Справа № 02/113-2А
Суддя: Ніколін В.В.
Дата ухвалення: 2010-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

02/113-2А

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді Ніколіна В.В.

Суддів Заверухи О.Б. , Любашевського В.П.

при секретарі судового засідання Грищишин Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Луцької об’єднаної державної податкової інспекції на постанову господарського суду Волинської області від 18.01.2008 року у справі за позовом Повного товариства «Кропивський і компанія «Ломбард-М» до Луцької об’єднаної державної податкової інспекції про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилався на те, що відповідно до ЦК України і пп. 4.3.23 ст. 4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» фінансовий кредит є грошовою сумою, що підлягає поверненню, і протягом дії договору не може вважатися доходом фізичної особи, яка отримала таку позику.

Постанову суду першої інстанції оскаржив відповідач – Луцька об’єднана державна податкова інспекція, подавши на неї апеляційну скаргу.

Апелянт просить скасувати постанову господарського суду Волинської області від 18.01.2008 року, та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову Повного товариства «Кропивський і компанія «Ломбард-М», покликаючись на порушення суду першої інстанції норм матеріального та процесуального права і невідповідність висновків обставинам справи, що призвело до її неправильного вирішення.

В апеляційній скарзі зазначає, що відповідно до п. 1.2 ст. 1 Закону України від 22.05.2003 р. N 889-ІУ "Про податок з доходів фізичних осіб" (далі - Закон N 889-ІУ) доходом фізичної особи є сума будь-яких коштів, вартість матеріального і нематеріального майна, інших активів, що мають вартість, у тому числі цінних паперів або деривативів, одержаних платником податку у власність або нарахованих на його користь, протягом відповідного податкового періоду з різних джерел як на території України, так і за її межами.

Відповідно до пп.4.3.23 п.4.3 ст.4 цього Закону до переліку доходів, які не включаються до складу загального місячного або річного оподатковуваного доходу відноситься, зокрема, основна сума кредиту, що отримується платником податку. Тобто, згідно із цим Законом сума позики є доходом фізичної особи, яка її одержує, але до визначеного договором терміну (до її повернення) вона не є об"єктом оподаткування. У разі невиконання фізичною особою зобов'язання, забезпеченого заставою, тобто після закінчення терміну дії договору, у такої фізичної особи виникає об"єкт оподаткування податком з доходів фізичних осіб у вигляді коштів, отриманих у позику та не повернутих у встановлений договором строк.

Під час одержання ломбардом коштів від реалізації заставленого майна сума, яка перевищує розмір забезпечення заставою вимог заставодержателя (ломбарду), є також об"єтом оподаткування в платника податку , якому вона повертається, та підлягає оподаткуванню «ломбардом згідно зі ст.,8 Закону. Ломбард, як податковий агент має виконати свої функції щодо нарахування (виплати) доходу, утримання (сплати) та перерахування до бюджету податку з доходів фізичних осіб.

Таким чином, протягом періоду, що перевіряється, ТзПВ „Ломбард-М" було зобов'язано нарахувати, утримати та перерахувати до бюджету податок з доходів фізичних осіб із суми грошових коштів, одержаних від реалізації заставленого майна.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що Луцькою ОДПІ проведена виїзна планова перевірка повного товариства "Ломбард-М" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2004р. по 31.12.2006р., по матеріалах перевірки складено акт №30/2200/20134292 від 28.04.2007р.

Матеріалами перевірки встановлено, що ПТ "Ломбард-М" надавались фізичним особам кредити під заставу майна на визначений строк і під процент. При невиконанні фізичними особами зобов'язання забезпеченого заставою товариство реалізувало заставлене майно (вироби з дорогоцінних металів) до Державної скарбниці. Одержана від реалізації грошова сума перевищувала розмір забезпечених цією заставою вимог заставодавця, так у 2004р. додатково було отримано 441,68грн. у 2005р. - 233,78грн., у 2006р.-609,22грн. Відповідно до Закону №889-ІУ у фізичної особи, у разі невиконання нею зобов'язання забезпеченого заставою, виникає об'єкт оподаткування податком з доходів фізичних осіб у вигляді суми коштів, отриманих у позику та не повернутих у встановлений договором строк. Тому ломбард згідно п.1.15 ст.1 Закону №889-ІУ є податковим агентом і на підставі п.12.1 ст. 12 даного закону зобов'язаний нарахувати, утримати та перерахувати до бюджету податок з доходів фізичних осіб у порядку визначеному ст.8 Закону №889-ІУ, за ставкою п.7.1 ст.7 даного закону, та надавати податковому органу звітність за формою Д-1-ДФ відповідно до п.19.2 ст. 19 даного закону.

При адміністративному оскарженню рішення до ДПА України прийнято податкове повідомлення-рішення зі значком "З" від 04.12.2007р., яке є предметом спору по даній справі.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг" №2664-111 від 12.07.2007р. ломбард - це фінансова установа, видом діяльності якої є надання фінансових послуг, у тому числі надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту. З огляду на норми ст.1046 ЦКУ і п.п.4.3.23 ст.4 Закону про ПДФО (фінансовий кредит) є грошовою сумою, що підлягає поверненню, і протягом дії договору не може вважатися доходом фізичної особи, яка отримала таку позику.

