своєю дружиною - ОСОБА_5 (24.06.1978р.н.) та неповнолітньою донькою ОСОБА_9 (30.04.2001р.н.).

03.07.2002 року син позивача і 3-ї особи ОСОБА_10 - ОСОБА_7 (17.03.1976р.н.) та його дружина 3-я особа ОСОБА_5 (24.06.1978р.н.) були зареєстровані (прописані) у спірній квартирі, т.б. за адресою: АДРЕСА_1.

Однак, в подальшому, в період 2013-2014р.р. подружні відносини між 3-ми особами ОСОБА_7 та ОСОБА_5 погіршилися і останні, не зважаючи на те, що 13.06.2014р. у них народився син ОСОБА_11 (який з 02.07.2014р. теж зареєстрований у спірній квартирі), на цей час знаходяться у стані припинення шлюбу (який був укладений 04.12.1999р., акт.запис №470), про свідчать рішення Іллічівського міського суду від 12.08.2014р. (по справі №501/3756/14ц) та від 15.08.2014р. (по справі №501/3755/14ц).

В грудні 2014 року 3-я особа ОСОБА_6 та позивач ОСОБА_4 дізналися, що їх невістка ОСОБА_5, без їх письмового дозволу, ще у 2002 році була зареєстрована в їх квартирі, т.б. за спірною адресою: АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з зазначеними діями та рішенням відповідача, позивач оскаржив їх до суду.

Вирішуючи справу по суті та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності позовних вимог та, відповідно з правомірності дій відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування» встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зі змісту вимог ч.3 ст.2 КАС України слідує, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Як видно зі змісту положень ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» №1382-IV від 11.12.2003р., «місце перебування» - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше 6-ти місяців на рік; «місце проживання» - це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово; «реєстрація» - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.

Згідно із ст.6 даного Закону №1382, громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобовязані протягом 10-ти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів.

Як встановлено судовою колегією з матеріалів справи та довідки про реєстрацію місця проживання від 06.03.2015р., 3-я особа ОСОБА_5 (24.06.1978р.н.) з 03.07.2002 року зареєстрована за місцем свого фактичного проживання, т.б. у спірній квартирі АДРЕСА_2. Окрім неї, на цій спірній житловій площі ще зареєстровані: син позивача і 3-ї особи ОСОБА_10 - ОСОБА_7 (17.03.1976р.н.) з 03.07.2002р., а також неповнолітні діти (т.б. онуки позивача) - ОСОБА_9 (30.04.2001р.н.) і ОСОБА_11 (13.06.2014р.н.). Основним квартиронаймачем є ОСОБА_7, на якого і відкрито особовий рахунок. Ним же укладено з ОСББ «Будинки АББО» і договори про надання послуг з утримання будинку і споруд та комунальних послуг.

Також, по справі встановлено, що безпосередня власниця спірної квартири - 3-ї особа ОСОБА_10 та її чоловік - позивач ОСОБА_4, у даному житловому приміщенні не проживають та не зареєстровані, а, в свою чергу, прописані: ОСОБА_4І - в АДРЕСА_3, ОСОБА_8 в АДРЕСА_4.

Так, судами обох інстанцій встановлено, що на момент оскаржуваної реєстрації ОСОБА_5 у спірній квартирі, т.б. станом на 03.07.2002 року, реєстрація її місця проживання проводилася паспортним відділом Іллічівського МВ УМВС України в Одеській області на підставі «Тимчасової інструкції про порядок документування і прописки» (затв. Наказом МВС України №66-дск від 03.02.1992р.) та «Положення про паспортну службу органів внутрішніх справ» (затв. Постановою КМУ від 10.10.1994р. №700).

Відповідно до змісту п.п.1,4 «Положення про паспортну службу органів внутрішніх справ» №700 (діючого на момент оскаржуваної реєстрації), паспортна служба, яка є складовою частиною міліції, громадської безпеки системи МВС України, відповідно до покладених на неї завдань: організовує в межах компетенції роботу, пов'язану з оформленням і видачею паспортних та інших документів, реєстрацією та обліком громадян за обраним ними місцем проживання, здійснює контроль за виконанням громадянами і посадовими особами правил паспортної системи.

А як видно з положень діючого на час оскаржуваної дії Наказу МВС України №519 від 04.06.2002 року «Про затвердження Переліку документів, що утворюються у процесі діяльності органів внутрішніх справ, навчальних закладів, підприємств, установ організацій системи МВС України, із зазначенням строків зберігання документів, та Переліку документів, що утворюються у процесі діяльності внутрішніх військ МВС України, із зазначенням строків зберігання документів», строк зберігання заяви про приписку та доданих до неї документів в органах паспортної служби становить 3 роки.

