Справа № 804/5258/15
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 жовтня 2015 рокусправа № 804/5258/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дурасової Ю.В.

суддів: Проценко О.А. Туркіної Л.П.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 червня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу з особового складу № 44-к від 10.03.2015 "Про оголошення догани ОСОБА_1А.",-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу з особового складу № 44-к від 10.03.2015 "Про оголошення догани ОСОБА_1А.".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваний наказ № 44-к від 10.03.2015 року Про оголошення догани ОСОБА_1А. винесено на підставі Акта службового розслідування від 25.02.2015 року, при цьому, висновки, викладені в Акті, ґрунтуються на припущеннях і недоведених висловлюваннях або не стосуються мети службового розслідування, а тому не має підстав щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, отже наказ № 44-к від 10.03.2015 року Про оголошення догани ОСОБА_1А. є таким, що підлягає скасуванню.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 червня 2015 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постанова суду першої інстанції обґрунтована тим, що позивач неналежно виконував свої посадові обовязкі, порушив процедуру проведення приймання-передавання архівних справ та наведена недостовірна інформація в Акті приймання - передавання від 18.06.2014 року, порушив вимоги щодо етичної поведінки державного службовця, вимоги Закону України Про державну службу, Загальні правила поведінки державного службовця, затвердженого наказом Головного управління державної служби України від 04.08.2010 року № 214 та вимоги Посадової інструкції начальника відділу організаційно-документального забезпечення та архівної роботи.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивачем (ОСОБА_1) подано апеляційну скаргу, згідно якої позивач просить скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає що Акт службового розслідування не містить чітких фактів і суті звинувачень або підозри, які стали підставою для проведення службового розслідування.

В запереченнях на апеляційну скаргу зазначено, що позивач відмовився виконувати законні вимоги ОСОБА_3 щодо надання йому Акта приймання передачі від 18.06.2014 року, як голові інвентаризаційної комісії так і першому заступнику начальника Регіонального відділення, чим порушив ст. 5 та ст. 10 ЗУ «Про державну службу» та загальні правила поведінки державного службовця. Це зупинило роботу інвентаризаційної комісії та стало підставою службового розслідування.

У судовому засіданні позивач підтримав доводи апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позовні вимоги. Суду пояснив, що висновки, які викладені в акті службової перевірки ґрунтуються на припущеннях, не стосуються мети службового розслідування. Підстави для притягнення до дисциплінарної відповідальності відсутні, а тому наказ про оголошення догани підлягає скасуванню.

Представник відповідача у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін. Суду пояснив, що в ході службового розслідування встановлено, що позивач неналежно виконував свої обовязки; порушив вимоги щодо етичної поведінки державного службовця, як по відношенню до першого заступника начальника Регіонального відділення ОСОБА_3 так і до підлеглих, внаслідок чого погіршився соціально-психологічний клімат в колективі.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 01.08.2012 року працює в Регіональному відділенні Фонду державного майна України по Дніпропетровській області. У період з 18.10.2012 року по 23.05.2014 року позивач працював на посаді начальника відділу організаційно-документального забезпечення Регіонального відділення ФДМУ по Дніпропетровській області та з 26.05.2014 року, відповідно до наказу Регіонального відділення ФДМУ по Дніпропетровській області № 26.05.2014 року № 147-к, переведений на посаду начальника відділу організаційно-документального забезпечення та архівної роботи Регіонального відділення ФДМУ по Дніпропетровській області та наказом Регіонального відділення ФДМУ по Дніпропетровській області № 23.03.2015 року № 111-к на підставі заяви від 23.03.2015 року, статті 32 КЗпП України переведений на посаду начальника відділу організаційно-документального забезпечення Регіонального відділення ФДМУ по Дніпропетровській області.

24.10.2014 року на імя начальника Регіонального відділення були надані:

доповідна записка від головного спеціаліста та провідного спеціалісті відділу організаційно-документального забезпечення та архівної роботи (том 1 а.с.54),

службова записка від заступника начальника відділу організаційно-документального забезпечення та архівної роботи та колективне звернення(том 1, а.с. 56) та від працівників відділу організаційно-документального забезпечення та архівної роботи, який очолює ОСОБА_1 стосовно здійснення ним тиску на працівників відділу, перекладання своїх посадових обовязків на інших працівників відділу та з проханням втрутитись у ситуацію, яка склалась у відділі організаційно-документального забезпечення та архівної роботи (а.с.64).

