Справа № 808/2556/15
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2015-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач - ОСОБА_1
Головуючий у 1 інстанції Сіпака А.В.
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

28 жовтня 2015 рокусправа № 808/2556/15
Приміщення суду за адресою: 49083, м. Дніпропетровськ, пр.імені Газети «Правда», 29

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Білак С.В., суддів: Олефіренко Н.А. Шальєвої В.А. , секретар судового засідання Фірсік Д.Ю., за участю представника позивача ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Запорізької митниці Державної фіскальної служби на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 06 серпня 2015 р. у справі № 808/2556/15 за позовом Публічного акціонерного товариства "Електрометалургійний завод "Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна" до Запорізької митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування карток відмови та рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Публічне акціонерне товариство "Електрометалургійний завод "Дніпроспецсталь ім.А.М. Кузьміна" звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Запорізької митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування картки відмови та рішення про коригування митної вартості.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 06 серпня 2015 року адміністративний позов було задоволено в повному обсязі.

Скасовано рішення Запорізької митниці Державної фіскальної служби про коригування митної вартості № 112030000/2014/000250/1 від 13.11.2014 року.

Скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні та пропуску товарів і транспортних засобів через кордон України № 112030000/2014/00307 від 13.11.2014 року за ВМД № 112030000/2014/020269.

Стягнуто з державного бюджету на користь Публічного акціонерного товариства Електрометалургійний завод Дніпроспецсталь ім.А.М. Кузьміна суму судового збору в розмірі 182 грн. 70 коп.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до невірного вирішення справи, просить постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що заявлена декларантом митна вартість не може бути визнана, оскільки виявлено розбіжності у документах, які були надані позивачем разом з митною декларацією №112030000/2014/020269 від 13.11.2014 року.

Позивачем не було надано усіх витребуваних документів, що зумовило відсутність підстав для оформлення товару за першим методом, зокрема не було надано усіх договорів та рахунків з третіми особами про наявність яких було зазначено у листі відповідача та позові, рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, повязаних із виконанням умов договору (угоди, контракту), виписку з бухгалтерської документації, каталоги, специфікації, прейскуранти (прас-листи) виробника товару, копію митної декларації країн відправлення. Також відомості зазначені у ціновій експертизі документально не підтверджені.

З огляду на вищевикладене, митним органом здійснено коригування заявленої митної вартості товару з урахуванням цінової інформації, наявної у відповідача. При здійсненні митної оцінки був застосований резервний метод визначення митної вартості товарів у відповідності з вимогами статті 64 Митного кодексу України.

Представник позивача в судовому проти доводів апеляційної скарги заперечував в повному обсязі.

Відповідач до суду не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що між Публічним акціонерним товариствов "Електрометалургійний завод "Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна" та фірмою INTERCOMMODITIES SA, Парадізо-Лугано, Швейцарія, укладено контракт №13120156 від 09.09.2012 року (далі контракт) на поставку феррованадій на умовах DAP Запоріжжя, відповідно до правил Інкотермс 2010.

Для здійснення митного оформлення товару 13.11.2014 року позивачем до Запорізької митниці подано митну декларацію №112030000/2014/020269, відповідно до якої була заявлена митна вартість товару за ціною договору (перший метод визначення митної вартості).

Разом з вантажно-митною декларацією позивачем для оформлення товару було надано наступні документи:

- Зовнішньоекономічний договір №13120156 від 09.02.2012 року;

- Додаток до договору №1 специфікація №408 від 10.11.2014 року;

- Додаток б/н від 09.02.2012 року;

- Додаткова угода б/н від 03.08.2012 року, додаткова угода б/н від 20.11.2012 року, додаткова угода б/н від 14.12.2012 року, додаткова угода б/н від 04.12.2013 року, додаткова угода б/н від 17.09.2014 року;

- Рахунок фактура (інвойс) №VN-14-019 від 10.11.2014 року;

- Пакувальний лист від 10.11.2014 року;

- CMR №067386 від 27.10.2014 року;

- Товарно-транспортна накладна №115 від 11.11.2014 року;

- Сертифікат якості і кількості №2038-53А-8 від 27.10.2014 року;

- Договір з третіми особами від 04.10.2010 № ІС/MBR-01-2010 року;

- Додаткова угода до договору з третіми особами від 30.12.2013 року; - Специфікація до договору з третіми особами №221 від 24.10.2014 року;

- Рахунок до договору з третіми особами №617-2014 від 10.11.2014 року; - Цінова експертиза ЗТПП №ОИ-670 від 11.11.2014 року;

- витяг з сайту metal-pages.com від 13.11.2014 року.

