Справа № 755/15062/15-а
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2015-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

23 вересня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Собківа Я.М.,

суддів: Борисюк Л.П., Петрика І.Й.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 27 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києва про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії, стягнення утриманих сум та компенсації,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києва, в якому просив визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва щодо нарахування з 01.02.2015 року сум податку на доходи фізичних осіб на пенсію, що була призначена йому згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як компенсацію за ушкодження здоров'я або втрату працездатності; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва видати розпорядження про перерахунок його пенсії без утримання сум податку на доходи фізичних осіб з 01.02.2015 року; стягнути з відповідача на його користь 6127,80 грн. суми податку на доходи фізичних осіб, які були утримані з розміру його пенсії в період з 01.02.2015 р. по 31.08.2015 р. та здійснити контроль за виконання судового рішення шляхом зобов'язання відповідача надати суду звіт про його виконання.

Крім того, 20.08.2015р. позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій окрім вищезазначених вимог просив стягнути з відповідача на його користь 1 219,43 грн. компенсації втрати частини доходів у зв'язку з пропущенням строків їх виплати за період з 01.02.2015р. по 31.08.2015р.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 серпня 2015 року в задоволенні вимог даного позову відмовлено.

На вказану постанову суду позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати її як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення, яким задовольнити даний позов в повному обсязі.

В зв'язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України прийнято у порядку скороченого провадження, згідно з ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як було вірно встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_2 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як інвалід 3 групи.

За даними посвідчення серії НОМЕР_1 від 04.09.2003 року позивач має статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії (а.с.27).

На думку позивача, отримувана ним пенсія по інвалідності, яка безпосередньо пов'язана з виконанням ним обов'язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, є не що іншим як відшкодування шкоди заподіяної здоров'ю, а тому дії відповідача по утриманню з 01.02.2015 року сум податку на доходи фізичних осіб позивач вважає протиправними.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи колегія суддів зважає на наступне.

Відповідно до п.18 ст.20 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", особам віднесеним до категорії 1 надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги - зі сплати податків, зборів, мита та інших платежів до бюджету, відповідно до податкового та митного законодавства.

Згідно із ст. 8 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсії не підлягають оподаткуванню.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" №71-VІІІ від 28.12.2014року внесені зміни до Податкового Кодексу України, які набули чинності з 01.01.2015 року.

Відповідно до п.п.164.2.19 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника включаються, зокрема, суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно з законом, якщо їх розмір перевищує три розміри мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць ), встановленої на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення.

Ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, зокрема, нарахованих (виплачених, наданих) у вигляді пенсій, якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу перевищує три розміри мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня звітного податкового року.

З 01 січня 2015 року відповідно до ст.8 Закону України від 28.12.2014 р. № 80-VІІІ "Про Державний бюджет України на 2015 рік" розмір мінімальної заробітної плати для працездатних осіб встановлено у сумі 1218 грн. на місяць.

Тобто, починаючи з 01.01.2015р. податкові агенти, яким у даному випадку є Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києва, при виплаті пенсій у розмірі, що перевищує 3654 грн. (розмір мінімальної заробітної плати 1218 грн.х3), зобов'язані утримати податок на доходи фізичних осіб за ставкою15 відсотків.

Згідно п.168.3 ст. 168 Податкового кодексу України розрахунок податкових зобов'язань з оподатковуваного доходу платника податку, нарахованого у джерела його виплати, провадиться податковим агентом, тобто - органами Пенсійного фонду України.

Крім того, п.168.3 ст.168 Податкового кодексу України встановлено, що розрахунок податкових зобов'язань з оподатковуваного доходу платника податку, нарахованого у джерела його виплати, провадиться податковим агентом .

Згідно листів-відповідей Управління Пенсійного Фонду України в Дніпровському районі м. Києва від 05.08.2015р. № 516/09/П-480 та від 25.08.2015р. № 564/06/П-527, розмір пенсійної виплати позивача складає 9490 грн. Отже, базою оподаткування є 5836 гривень (9490 - 3654,00) до якої застосовується ставка 15%. У зв'язку з цим, розмір податку склав 875,40 гривень. (а.с. 24-25).

