Справа № 826/11133/15
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2015-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

16 жовтня 2015 року письмове провадження № 826/11133/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О., суддів : Кузьменка В.А., Огурцова О.П., розглянувши адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України

про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Міністерства оборони України в якому просить:

- визнати бездіяльність та неналежну діяльність Міністерства оборони України із забезпечення позивачки квартирою незаконною.

- зобов`язати Міністерство оборони України забезпечити позивачку постійним житлом в гарнізоні м. Києва, а на період відсутності постійного житла забезпечити позивачку службовим житлом в гарнізоні м. Києва в межах норм, передбачених чинним законодавством України.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що в супереч вимогам законодавства Відповідачем не забезпечено позивачку житлом. В судових засіданнях позивач заявлений позов підтримала у повному обсязі.

Представник Відповідача, проти позовних вимог заперечував в повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначив, що на даний час у Міністерства відсутнє вільне житло, а тому клопотання позивачки задоволено бути не може.

В судовому засіданні 16.09.2015 представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив, сторонами заявлено спільне клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи викладене, суд ухвалив здійснити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, ОСОБА_1 разом зі своїм чоловіком, полковником Збройних сил України, заступником начальника управління військової частини НОМЕР_1 , ветераном Збройних сил України, проходили службу у підрозділі Збройних Сил України в м. Києві і перебували на квартирному обліку в Київському гарнізоні з 02.08.2005. Родина військовослужбовців разом зі своїм сином, 1987 р.н., мешкали у гуртожитку, що підлягав знесенню у зв`язку із будівництвом мостового переходу через р. Дніпро. Чоловік позивачки помер ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання обов`язків військової служби.

Позивач знаходиться квартирному обліку Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України, що є структурним підрозділом Міноборони України з 2005 року.

Станом на 22.09.2015 р. позивач зі складом своєї сім`ї у кількості 2 особи перебуває в загальній черзі гарнізону м. Києва за № 5811 та в списках для позачергового отримання житла за № 748 (дата зарахування на облік 02.08.2005 р.).

Однак, зі своєю сім`єю позивач фактично мешкає в у кімнаті (площа - 17м) спеціальної будівлі Дніпровської квартирно-експлуатаційної частини Міноборони.

Доказів, які б свідчили про забезпечення позивача житлом або про виплату останньому компенсації за найм житла, сторонами по справі суду надано не було.

Зважаючи на таке, позивач звернувся за захистом своїх прав та інтересів в судовому порядку до Окружного адміністративного суду м. Києва, з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з такого.

При прийнятті рішення по цій справі суд керується принципами адміністративного судочинства, зокрема принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого суд не обмежується тільки документами та заявами про докази, які внесені сторонами, а також здійснює дослідження обставин у справі за власною ініціативою, у т.ч. з метою реалізації завдань адміністративного судочинства.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Чинним законодавством України передбачено обов`язок Держави забезпечувати її військовослужбовців, ветеранів військової служби (що віддали більшість свого життя служінню своїй Вітчизні), постійним житлом та службовим житлом на час відсутності постійного житла, відповідно до положень Конституції України, Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей», Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої наказом Міністра оборони України від 06.10.2006 № 577, та інших нормативно-правових актів України.

В даному випадку, спірні правовідносини врегульовуються Конституцією України, Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» від 24 березня 1998 року № 203/98-ВР (з урахуванням відповідних змін; далі - Закон України № 203/98), Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (з урахування відповідних змін; далі - Закон України № 2011), Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081 (далі - Порядок № 1081), Інструкцією про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої Наказом Міністра оборони України від 06 жовтня 2006 року № 577 (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин; далі - Інструкція № 577).

Відповідно до статті 5 Житлового кодексу України, державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих рад та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств.

Згідно з частиною 1 статті 9 Житлового кодексу України, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Частиною 5 статті 9 Житлового кодексу України встановлено, що житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

За частиною 1 статті 43 Житлового кодексу України, громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.

Частиною 1 статті 12 Закону України № 2011 передбачено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами. Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства. У позачерговому порядку в разі потреби поліпшення житлових умов надаються жилі приміщення сім`ям військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, за місцем їх перебування на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов.