У зв'язку із встановленням розбіжностей у поданих до митного оформлення документах, митницею направлено електронне повідомлення декларанту, із зазначенням про наявність у поданих до митного оформлення документах розбіжностей та про необхідність надати наступні додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, повязаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, повязаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення.

13.11.2014 року на виконання вимог митного органу позивачем додатково надано письмові пояснення щодо встановлених розбіжностей.

Після розгляду наданих позивачем митному органу документів відповідачем 13.11.2014 року прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №112030000/2014/000250/1 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №112030000/2014/00307.

13.11.2014 року позивач подав митному органу нову митну декларацію №112030000/2014/020303, яку прийнято до митного оформлення, а товар випущено на митну територію Україну під гарантійне зобовязання.

Згідно ч.1 ст.246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів. Відповідно ч.1 ст.248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Згідно ч.1 ст.257 Митного кодексу України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

Відповідно до ст.49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно ч.1 ст.51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно ч.1 ст.52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Згідно ч.2 ст.52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобовязані:

1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом;

2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на обєктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати, повязані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Згідно ч.1 ст.53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Відповідно до ч.2 ст.53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах пятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є обєктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно ч.3 ст.53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобовязані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, повязаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, повязаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Аналіз вказаних норм дозволяє дійти висновку, що до виключної компетенції митних органів відноситься вирішення питання перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, а також самостійного її визначення у встановлених Законом випадках. Даний висновок базується на положеннях основного принципу, закріпленого у ст. VII Генеральної асамблеї з тарифів і торгівлі Оцінка товарів для митних цілей, згідно з яким оцінка імпортованого товару для митних цілей має базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на якій розраховується мито або аналогічного товару.

Відповідно до приписів ст.53 Митного кодексу України митниця має право запитувати додаткові документи в разі виявлення під час митного оформлення розбіжностей в поданих документах.

З матеріалів справи вбачається, що під час митного оформлення товару позивача митний орган дійшов висновку, що документи, які надані до митного оформлення, не містять всіх даних відповідно до обраного методу визначення митної вартості товару, а саме: у відсканованій копії Міжнародної автомобільної накладної (CMR) №067386 від 27.10.2014 року зазначено, що вартість вантажу становить 191411,36 USD, а згідно інвойсу від 10.11.2014 №VN-14-019 вартість вантажу становить 217821,89 USD; у відсканованій копії сертифікату якості №2038-53А-8 від 27.10.2014 року зазначено контракт від 23.04.2012 року №2038, який відрізняється від номеру контракту зазначеного у гр. 44 ЕМД та не подано до митного оформлення; у відсканованій копії рахунку-фактури (інвойсу) від 10.11.2014 №VN-14-019 зазначено товар Ферованадій, а у сертифікаті якості №2038-53А-8 від 27.10.2014 року зазначено товар Ферованадій 80; у відсканованій копії додаток 1, специфікація 408 від 10.11.2014 року під п.6 не зазначено вантажовідправника товару; у відсканованій копії Міжнародної автомобільної накладної (CMR) №067386 від 27.10.2014 року є посилання на інвойс від 27.10.2014 року №2838-53А-8, який не є рахунком для даної поставки, а також відсутній у гр.44 ЕМД.

На виконання запитів, отриманих від митного органу, позивачем надавались додаткові письмові пояснення з приводу розбіжностей в наданих документах, а також договір з третіми особами (IC/MBR-01-2010 від 04.10.2014 року, специфікація № 221 від 24.10.2014 року), рахунок з третіми особами № 617-2014 від 10.11.2014 року.

Проте, митний орган дійшов висновку, що надані на запит позивачем додаткові документи не усувають виявлених під час перевірки недоліків та не підтверджують заявлену митну вартість товару.

З висновками митного органу колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що Міжнародна автомобільна накладна (CMR) №067386 від 27.10.2014 року оформлювалась заводом-відправником, тому номер рахунку та його вартість відрізняється від документів, що заявлялись на момент декларування.