Як вбачається зі змісту листа-відповіді начальника Іллічівського міського відділу ГУ ДМС України в Одеській області вих.№1612 від 24.04.2015р. та пояснень представника відповідача в судовому засіданні суду 2-ї інстанції, реєстрація місця проживання ОСОБА_5 по спірній квартирі у липні 2002 року була проведена законно та на підставі усіх необхідних документів, які на той час вимагалися паспортною службою, але, в свою чергу, копії цих документів надати суду не можливо у звязку з їх знищенням за терміном зберігання.

Таким чином, враховуючи вказані обставин, перевірити та підтвердити відповідність наданих ОСОБА_5 у 2002 році до паспортного відділу документів для реєстрації свого місця проживання на даний час фактично є неможливим з обєктивних причин.

Окрім того, необхідно вказати й про те, що судова колегія, як і суд 1-ї інстанції, критично ставиться до позиції позивача, що він, достовірно знаючи про те, що його невістка ОСОБА_5 з 2002 року по цей час (т.б. більше 13-ти років) проживає у спірній квартирі разом із його сином та 2 (двома) неповнолітніми дітьми, нібито не знав про те, що вона з 2002 року зареєстрована в цьому житловому приміщенні, та до уваги її не приймає.

Одночасно, слід зазначити і про те, що як на момент подання даного адміністративного позову, так і на момент судового розгляду цієї справи, діє «Порядок реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів» (затв. Наказом МВС України від 22.11.2012р. №1077, зареєстр. в МЮУ 18.12.2012р. за №2109/22421).

Відповідно до змісту приписів 3.1 вказаного вище Порядку №1077 (т.б. діючого на цей час), зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: 1) заяви про зняття особи з реєстрації місця проживання; 2) судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; 3) свідоцтва про смерть; 4) паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; 5) інших документів, які свідчать про припинення: а) підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; б) підстав для проживання або перебування особи на обліку у закладі/установі (повідомлення про припинення підстав для проживання/перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту); в) підстав на право користування житловим приміщенням (закінчення строку дії договору оренди, найму, піднайму житлового приміщення, строку навчання в навчальному закладі (у разі реєстрації місця проживання в гуртожитку навчального закладу на час навчання), відчуження житла та інших визначених законодавством документів).

При цьому, зняття з реєстрації на підставах, визначених в абз.8,9 п.3.1 цього розділу ІІІ, здійснюється за клопотанням уповноваженої особи закладу/установи або за заявою власника/наймача житла або їх законних представників.

Скасування ж реєстрації місця проживання особи проводиться у відповідності до п.7.1 вказаного Порядку №1077, згідно з яким, реєстрація (зняття з реєстрації) місця проживання (перебування) особи скасовується лише в разі їх проведення з порушенням вимог законодавства.

Так, як вбачається зі змісту п.7.2.,7.3. даного Порядку, у разі виявлення такого порушення керівник територіального підрозділу ДМС проводить перевірку підстав реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи, за її результатами складає висновок та приймає рішення про скасування реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи, копія якого надсилається керівнику головного управління (управління) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі для здійснення контролю. Про прийняте рішення особі надсилається письмове повідомлення, в якому зазначаються підстави його прийняття. Особу запрошують на прийом до територіального підрозділу ДМС для внесення відповідних відомостей до паспортного документа.

Таким чином, приймаючи до уваги конкретні обставини справи та враховуючи вищевказані норми чинного законодавства, судова колегія приходить до аналогічного, що і суд 1-ї інстанції, висновку про невстановлення факту порушення зазначеним у позові відповідачем вимог діючого на той час законодавства при реєстрації місця проживання ОСОБА_5, та, відповідно, відсутність законних підстав для її скасування або зняття вказаної особи з реєстрації.

При цьому, суд також наголошує, що згідно з приписами ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

До того ж, відповідно до практики тлумачення Конституційним судом України принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (п.4 рішення №3-рп/2001 від 05.04.2001р. та п.4 рішення №13-рп/2002 від 02.07.2002р.), дія закону та іншого нормативно-правового акту не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Окрім того, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Позивач же, в свою чергу, в порушення вказаної процесуальної норми, свої доводи належним чином не обґрунтовував та не надав достатніх і беззаперечних доказів на підтвердження заявлених ним позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.200 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову окружного суду - без змін.

Керуючись ст.ст.195,196,198,200,205,206,254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2015 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: О.С. Золотніков

ОСОБА_12