При цьому, відповідно до частини 9 статті 12 Закону України № 2011, військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.

Згідно з абзацом 7 частини 1 статті 12 Закону України № 2011, порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, а також розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 3 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

Пунктом 22 Порядку № 1081 передбачено, що облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, ведеться у військових частинах та квартирно-експлуатаційних органах.

За пунктом 29 цього Порядку, військовослужбовці, які перебувають на обліку при звільнені з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду, а в разі розформування військової частини - у військовому комісаріаті і квартирно-експлуатаційному органі та користуються правом позачергового одержання житла.

Пунктами 31, 32 Порядку № 1091 встановлено, що житлові приміщення надаються тільки військовослужбовцям, які перебувають на обліку, крім випадків, передбачених законодавством. Військовослужбовцям житло надається згідно з чергою. Черговість надання житла визначається за часом зарахування на облік (включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень).

Також Інструкцією про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень, визначається організація забезпечення та надання житлових приміщень, в тому числі, особам, військовослужбовцям - звільненим в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, після звільнення та членів їх сімей.

У пункті 3.10 Інструкції № 577 визначено, що військовослужбовці, які перебувають на обліку при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду, а в разі розформування військової частини - у військовому комісаріаті і квартирно-експлуатаційному органі та користуються правом позачергового одержання житла.

Як було встановлено судом, позивач перебуває в черзі на отримання першочергово житла з 2005 року.

Разом з тим, Міноборони не було надано доказів, які б вказували, що зазначені вимоги законодавства виконані.

Крім того, відповідачем не було надано суду жодного доказу, який би підтверджував, що дії Міноборони якимось чином спрямовувались на виконання таких зобов`язань перед позивачем.

Водночас, судом не приймаються до уваги посилання відповідача стосовно неможливості виконання перед позивачем зобов`язань, визначених законодавством, на підставі відсутності відповідних бюджетних асигнувань.

З даного приводу суд вважає за необхідне зауважити, що мотивувальною частиною постанови Верховного Суду України від 13.10.2009 р. по справі № 21-348во09 визначено, що відсутність бюджетного асигнування не є підставою для звільнення від виконання грошового зобов`язання, взятого на себе державою в особі органу виконавчої влади.

Так, жодний нормативно-правовий акт, який врегульовує спірні правовідносини, не містить застережень стосовно того, що обставини, на які вказує Міноборони, могли бути підставою для незабезпечення житлом, зокрема, військовослужбовців або військовослужбовців у відставці.

Отже, на переконання суду, бездіяльність Міністерства оборони України щодо ненадання позивачу постійного житла, є такою, що суперечить вимогам чинного законодавства і порушує права та інтереси позивача, а тому є протиправною.

Що до позовних вимог в частині зобов`язання відповідача забезпечити її та сім`ю службовим житлом на період відсутності постійного житла, суд вважає з доцільне зазначити наступне.

Відповідно до абзацу 3 пункту 1 статті 12 Закону передбачено, військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

Пунктом 7 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 № 1081, та пунктом 3.1 розділу III Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30.11.2011 № 737, передбачено, що військовослужбовці та члени їх сімей, які проживають разом з ними, за відсутності у них за місцем проходження служби житла для постійного проживання забезпечуються службовими житловими приміщеннями.

Таким чином, службове житло надається виключно військовослужбовцям.

Відповідно до ч. 9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовцями є особи, які проходять військову службу .

Враховуючи, що на даний час позивачка не являється військовослужбовцем, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

В силу ч. 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність своїх дій у відповідності до вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ПАТ «Укрнафта» підлягає задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати бездіяльність та неналежну діяльність Міністерства оборони України із забезпечення ОСОБА_1 квартирою - протиправною.

Зобов`язати Міністерство оборони України забезпечити ОСОБА_1 постійним житлом в м. Києві площею відповідно до чинного законодавства України в порядку черговості.

В решті позовних вимог відмовити.

Судові витрати в сумі 73,08грн. присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок Державного бюджету України.

Покласти на відповідний підрозділ Державної казначейської служби України виконання постанови суду в частині стягнення судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий Суддя Р.О. Арсірій

Судді В.А. Кузьменко

О.П. Огурцов