Проте, колегія суддів не вважає вищевказане розбіжністю, яка унеможливлює визначення митної вартості, оскільки в інших поданих митному органу документах чітко зазначена кількість та вартість імпортованого товару.

Щодо розбіжностей у відсканованій копії рахунку-фактури (інвойсу) від 10.11.2014 року №VN-14-019 (зазначено товар Ферованадій) та у сертифікаті якості №2038-53А-8 від 27.10.2014 року (зазначено товар Ферованадій 80), колегі суддів зазначає, що у сертифікаті якості окрім назви матеріалу зазначається і його марка, що не є обставиною, яка перешкоджала митному органу перевірити заявлену митну вартість імпортованого товару.

Стосовно встановлених розбіжностей у відсканованій копії сертифікату якості №2038-53А-8 від 27.10.2014 року - зазначено контракт від 23.04.2012 року №2038, який відрізняється від номеру контракту зазначеного у гр.44 ЕМД та не подано до митного оформлення, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що сертифікат якості оформлений заводом-виробником, з яким ПАТ Дніпроспецсталь не має прямих відносин, а тому у вищевказаному сертифікаті зазначено номер контракту між виробником та його покупцем, що не суперечить нормам міжнародного законодавства та не перешкоджає митному органу перевірити заявлену митну вартість товару.

Щодо відсутності у відсканованій копії додатку 1, специфікації №408 від 10.11.2014 року під п.6 вантажовідправника товару, суд зазначає, що специфікація №408 від 10.11.2014 року містить позначку про те, що вантажовідправник-продавець чи агент за дорученням продавця.

Стосовно посилань митного органу на те, що у відсканованій копії Міжнародної автомобільної накладної (CMR) №067386 від 27.10.2014 року є посилання на інвойс від 27.10.2014 року №2838-53А-8, який не є рахунком для даної поставки, а також відсутній у гр.44 ЕМД, колегія суддів зазначає, що CMR оформлювалась на заводі-виробнику для переміщення товару на ТЛС в Україну, а не на ПАТ Дніпроспецсталь, тому рахунок-фактура, зазначений у CMR, відмінний від того, що надається на момент декларування.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем для митного оформлення було надано всі документи, необхідні для підтвердження заявленої митної вартості імпортованого товару.

Згідно зі статтею 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. Відповідно до частини 3 цієї ж статті за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Згідно з пунктом другим частини 6 статті 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, зокрема у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Стаття 57 Митного кодексу України передбачає, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України, здійснюється шляхом застосування таких методів: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Якщо основний метод не може бути використаний, застосовується послідовно кожний із перелічених у частині першій цієї статті методів. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

З оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів вбачається, що митний орган вирішив визначити митну вартість товару позивача із застосуванням резервного методу згідно наявної у органу доходів і зборів інформації, з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами й положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ).

Враховуючи вимоги ч.2 ст.64 Митного кодексу України відповідачем використана наявна в митниці інформація щодо раніше визначених митних вартостей за другорядними методами на рівні 26,99 долари США за 1 кг товару (МД №112030000/2014/019300 від 29.10.2014, №112030000/2014/017609 від 03.10.2014).

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги наявні у справі докази, колегія суддів прийшла до висновку щодо безпідставності визначення відповідачем митної вартості товару за резервним методом, оскільки позивачем для оформлення товару за першим методом (за ціною договору) надано всі передбачені чинним законодавством документи, що підтверджуються ціну товару.

Частиною 1 ст. 11 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем правомірність оскаржуваних картки відмови та рішення про коригування митної вартості товарів належним чином не доведена, а тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 160, 167, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Запорізької митниці Державної фіскальної служби залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 06 серпня 2015 р. у справі №808/2556/15 за позовом Публічного акціонерного товариства "Електрометалургійний завод "Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна" до Запорізької митниці Державної фіскальної служби про скасування карток відмови та рішень залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини ухвали складені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 28 жовтня 2015 року, в повному обсязі ухвала складена 29 жовтня 2015 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складання рішення відповідно до ст.160 КАС України з дня складання рішення в повному обсязі.

Головуючий суддя С.В. Білак

Судді Н.А.Олефіренко

ОСОБА_3