З урахуванням того, що позивачу пенсія призначена та виплачується на підставі ст.ст. 50, 54 "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждати внаслідок Чорнобильської катастрофи", колегія судів приходить до висновку, що саме податковим законодавством встановлюються пільги зі сплати податків, зборів.

Оскільки Податковим кодексом України та Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" № 71-VІІІ від 28.12.2014 року, які не визнані неконституційними, не передбачено пільг по сплаті податків та зборів для учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи, тобто, Управління Пенсійного Фонду України в Дніпровському районі м. Києва є податковим агентом, який нараховує та виплачує пенсію позивачу, то відповідач на думку колегії суддів, правомірно утримує податок на доходи фізичних осіб зі ставкою податку 15 відсотків бази оподаткування.

Що стосується позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача компенсації втрати частини доходів у зв'язку з пропущенням строків їх виплати за період з 01.02.2015р. по 31.08.2015р. у сумі 1219,43грн., колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст.ст.1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Відповідно до п.п.1-3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 (із змінами внесеними згідно з постановами Кабінету Міністрів №958 від 09.08.2001 року, №430 від 31.03.2003 року), дія цього Порядку поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат); та інші.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення адміністративного позову в частині вимог про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, оскільки, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», компенсація втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати передбачена виключно у разі, якщо належні громадянину суми були нараховані та своєчасно не сплачені, чого в даному випадку не було.

Таким чином, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення компенсації втрати частини доходу за період недоплати, оскільки нарахування позивачу сум, з яких здійснено обрахунок втрати частини доходу, відповідачем не проводилось.

Що стосується позову в частині здійснення контролю за виконанням судового рішення шляхом зобов'язання відповідача надати суду звіт про його виконання, колегія суддів зважає на наступне.

Кодексом адміністративного судочинства України визначено загальні та спеціальні способи судового контролю. Загальні способи контролю мають усі суди, незалежно від спеціалізації, і вони полягають у розгляді скарг на рішення, дії чи бездіяльність державних виконавців. Загальний судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому ст. 181 КАС України.

Спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах передбачені ст. 267 КАС, до яких зокрема належать: зобов'язання суб'єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення; накладання штрафу за невиконання судового рішення; визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, що вчинені суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або на порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Статтею 267 КАС України встановлені спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень.

Так, відповідно до ч.ч.1,2 ст.267 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб'єкта владних повноважень про виконання постанови суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб'єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф у розмірі від десяти до тридцяти мінімальних заробітних плат.

За своєю правовою природою стаття 267 Кодексу адміністративного судочинства України регулює різні моменти відносин та визначення судового контролю, з одного боку встановлення такого судового контролю за виконання постанови, які узгоджуються з вимогами 163 Кодексу адміністративного судочинства України та стосується регулювання відносин встановлення судового контролю під час винесення постанови суду, та контролювання його виконання, з іншого встановлення факту порушення внаслідок його не виконання. Перший судовий контроль встановлюється та визначається при ухваленні постанови, а інший (визнання протиправним рішення, дії або бездіяльність) вирішується після такого прийняття.

При цьому, встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, ухваленого не на користь суб'єкта владних повноважень, є правом суду, а не його обов'язком, у зв'язку з чим судовий контроль за виконанням постанови судом не встановлюється, адже на думку суду, виконання судового рішення в достатній мірі у даному випадку забезпечується нормами Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, аналізуючи обставини даної справи та оцінюючи зібрані у справі докази, колегія суддів знаходить вірним висновок суду першої інстанції щодо відсутності обставин, які ускладнюють виконання судового рішення у даній справі.

З підстав вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що постановлене у справі рішення суду першої інстанції ґрунтується на вірно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та не допущено порушень матеріального і процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст. ст. 183-2, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 27 серпня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя суддя суддя Я.М. Собків Л.П. Борисюк І.Й. Петрик

Головуючий суддя Собків Я.М.

Судді: Петрик І.Й.

Борисюк Л.П.