30.10.2014 року начальнику Регіонального відділення ФДМУ по Дніпропетровській області надана службова записка від членів комісії по інвентаризації документів, що містяться на зберіганні у відділі організаційно-документального забезпечення та архівної роботи, з пропозицією прийняти рішення про проведення службового розслідування стосовно начальника відділу організаційно-документального забезпечення та архівної роботи ОСОБА_1 з його відстороненням від виконання повноважень за посадою на період службового розслідування (том 1, а.с.11).

На період з 05.12.2014 року до 25.02.2015 року позивача відсторонено від повноважень за посадою на період проведення службового розслідування. За фактом службового розслідування складено Акт службового розслідування від 25.02.2015 року (т. 1 а.с. 28-32).

Судом першої інстанції відмовлено позивачу в задоволенні позовних вимог, натомість, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, з даним висновком суду першої інстанції погодитися не можна.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України «Про державну службу», Кодексу законів про працю України, норми Постанови КМУ №950 від 13.06.2000 року «Про затвердження Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином уповноважені державою органи не можуть на власний розсуд ухилятися від реалізації наданих їм повноважень, але й не мають права виходити за межі, встановлені законодавством.

Згідно матеріалів справи до позивача, як до начальника відділу організаційно-документального забезпечення та архівної роботи було застосовано захід дисциплінарного впливу у вигляді догани згідно Наказу №44-К від 10.03.2015 року за неналежне виконання своїх посадових обовязків (т. 1 а.с. 9). Підставою Наказу №44-К від 10.03.2015 року для оголошення догани позивачу є Акт службового розслідування від 25.02.2015 року. Службове розслідування стосовно позивача призначено на підставі Наказу №431-К від 04.12.2014 року (т. 1 а.с. 10). При цьому, в Наказі №431-К від 04.12.2014 року «Про проведення службового розслідування стосовно ОСОБА_1А.» зазначено, що у звязку з неналежним виконанням своїх обовязків, а саме: перешкоджання в роботі комісії для здійснення інвентаризації документів, що містяться на зберіганні у відділі організаційно-документального забезпечення, порушення етики державного службовця, - провести службове розслідування стосовно ОСОБА_1

Підставою дисциплінарної відповідальності державних службовців є вчинення ними дисциплінарного проступку.

Відповідно до частини 1 статті 14 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов'язаних з проходженням державної служби, а також за вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює, до державного службовця застосовуються дисциплінарні стягнення.

Дисциплінарне правопорушення може бути наслідком недотримання, порушення державним службовцем як правових, так і етичних (моральних) засад проходження публічної служби.

Відповідно до статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до державних службовців може бути застосовано тільки один з таких видів стягнень, як догана або звільнення. Статтею 14 Закону «Про державну службу» передбачено заходи дисциплінарного впливу, які застосовуються до державних службовців за порушення трудової дисципліни, а саме:

- попередження про неповну службову відповідальність;

- затримка до одного року у присвоєнні чергового рангу або у призначенні на вищу посаду.

Ці заходи є заходами дисциплінарного впливу, а не заходами дисциплінарного стягнення.

Застосування вказаних заходів дисциплінарного впливу не виключає можливості застосування водночас заходів дисциплінарного стягнення, передбачених ст. 147 КЗпП України.

До видів дисциплінарного стягнення віднесено:

1) зауваження;

2) догану;

3) сувору догану;

4) попередження про неповну службову відповідальність;

5) звільнення з посади державної служби.

За кожний дисциплінарний проступок накладається одне дисциплінарне стягнення. Воно повинно відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного поступку та ступеню вини державного службовця. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення враховуються характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування завданої шкоди, попередня поведінка державного службовця та його ставлення до виконання службових обовязків.

Догана є дисциплінарним заходом особистого немайнового характеру. Це стягнення полягає у негативній оцінці і засудженні поведінки працівника в трудовому колективі. Такий моральний осуд покликаний спонукати працівника надалі належно виконувати свої трудові обовязки.

Адже працівник має усвідомлювати, що в разі порушення ним трудової дисципліни після оголошення йому догани до нього роботодавцем може застосовуватися більш суворе стягнення, передбачене законодавством, зокрема звільнення.

Тобто догана захід дисциплінарного впливу морально-психологічного характеру, що містить негативну оцінку конкретних дій працівника і виконує оцінювальний, попереджувальний і мотиваційний вплив на нього.

Застосування до працівника дисциплінарного стягнення догани тягне для нього й інші негативні наслідки морального та матеріального характеру:

- протягом строку дії догани як дисциплінарного стягнення заходи заохочення відповідно до частини 3 статті 151 КЗпП до працівника не застосовуються;

- в разі оголошення працівникові догани відповідними положеннями про преміювання може передбачатися позбавлення такого працівника премій, інших заохочувальних виплат або зниження їх розміру;

- наявність у працівника не знятої догани враховується при визначенні його рівня кваліфікації та продуктивності праці в разі надання переважного права на залишення на роботі при скороченні чисельності чи штату працівників у звязку із змінами в організації виробництва і праці;

- догана є передумовою звільнення за пунктом 3 статті 40 КЗпП.

