Справа № 2а-2904/10/0670
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2011-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
УХВАЛА

іменем України

"17" травня 2011 р. Справа № 2а-2904/10/0670

номер рядка статистичного звіту 8.2.1

Колегія суддів Житомирського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Мацького Є.М.

суддів: Жизневської А.В.

ОСОБА_1,

при секретарі Лабунській Ю.В. ,

за участю представників сторін:

ОСОБА_2

ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Житомирі на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "22" березня 2011 р. у справі № 2а-2904/10/0670 за позовом ОСОБА_2 - фізичної особи - підприємця до Державної податкової інспекції у м. Житомирі про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення - рішення ,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 22 березня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені.

Визнані протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Житомирі від 02.02.2010 року № /0 та № /0.

Визнані протиправним та скасовані рішення Державної податкової інспекції у м. Житомирі від 15.04.2010 року № 21858/К/25-003 про результати розгляду первинної скарги на податкові повідомлення-рішення від 02.02.2010 року № /0 та № /0.

В апеляційній скарзі ДПІ у м. Житомирі вказує, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню. Апелянт зазначає, що чинним законодавством передбачено, що до складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва або підлягають амортизації згідно із Законом України " Про оподаткування прибутку підприємств". Підприємець, який не є платником податку на прибуток, не має обов'язку ведення бухгалтерського обліку. Таким чином, приватний підприємець не мав права відносити до складу податкового кредиту суму ПДВ за придбаний автомобіль.

Розглянувши справу та перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах, передбачених ст. 195 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що за результатами проведеної перевірки ДПІ у м. Житомирі винесено податкові повідомлення-рішення №/0 від 02.02.2010 року, яким позивачу визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 18833,00грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 9417,00грн., всього 28250,00грн. та №/0 від 02.02.2010 року, яким позивача визначено податкове зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності в сумі 3827,88грн.

Підставою, за якою контролюючий орган дійшов до висновку про наявність порушень в господарській діяльності позивача, слугувала та обставина, що позивач зареєстрував автомобіль не на суб'єкта господарювання, а на приватну особу ОСОБА_2, внаслідок чого не мав права зайво нараховувати амортизацію та відносити до валових витрат відсотки по сплаті кредиту. Також перевіряючими зазначено, що позивач не мав права відносити до податкового кредиту суму ПДВ, сплаченого продавцю при придбанні рухомого майна.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, вказав наступне.

Згідно договору купівлі-продажу №12 від 19.11.2008 року та відповідно до біржової угоди №09/585 від 19.11.2008 року позивачем придбано автомобіль ГАЗ СС Самоскид С, що відповідачем не заперечується. Даний автомобіль був зареєстрований на фізичну особу ОСОБА_2 та використовувався в господарській діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, що відповідачем не заперечується.

Відповідно до п.1 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388, цим Порядком встановлюється єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків.

Згідно з абз. 2 п. 6 зазначеного Порядку (в редакції від 07.07.2010 року) транспортні засоби, що належать фізичним особам-підприємцям, реєструються за ними як за фізичними особами. В редакції зазначеного Порядку, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, така норма була відсутня, проте з аналізу Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що реєстрація транспортних засобів мала б здійснюватись також за фізичною особою, а не за фізичною особою-підприємцем, оскільки реєстрація здійснюється за особами, які є власниками.

Таким чином, твердження представника відповідача про те, що право на віднесення сум ПДВ, по придбаним за договором від 19.11.2008 року № 12 автомобілем, до податкового кредиту - виникало б за умови оформлення автомобілів за ОСОБА_2, як за фізичною особою-підприємцем, не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та є результатом його хибного тлумачення.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів. Він відповідає нормам чинного законодавства, а саме п. 5.1 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств".

Позивачем до матеріалів справи надані документи, які підтверджують факт використання придбаного нерухомого майна в господарській діяльності .

