Справа № 817/3029/15
Суддя: Недашківська К.М.
Дата ухвалення: 2015-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2015 року 16 год. 15 хв.Справа № 817/3029/15 м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Недашківської К.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Державної податкової інспекції у Рівненському районі Головного управління ДФС у Рівненській області до Сільськогосподарського обслуговуючого кооперативу «Західний» про накладення арешту на кошти та інші цінності платника податків.

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов Державної податкової інспекції у Рівненському районі Головного управління ДФС у Рівненській області (далі іменується позивач) до Сільськогосподарського обслуговуючого кооперативу «Західний» (далі іменується відповідач), в якому позивач просить суд накласти арешт на кошти та інші цінності платника податків, що знаходяться в банку.

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення вимог закону не сплатив узгоджене податкове зобовязання по податку на додану вартість. Відтак, у відповідача наявний податковий борг у розмірі 13251 грн. 35 коп., який відповідачем не сплачений. Фіскальним органом прийнято рішення про опис майна у податкову заставу. Податковим керуючим на підставі інформації органів, реєструючих право власності, 12.02.2015 складений акт опису майна №9, яким встановлено відсутність майна, що може бути описано у податкову заставу. Тому, на підставі статті 94 Податкового кодексу України позивач просить суд накласти арешт на кошти та інші цінності відповідача, що знаходяться в банку.

Ухвалою судді від 04.09.2015 відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не прибув, не повідомив суд про причини неприбуття, не подав до суду жодних заяв, клопотань, письмових заперечень проти адміністративного позову.

У судове засідання прибув представник позивача ОСОБА_1

Керуючись частиною 6 статті 128 КАС України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження, на підставі наявних у матеріалах справи належних і допустимих доказів, зміст і обсяг яких достатній для вирішення спору по суті. Потреби заслухати свідка чи експерта немає.

На підставі частини 6 статті 12 та статті 41 КАС України, у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного зясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та зясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Сільськогосподарський обслуговуючий кооператив «Західний» пройшов процедуру державної реєстрації, а відтак набув правового статусу субєкта господарювання в розумінні частини 1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» від 15.05.2003 №755-IV (далі іменується Закон України №755-IV); перебуває на обліку у Державній податковій інспекції у Рівненському районі Головного управління ДФС у Рівненській області (статті 63, 64 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (далі іменується ПК України)); та зареєстрований за юридичною/податковою адресою: 35307, Рівненська область, Рівненський район, село Обарів (стаття 45 ПК України, статті 1, 17, 18 Закону України №755-IV).

Позивач в адміністративному позові зазначає, що станом на 28.08.2015 за відповідачем рахується податковий борг по податку на додану вартість у розмірі 13251 грн. 35 коп., який виник внаслідок несплати платником податків сум узгоджених грошових зобовязань відповідно до податкових повідомлень-рішень форми «Р» № від 20.08.2014 та № від 15.12.2014.

Позивачем прийнято рішення №9 про опис майна у податкову заставу від 12.02.2015.

Відповідно до Акту опису майна №9 від 12.02.2015 податковий керуючий підтверджує про відсутність на день складення такого акта майна, що може бути описано у податкову заставу. На підставі Акту опису майна Сільськогосподарського обслуговуючого кооперативу «Західний», на яке підприємство набуде право власності у майбутньому, контролюючим органом зареєстровано податкову заставу в державному реєстрі обтяжень рухомого майна №46344493 від 13.02.2015.

Надаючи правову оцінку щодо наявності підстав для застосування арешту на кошти та інші цінності платника податків Сільськогосподарського обслуговуючого кооперативу «Західний», суд дослідив передумови звернення до суду фіскального органу.

Право контролюючого органу на звернення до суду з вимогою про накладення арешту на кошти та інші цінності такого платника податків, що знаходяться в банку, у разі, якщо у платника податків, який має податковий борг, відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу, передбачено підпунктом 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 ПК України.

Поняття податкового боргу, відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України, включає в себе грошове зобов'язання, яке самостійно узгоджене платником податків, або узгоджене в порядку оскарження, але не сплачене у встановлений ПК України строк.

За приписами пункту 57.3 статті 57 ПК України, у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Фіскальний орган в адміністративному позові зазначив, що податковий борг відповідача по податку на додану вартість у розмірі 13251 грн. 35 коп. виник на підставі податкових повідомлень-рішень форми «Р» № від 20.08.2014 та № від 15.12.2014.

Однак, як встановлено судом, відповідно до податкового повідомлення-рішення форми «Р» № від 20.08.2014 відповідачу визначено грошове зобовязання по податку на додану вартість у розмірі 8160 грн. 00 коп., а відповідно до податкового повідомлення-рішення форми «Р» № НОМЕР_1 від 15.12.2014 у розмірі 1020 грн.

Підстав виникнення податкового боргу решти суми, фіскальний орган не зазначив та не обґрунтував.

Крім того, позивачем не вручено відповідачу податкову вимогу у встановленому законодавством порядку.

Пунктом 59.1 статі 59 ПК України передбачено, що порядок надіслання платникові податків податкової вимоги є тотожним порядку надіслання податкового повідомлення-рішення.

Крім того, відповідно до пункту 42.2 статті 42 ПК України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Однак, фіскальний орган направив відповідачу податкову вимогу про сплату податкового боргу форми «Ю» від 20.12.2013 №62-11 лише рекомендованим листом без повідомлення про вручення, що не може вважатися належним врученням, в контексті вимог податкового законодавства.

Суд зазначає, що підстави для застосування як адміністративного арешту майна, так і арешту коштів на рахунках платника податків, визначені пунктом 94.2 статті 94 ПК України. Обидва види арешту, за загальним правилом, застосовуються з однакових підстав, але розрізняються процедурою застосування або за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів).

