Справа № 814/3277/15
Суддя: Князєв В.С.
Дата ухвалення: 2015-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

814/3277/15

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.10.2015 Справа № 814/3277/15

м. Миколаїв

10:30

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Князєва В.С., розглянувши в порядку письмового провадження справу

про

стягнення заборгованості по відшкодуванню витрат на виплату пенсій, що становлять різницю між сумою пенсій, призначених згідно із Законом України «Про наукову і науково-технічну діяльність», і сумою пенсій за період з 01.08.2015 по 31.08.2015 сумі 398,69 грн.,

в с т а н о в и в:

Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва (надалі – позивач або УПФУ) звернулося до суду з позовом про стягнення з Державного підприємства Південного державного виробничого впроваджувального центру нетрадиційних джерел енергії «Бояр» (надалі – відповідач або Підприємство) заборгованості по відшкодуванню витрат на виплату пенсій, що становлять різницю між сумою пенсій, призначених згідно із Законом України «Про наукову і науково-технічну діяльність», і сумою пенсій, обчислених відповідно до інших законодавчих актів, за період з 01.08.2015 по 31.08.2015 сумі 398,69 грн.

17.09.2015 представник позивача подав клопотання про розгляд справи без його участі, в порядку письмового провадження (ар. с. 29.

Копію ухвали про відкриття провадження у справі і призначення її до розгляду, яку суд направив відповідачу повернулась до суду з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання» (ар. с. 20-23). Частиною 11 статті 35 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі повернення поштового відправлення з повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином. Таким чином, відповідач про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, проте представника в судове засідання не направив, про причини неприбуття не повідомив, заперечень проти позову не подав, заява відповідача про розгляд справи в порядку письмового провадження до суду не надходила, за таких обставин суд вважає, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, тому неприбуття його представника, відповідно до частини 4 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, не є перешкодою для розгляду справи і її вирішення на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України справу було розглянуто у письмовому провадженні.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що колишній працівник відповідача отримує пенсія, згідно із Законом України від 13.12.1991 № 1977-ХІІ «Про наукову і науково-технічну діяльність» (надалі – Закон № 1977), але Підприємства, в порушення приписів Порядку фінансування різниці між сумою пенсії, призначеної науковим працівникам державних не бюджетних підприємств, установ, організацій та інших навчальних закладів ІІІ – ІV рівнів акредитації згідно із Законом № 1977, та сумою пенсії, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів, на яку мають право зазначені особи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2004 № 372 (надалі – Порядок), кошти на виплату різниці між сумою пенсії, призначеної науковому працівнику, та сумою пенсії, обчисленою на загальних підставах, не сплатило, що стало підставою звернення позивача до суду.

Приймаючи рішення по справі, судом взято до уваги наступне.

Відповідач був зареєстрований Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради в якості юридичної особи. В Управлінні Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва відповідач був зареєстрований як платник єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування та інших платежів.

Відповідно до пункту 5 Порядку, державні не бюджетні підприємства і організації щомісяця до 25 числа вносять до Пенсійного фонду кошти для фінансування різниці у розмірі пенсії, призначеної в минулих та поточних роках.

Колишньому працівнику відповідача як науковому працівнику була призначена пенсія у відповідності з Законом № 1977.

Відповідно до статті 24 Закону № 1977, різниця між сумою пенсії, призначеної за цим Законом та сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів, на яку має право науковий працівник, фінансується для наукових працівників небюджетних установ і організаюцій за рахунок коштів цих підприємств у порядку визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 2 Порядку, відповідач повинен сплачувати позивачу кошти на виплату різниці між сумою пенсії, призначеної науковому працівнику, та сумою пенсії, обчисленою на загальних підставах.

Розмір витрат на фінансування різниці у розмірі пенсії за рахунок коштів державних не бюджетних підприємств і організацій визначається в розрахунку на рік органами Пенсійного фонду України до 20 січня поточного року та протягом 10 днів з дня призначення пенсії відповідно до Закону № 1977, про що надсилається повідомлення відповідному підприємству, організації. Державні не бюджетні підприємства і організації щомісяця до 25 числа вносять до Пенсійного фонду кошти для фінансування різниці у розмірі пенсії, призначеної в минулих та поточних роках.

Суми, що підлягають сплаті, обчислюються підприємством, організацією самостійно в розмірі, що відповідає місячному розміру витрат на виплату різниці у розмірі пенсії.

Згідно з пунктом 6 Порядку, у разі зміни розміру пенсії або виникнення обставин, які впливають на розмір витрат, органи Пенсійного фонду України повідомляють про це відповідні підприємства, організації в місячний термін з моменту виникнення таких обставин.

На підставі викладеного позивач надсилав відповідачеві до відома повідомлення про суму витрат на фінансування різниці між сумою пенсій, призначених згідно з Законом № 1977, і сумою пенсій, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів, які підлягають сплаті за серпень 2015 року, що було отримано повернуто до органів УПФУ з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання» (ар. с. 15). Зобов’язання зі сплати відповідач не виконав, в зв’язку з чим заборгованість складає 398,69 грн., що підтверджується розрахунком, наданим позивачем (ар. с. 6).

Відповідно до статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись статтями 11, 71, 128, 158 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.С. Князєв