Застосування в установленому порядку догани до порушника трудової дисципліни та доведення про це до відома всього особового складу підприємства певною мірою чинить моральний вплив і на інших працівників, виробляє в їхній свідомості почуття невідворотності покарання за скоєний дисциплінарний проступок та спонукає їх не допускати порушень трудової дисципліни.

Таким чином догана як дисциплінарне стягнення, крім іншого, виконує виховну та профілактичну (попереджувальну) функції.

Догана, на відміну від інших видів дисциплінарного стягнення, зокрема звільнення, є найбільш універсальним і може застосовуватися до будь-якої категорії працівників. Її застосовують і до тих працівників, на яких поширюються статути, положення та інші акти законодавства про дисципліну. Догана може застосовуватися за будь-який вчинений дисциплінарний проступок, навіть коли за такий проступок законодавство надає роботодавцеві право застосувати до працівника більш суворе дисциплінарне стягнення, серед них дисциплінарне звільнення, зокрема за вчинення працівником прогулу, появу на роботі в стані алкогольного спяніння, грубе порушення керівником підприємства своїх трудових обовязків тощо.

Слід звернути увагу, що законодавство не обмежує кількості застосувань догани до одного й того самого працівника за вчинення ним порушень трудової дисципліни за умови додержання вимоги частини другої статті 149 КЗпП, яка передбачає, що за кожне порушення трудової дисципліни може застосовуватися лише одне дисциплінарне стягнення.

Водночас застосування догани вимагає від роботодавця чіткого дотримання загального порядку застосування дисциплінарних стягнень, встановленого законодавством.

Підставою застосування догани є вчинення працівником протиправного винного діяння (дії чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком.

Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обовязків, закріплених нормами трудового права, як-от: КЗпП, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця.

Особливе значення при визначенні діяння працівника як дисциплінарного проступку має наявність у вчиненні цього діяння вини працівника, під якою розуміється певне психічне ставлення особи до своїх протиправних дій і їх шкідливих наслідків. Вина може виступати як умисел чи необережність.

Характерні ознаки умислу:

- усвідомлення працівником суспільної шкідливості своєї поведінки;

- передбачення негативних наслідків такої поведінки;

- бажання настання шкідливих наслідків у результаті своєї поведінки або свідоме допущення їх.

Необережність характеризується тим, що працівник, який вчинив дисциплінарний проступок, передбачав можливість настання шкідливих наслідків своєї поведінки, але легковажно розраховував на їх відвернення або не передбачав можливість таких наслідків, хоча повинен був і міг їх передбачити. У трудовому праві вина як необережність виявляється зазвичай як недбалість.

Отже, незалежно від форми вини обовязковим її елементом є усвідомлення особою протиправності свого діяння. Форма вини впливає на ступінь тяжкості вчиненого проступку. Тобто дисциплінарний проступок, вчинений з необережності, вважається менш тяжким, ніж вчинений умисно. А від цього, своєю чергою, має залежати й вид дисциплінарного стягнення.

Здебільшого дисциплінарним проступком визнаються діяння, що повязуються з невиконанням чи неналежним виконанням працівником своїх обовязків без поважних причин. Тобто наявність поважних причин у такому разі свідчить про відсутність вини працівника.

Поважними причинами, що виключають вину працівника, можуть бути життєві обставини. Однак, не всі життєві обставини можуть визнаватися роботодавцем поважними причинами. Тоді в разі виникнення трудового спору наявність чи відсутність поважних причин, а отже, наявність чи відсутність вини працівника встановлює орган, що розглядає спір.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що не можна притягти працівника до відповідальності за невиконання явно не законного розпорядження адміністрації, а також за відмову виконувати роботу, непередбачену трудовим договором. Одначе працівник, який виконав явно протиправний наказ чи розпорядження відповідної посадової особи, і цим було завдано шкоди роботодавцеві чи була створена загроза завдання такої шкоди, за діяння, вчинені з метою виконання такого наказу чи розпорядження, підлягає дисциплінарній відповідальності на загальних підставах, якщо за такі діяння не передбачена кримінальна відповідальність. Але якщо працівник не усвідомлював і не міг усвідомлювати протиправного характеру такого наказу чи розпорядження, його не можна притягнути до дисциплінарної відповідальності. У цьому разі має бути притягнена до відповідальності лише посадова особа, що віддала протиправний наказ чи розпорядження.