Згідно ст. 19 Закону України «Про заставу» зазначено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих простроченням виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Аналогічні положення містяться також у ст. 589 ЦКУ, згідно з якою у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Таким чином, у разі невиконання боржником (позичальником) своїх обов'язків перед ломбардом після закінчення терміну дії договору позики кредитор, зокрема ломбард, має право звернути стягнення за невиконаними зобов'язаннями на предмет застави, тобто реалізувати такий предмет застави і за рахунок отриманих від цього продажу коштів повністю покрити свої витрати, включаючи витрати на утримання заставленого майна, проценти, відшкодування збитків, тощо.

Відповідно до п.1.2 ст. 1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» встановлено, що доходом фізичної особи є сума будь-яких коштів, вартість матеріального і нематеріального майна, інших активів, що мають вартість у тому числі цінних паперів або деривативів, одержаних платником податку у власність або нарахованих на його користь, чи набутих незаконним шляхом у випадках, визначених підпунктом 4.2.16 пункту 4.2 статті 4 цього Закону протягом відповідного звітного податкового періоду з різних джерел як на території України, так і за її межами". Дохід платника податку від продажу об'єкта рухомого майна протягом звітного податкового року оподатковується за ставкою , встановленою п.7.1 ст.7 Закону «Про податок з доходів фізичних осіб». З урахуванням наведених положень Закону «Про податок з доходів фізичних осіб» слідує, що саме після звернення ломбардом стягнення за невиконаними зобов'язаннями на предмет застави у фізичної особи - позичальника, який не виконав договірні зобов'язання щодо викупу застави і у якого залишилася сума позики, виникає дохід у вигляді такої позики (її суми).

За позиковими операціями ломбард не є податковим агентом, бо в цьому випадку він не може виконувати зобов'язання з нарахування, утримання та перерахування податку до бюджету від імені і за рахунок платника податку, оскільки під час видачі позика не є доходом позичальника, а якщо заставлену річ не викуплено в момент закінчення договору, ломбард не має коштів позичальника, з яких потрібно було б утримати податок. Підпунктом 20.3.2 ст.20 Закону «Про податок з доходів фізичних осіб» встановлено, що у разі коли податковий агент до або під час виплати доходу на користь платника податку не здійснює нарахування, утримання або сплату (перерахування) цього податку, відповідальність за погашення суми податкового зобов'язання або податкового боргу, що виникає внаслідок таких дій, покладається на такого податкового агента. Таким чином якщо ломбардом було звернено стягнення на заставлене фізичною особою майно після надання цій особі позики, на нього не покладається обов'язок нарахування, утримання або сплати (перерахування) податку з доходів фізичної особи - позичальника, бо такий обов'язок покладається на податкового агента тільки до або під час виплати саме доходу ( а не суми позики) на користь платника цього податку. Наведене підтверджується також і п.12.6 ст.12 Закону «Про податок з доходів фізичних осіб», згідно з яким доходи (прибутки), зазначені у цій статті, оподатковуються при їх виплаті.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають нормам матеріального права.

Колегія суддів приходить до висновку, що господарський суд дійшов невірного висновку, що дохід фізичної особи, отриманий від ломбардів у зв'язку з невиконанням нею своїх зобов'язань за договором позики щодо викупу заставлених речей, є доходом отриманим не від податкового агента, і тому підлягає оподаткуванню у складі загального річного оподатковуваного доходу такого платника податку, оскільки за змістом пп. 4.3.23 п. 4.3 ст. 4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22 травня 2003 р. № 889-IV (далі — Закон № 889-IV) су ма позики становить дохід фізичної особи, яка її одержує, але до настання визначеного договором строку її повернення ця сума не є об'єктом оподатку вання. Лише в разі невиконання фізичною особою забезпеченого заставою зобов'язання та реалізації заставленого майна виникає об'єкт оподаткуван ня у вигляді суми коштів, отриманих у позику і не повернутих у встановлений договором строк. При цьому також може виникнути об'єкт оподаткування (дохід) у вигляді грошової суми, що перевищує розмір забезпечених заста вою вимог заставодержателя (ломбарду) та підлягає поверненню заставо давцю, оскільки ця сума фактично знаходиться в ломбарді підчас одержання ним коштів від реалізації заставленого майна. Згідно з п. 1.15 ст. 1 Закону № 889-ІУ податковим агентом є юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ) або фізична осо ба чи представництво нерезидента — юридичної особи, які незалежно від їх організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податка ми зобов'язані нараховувати, утримувати і сплачувати цей податок до бю джету від імені та за рахунок платника податку, вести податковий облік і по давати податкову звітність податковим органам відповідно до закону, а також нести відповідальність за порушення норм цього Закону.

З огляду на положення пп. 8.1.1 п. 8.1 ст. 8 та п. 12.3 ст. 12 За кону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22 травня 2003 р. № 889-ІУ ломбард є податковим агентом, оскільки саме за його посередництвом продасться майно борж ника, саме він нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід на користь платника податку та повинен утримувати податок від суми такого доходу за рахунок платника, використовуючи ставку податку, визначену у відповідних нормах цього Закону.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

На підставі викладеного і статті 202 КАС України підставою для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а тому колегія суддів щодо задоволення позову вважає вірним рішення суду першої інстанції - скасувати і прийняти нове рішення про відмову в позові.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Луцької об’єднаної державної податкової інспекції – задоволити.

Постанову господарського суду Волинської області від 18.01.2008 року у справі №02/113-2А – скасувати та прийняти нову, якою в позові Повному товариству «Кропивський і компанія «Ломбард-М» - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Постанова у повному обсязі складена 14 вересня 2010 року.

Головуючий суддя Ніколін В.В.

Судді Заверуха О.Б. , Любашевський В.П.

< Текст >