Згідно з пп. 8.2.2 п. 8.2 ст. 8 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" основні фонди підлягають розподілу за такими групами:

група 1 - будівлі, споруди, їх структурні компоненти та передавальні пристрої, в тому числі жилі будинки та їх частини (квартири і місця загального користування);

група 2 - автомобільний транспорт та вузли (запасні частини) до нього; меблі; побутові електронні, оптичні, електромеханічні прилади та інструменти, включаючи електронно-обчислювальні машини, інші машини для автоматичного оброблення інформації, інформаційні системи, телефони, мікрофони та рації, інше конторське (офісне) обладнання, устаткування та приладдя до них;

група 3 - будь-які інші основні фонди, не включені до груп 1 і 2.

Також, відповідно до пп. 8.4.1 п. 8.4 ст. 8 Закону, у разі здійснення витрат на придбання основних фондів балансова вартість відповідної групи збільшується на суму вартості їх придбання, з урахуванням транспортних і страхових платежів, а також інших витрат, понесених у зв'язку з таким придбанням, без урахування сплаченого податку на додану вартість, у разі коли платник податку на прибуток підприємств зареєстрований платником податку на додану вартість.

Відповідно до п.8.1.1. Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" під терміном "амортизація" основних фондів і нематеріальних активів слід розуміти поступове віднесення витрат на їх придбання, виготовлення або поліпшення, на зменшення скоригованого прибутку платника податку у межах норм амортизаційних відрахувань, установлених цією статтею.

Пунктом 8.1.2. передбачено, що амортизації підлягають витрати на: придбання основних фондів та нематеріальних активів для власного виробничого використання.

Згідно до п.5.2.1 ст.5 Закону України " Про оподаткування прибутку підприємств" до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

З огляду на зазначене суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що позивач відповідно до вимог чинного законодавства з питань оподаткування та бухгалтерського обліку оприбуткував на баланс підприємства як основні фонди автомобіль, який придбав у ФОП ОСОБА_4

З врахуванням того, що валові витрати позивача мають характер реальних витрат платника податку та повинні враховуватися в тому ж податковому звітному періоді, що й доходи, з отриманням яких ці витрати безпосередньо пов'язані, позивачем були правомірно включені до валових витрат включені амортизаційні відрахування.

Крім цього, колегія суддів зазначає, що згідно ст.51 Цивільного кодексу України, до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті правовідносин.

З огляду на це, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Житомирі № /0 від 02.02.2010 року, яким позивачу визначено податкове зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб є неправомірним та скасував його.

Визнаючи неправомірним та скасовуючи податкове повідомлення-рішення № /0 від 02 лютого 2010 року суд першої інстанції зазначив, що Закон України "Про податок на додану вартість" визначає платників податку на додану вартість, об'єкти, базу та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету.

Пунктом 7.7 статті 7 цього Закону передбачений порядок визначення суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету або відшкодуванню з бюджету та строки розрахунків з бюджетом.

Зокрема, суми податку, що підлягають сплаті до бюджету або відшкодуванню з бюджету, визначаються як різниця між загальною сумою податкових зобов'язань, що виникли у зв'язку з будь-якою поставкою товарів (робіт, послуг) протягом звітного періоду, та сумою податкового кредиту звітного періоду.

Сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду є податковим кредитом.

Згідно підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Закон (підпункт 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість"), не дозволяє включати до податкового кредиту будь-які витрати по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).

За змістом підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 цього Закону, датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій:

або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Отже, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про правомірність віднесення позивачем до складу податкового кредиту сум ПДВ від придбання автомобіля, а тому скасування податкового повідомлення-рішення №/0 від 02.02.2010 року є законним та обґрунтованим.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції про задоволення позову ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні усіх обставин справи в їх сукупності. Судом вірно встановлено характер спірних взаємовідносин та обґрунтовано застосовано норми матеріального права до їх вирішення. Порушень норм процесуального закону, які б могли призвести до прийняття невірного рішення , не встановлено. Твердження апеляційної скарги зазначений висновок суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.195,196,198,200,206,212 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Житомирі залишити без задоволення, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 22 березня 2011 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Є.М. Мацький

судді: А.В. Жизневська

ОСОБА_1

Роздруковано та надіслано:

1- в справу

2 - позивачу ОСОБА_2 Миколайович- фізична особа підприємець пров.3 Калова 7,м.Житомир,10002

3- відповідачу ОСОБА_5 податкова інспекція у м. Житомирі пл. Перемоги,2,м.Житомир,10014