Справа № 2а-4731/09/1370
Суддя: Ніколін В.В.
Дата ухвалення: 2010-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2010 р. Справа № 70931/10

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Любашевського В.П., Заверухи О.Б.,

при секретарі судового засідання Грищишин Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 25.08.2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Львівській області про скасування постанови, -

ВСТАНОВИЛА :

В липні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Львівській області про скасування постанови № 030146 від 25.11.2008 року.

В обґрунтування свого позову позивач ОСОБА_1 покликається на те, що стаття 39 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про автомобільний транспорт»» від 23.02.2006 р. визначає документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення. Зокрема, у зазначеній статті Закону передбачено певні види пасажирських перевезень: «для регулярних пасажирських перевезень», «для спеціальних пасажирських перевезень», «для нерегулярних пасажирських перевезень», «перевезення пасажирів на таксі», «перевезення пасажирів на замовлення», а також «перевезення пасажирів легковим автомобілем для власних потреб». Регулярних, спеціальних та на замовлення пасажирських перевезень, позивач не здійснював. Також покликається на зазначену статтю якою зазначається перелік «документів для фізичної особи, що здійснює перевезення пасажирів на таксі»: - це «для автомобільного перевізника - ліцензія, ін. документи, передбачені законодавством України»; «для водія таксі - посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ліцензійна картка, ін. документи, передбачені законодавством України». Однак, згідно із ст. 19 зазначеного вище Закону - «Класифікація та реєстрація транспортних засобів» - автомобіль не відноситься до автомобілів спеціалізованого заводом виробником чи спеціального призначення, якими є «таксі, швидка допомога, автомобіль інкасації, тощо». Із змісту цієї статті Закону вбачається, що «при державній реєстрації легкових автомобілів у реєстраційних документах роблять відмітку щодо їх призначення згідно з документами виробника (легковий, таксі, швидка медична допомога, автомобіль інкасацій... ін.» Відповідно до пункту 1.4 Ліцензійних умов, таксі спеціальний легковий автомобіль, обладнаний таксометром і призначений для перевезення пасажирів та їх багажу в індивідуальному порядку. Такої вимоги щодо автомобіля йому при отриманні Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця та Свідоцтва про сплату єдиного податку за зайняття таким видом діяльності як транспортне обслуговування легковим автомобілем не ставилось.

Оскаржуваною постановою Львівського окружного адміністративного суду від 25.08.2009 року у позові ОСОБА_1 до Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Львівській області про скасування постанови відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою задоволити його позовні вимоги в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що станом на 21.10.2008 року керований автомобіль не було обладнано як автомобіль таксі, а також і не було зареєстровано як такий у реєстраційних документах, що не підлягає ліцензуванню.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Відмовляючи в позовних вимогах суд першої інстанції виходив з того, що позивач зареєстрований як фізична особа - підприємець, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця № 226126 від 10.07.2008 р. є платником єдиного податку про що свідчить Свідоцтво про сплату єдиного податку серія Є № 413997 від 10.03.2009 року. На підставі даного Свідоцтва позивачу дозволено займатись транспортним обслуговуванням легковим автомобілем.

21 жовтня 2008 року відповідач рухався по автомобільній дорозі Київ - Чоп автомобілем марки «Опель» номерний знак № НОМЕР_1 і надавав послуги з перевезення пасажирів без оформлення документів, передбачених ст.ст. 39, 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» (ліцензії, ліцензійної картки).

Працівники відповідача здійснили перевірку позивачем додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів.

Перевіркою виявлено, що позивач надавав послуги з перевезення пасажирів без необхідних дозвільних документів, зокрема, без ліцензійної картки.

За наслідками проведеної перевірки складено акт № 109022 від 21.10.2008 року. На підставі Акта перевірки відповідачем винесено Постанову про застосування фінансових санкцій № 030146 від 25.11.2008 року, якою за порушення абз. 3 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» застосовано до позивача фінансові санкції в розмірі 1700 грн.

З матеріалів справи вбачається та визнається позивачем у судовому засіданні, що 21.10.2008 року о 15 год. 30 хв. позивач на автомобілі марки «Опель» д.н. № НОМЕР_1 при здійсненні ним послуг з перевезення пасажирів був затриманий на 573 км автодороги Київ -Чоп. Під час перевірки була встановлена відсутність у позивача ліцензійної картки.

В судовому засіданні позивач повідомив, що із заявою до Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті Львівської області з метою отримання дозвільних документів не звертався, вважає що ним сплачено єдиний податок за надання послуг з транспортного обслуговування, отримано Свідоцтво про його сплату, що дає йому право надавати послуги з перевезення пасажирів.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачена відповідальність за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, у вигляді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 39 вказаного Закону, автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

У відповідності до ст. 48 вказаного Закону, автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для юридичної особи, що здійснює вантажні перевезення на договірних умовах є: для автомобільного перевізника - ліцензія та документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, ліцензійна картка, дорожній лист, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством України. Відповідно до ст. 39 вказаного Закону, автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення. Документи для фізичної особи, що здійснює перевезення пасажирів на таксі, передбачені наступні: для автомобільного перевізника - ліцензія, інші документи, передбачені законодавством України; для водія таксі - посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ліцензійна картка, інші документи, передбачені законодавством України.

Згідно із п. 33 ст. 9 Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності", ліцензуванню підлягає, зокрема, діяльність з надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом відповідно до видів робіт, визначених Законом України "Про автомобільний транспорт", у відповідності до ст. 9 якого ліцензія видається на господарську діяльність з надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів на такі види робіт: надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів автобусами; надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів на таксі; надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів легковими автомобілями на замовлення; надання послуг з внутрішніх перевезень вантажів вантажними автомобілями, причепами та напівпричепами; надання послуг з міжнародних перевезень пасажирів автобусами; надання послуг з міжнародних перевезень пасажирів на таксі; надання послуг з міжнародних перевезень пасажирів легковими автомобілями на замовлення; надання послуг з міжнародних перевезень вантажів вантажними автомобілями, причепами та напівпричепами.

В судовому засіданні позивачем визнано факт здійснення перевезення пасажира без дозвільних документів. В ході судового засідання належних доказів того, що позивач звертався до відповідача з метою отримати ліцензійну картку суду не надано.

З урахуванням наведеного, оцінивши наявні по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позивач 17.06.2008 р. здійснював господарську діяльність з перевезення пасажирів, а відтак був зобов'язаний законодавством мати при собі ліцензійну картку.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального та процесуального права та є правильними.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому рішення суду по даній справі скасуванню не підлягає.

На підставі наведеного колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при винесені оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 25.08.2009 року у справі № 2а-4731/09 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Ухвала у повному обсязі складена 25 травня 2010 року.

Головуючий В.В.Ніколін

Судді В.П. Любашевський

ОСОБА_2