Зазначене випливає із системного тлумачення правових норм, які містяться у статті 94 ПК України. Ці норми регулюють як правовідносини, що виникають при накладенні адміністративного арешту майна, так і арешту коштів платника податків, причому зміст правового регулювання викладається в єдиному значенні.

Додаткові випадки накладення арешту на кошти платника податків, крім тих, що визначені статтею 94 цього Кодексу, визначені підпунктом 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 ПК України.

Наведена законодавча норма встановлює одночасно як право податкового органу на звернення до суду з вимогою про накладення арешту на кошти платника податків, так і підстави для реалізації цього повноваження. Такими підставами є: 1) відсутність майна, за рахунок якого може бути погашений податковий борг; 2) недостатність такого майна для погашення суми податкового боргу через те, що балансова вартість цього майна менша за відповідну суму податкового боргу; 3) майно не може бути джерелом погашення податкового боргу у відповідній сумі.

Пунктом 94.4 ст. 94 ПК України встановлено, що арешт може бути накладено органом державної податкової служби на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків, тобто, арешт коштів на рахунку платника податків є різновидом адміністративного арешту.

Підстави, порядок накладення арешту, прийняття рішення про арешт органом ДПС (на майно) чи судом (на рахунки) регулюється статтею 94 ПК України, згідно підпунктом 94.6.2 пункту 94.6 якої, арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється за заявою податкового органу виключно на підставі рішення суду шляхом звернення органу державної податкової служби до суду.

Разом з тим, арешту коштів та інших цінностей платника податків, що знаходяться в банку, передує ряд заходів, визначених Главою 9 ПК України, які слід вжити податковому органу з метою забезпечення виконання платником податків своїх зобов'язань, в тому числі встановлення майна та інших цінностей такого платника податків, що можуть стати джерелами погашення податкових зобов'язань платника податків, передача такого майна у податкову заставу.

Матеріалами справи підтверджено, що рішення про опис майна у податкову заставу №9 прийнято начальником ДПІ у Рівненському районі ГУ ДФС у Рівненській області 12.02.2015.

Цією ж датою податковим керуючим складений акт №9 опису майна, відповідно до якого підтверджено відсутність майна, що може бути описане у податкову заставу.

Такий висновок податковий керуючий, як зазначено в акті, прийняв на підставі отриманих відповідей з відділу Державтоінспекції УМВС України в Рівненській області №35/24-338 від 23.01.2015 та Державної інспекції сільського господарства №09/83 від 15.01.2015» (а.с. 21, зворотній бік).

Тобто, висновок податкового керуючого про відсутність майна ґрунтується на основі даних лише про рухоме майно, зокрема транспортні засоби та сільськогосподарську техніку.

Дані про нерухоме майно при описі майна податковим керуючим не використовувались. Доказів про направлення запитів з метою виявлення нерухомого майна позивачем суду не надано.

Всупереч вимогам пункту 89.3 статті 89 ПК України, фіскальний орган рішення керівника контролюючого органу про опис майна у податкову заставу платнику податків, який має податковий борг, не предявляв. Будь-яких доказів вручення чи направлення вказаного рішення відповідачу ДПІ у Рівненському районі Головного управління ДФС у Рівненській області не надала. Крім того, акт опису майна платником податків не підписаний, відмови Сільськогосподарського обслуговуючого кооперативу «Західний» від підписання акту опису майна у податкову заставу податковим керуючим не зафіксовано.

Таким чином, суд приходить до висновку, що контролюючим органом не вжиті передбачені податковим законодавством необхідні заходи щодо встановлення майна, яке може слугувати джерелом погашення податкового боргу. Фіскальним органом всупереч вимогам законодавства не встановлено: відсутність майна, за рахунок якого міг бути погашений податковий борг, чи недостатність такого майна для погашення суми податкового боргу через те, що балансова вартість цього майна менша за відповідну суму податкового боргу, чи майно не могло бути джерелом погашення податкового боргу у відповідній сумі. Тобто, саме встановлення одного з перерахованих фактів мало б слугувати передумовою для звернення до суду з позовом про накладення арешту на кошти та інші цінності платника податків.

Крім цього, судом відхиляються доводи, викладені в позовній заяві, щодо несплати відповідачем податкового боргу як підстави для накладення арешту на кошти та інші цінності платника податків, оскільки порядок погашення податкового боргу регулюється статтею 95 ПК України, якою передбачено (поетапно) стягнення коштів на рахунках в судовому порядку, вилучення коштів у рахунок погашення боргу за рахунок готівки, отримання дозволу суду на погашення боргу за рахунок майна, що перебуває в податковій заставі, продаж майна платника податків. Позивачем не надано доказів звернення ДПІ у Рівненському районі ГУ ДФС у Рівненській області до суду з позовом до Сільськогосподарського обслуговуючого кооперативу «Західний» щодо погашення податкового боргу, який виник на підставі вказаних податкових повідомлень-рішень. Арешт коштів на рахунках накладається з ціллю заборони платнику податків вчиняти дії щодо розпорядження чи користування грошовими коштами на рахунках, однак нормами Податкового кодексу України не передбачено арешт коштів на рахунках як захід з погашення податкового боргу.

Позивачем не доведено наявності встановлених законом підстав для накладення арешту на кошти та цінності, що знаходяться у банках, обслуговуючих платника податків, в зв'язку з чим позовні вимоги є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Частиною 4 статті 94 КАС України встановлено, що у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 2, 4, 7-12, 14, 86, 160, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя К.М. Недашківська