Не може вважатися дисциплінарним проступком протиправна дія чи бездіяльність працівника, вчинена під безпосереднім впливом фізичного чи психічного примусу, внаслідок якого працівник не міг керувати своїми вчинками. Під фізичним примусом розуміється застосування щодо працівника насильства з метою примушення його до протиправних дій або до протиправного невчинення певних дій усупереч його волі. Під психічним примусом розуміється вплив на психіку працівника з метою змусити його всупереч його волі до вчинення протиправних дій або до протиправної бездіяльності.

В судовому засіданні зясовано, що позивач відмовився виконувати певні дії без відповідного письмового наказу посадової особи у звязку з чим до позивача було застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді догани. Натомість колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає в таких діях позивача підстав для застосування щодо нього догани, т.я. вина працівника відсутня.

Слід зазначити, що згідно п.2 та п.3 Наказу по Регіональному Відділенні про перерозподіл обов'язків між начальником РВ та його заступниками № 272-К від 27.06.2012 р, позивач безпосередню підпорядковується начальнику Регіонального Відділення, який є його безпосереднім керівником, а отже позивач повинен виконувати в першу чергу саме розпорядження свого безпосереднього керівника ОСОБА_4 Перший заступник Регіонального Відділення не є безпосереднім керівником позивача, а тому виконувати будь-які його накази позивач має тільки з дозволу свого безпосереднього керівника або у відповідності до наказу оформленого в письмовій формі. Також, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що копія акта приймання-передачі справ в архів від 18.06.2014 р. комісії була надана. Таким чином, дії позивача відповідали нормам законодавств.

Натомість, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права: п. 5 Наказу № 160/15-Н від 23.10.2014 р. «Про проведення інвентаризації документів, що містяться на зберіганні у відділі організаційно-документального забезпечення: архівної роботи» та п. 2, п.З Наказу № 272-К від 27.06.2012 р. «Про перерозподіл обов'язків між начальником Регіонального відділення та його заступниками».

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції не звертає уваги на те, що в наданих відповідачем доказах не міститься підтверджень протиправності поведінки працівника, дії, які зазначають працівники відділу, відповідають службовим обов'язкам позивача, надані відповідачем докази не містить обґрунтованих фактів про порушення етики державного службовця стосовно працівників відділу. В ході службового розслідування також з цього приводу відповідач більше жодних доказів, крім зазначених, не надав.

Крім того, відповідно до частини 1 статті 148 КЗпП догана застосовується безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у звязку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Згідно матеріалів справи дія, яка потягла за собою застосування до позивача догану відбулася 30.10.2014 року. Проте, наказ про проведення службового розслідування прийнятий відповідачем після сплину місячного строку. Крім того наказ про оголошення догани датований 10.03.2015 року. Тобто після сплину більше 3-х місяців, чим порушені вимоги 1 статті 148 КЗпП щодо стоку застосування дисциплінарного стягнення.

Слід звернути увагу, що норма ч. 1 ст. 148 КЗпП передбачає обчислення місячного строку для застосування дисциплінарного стягнення з дня виявлення саме проступку як такого.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції також не дослідив, чи були законні підстави для призначення службової розслідування, чи дотримувалося законодавство України при призначенні комісії службового розслідування, чи добросовісно; розсудливо; з дотриманням принцип рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; враховувалися права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Зокрема, Постановою КМУ №950 від 13.06.2000 р. затверджений Порядок проведення службових розслідувань стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Вказаним Порядком передбачено, що може бути проведено службове розслідування: у разі невиконання або неналежного виконання ними службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або заподіяло значну матеріальну чи моральну шкоду громадянинові, державі, підприємству, установі, організації чи об'єднанню громадян. Натомість, в судовому засіданні подібних обставин чи умов не встановлено.

В п. 3 абзаці 5 Порядку зазначається, що до участі проведенні службового розслідування не повинні залучатися посадові особи органу державної влади, якщо обставини свідчать про їх особисту заінтересованість результатах розслідування, при цьому, при призначенні членів комісії по службовому розслідуванні були порушені норми п.3 абзацу 5 Порядку.

Оскільки суд першої інстанції не в повному обсязі зясував обставини, що мають значення для справи, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню.

Керуючись п. 3 ч.1. ст. 198, ст. 202, 205, 207 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 02 липня 2014 року у справі за позовом Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу з особового складу № 44-к від 10.03.2015 "Про оголошення догани ОСОБА_1А." скасувати.

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати Наказ з особового складу № 44-к від 10.03.2015 "Про оголошення догани ОСОБА_1А."

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: Ю.В. Дурасова

Суддя: О.А. Проценко

Суддя: Л.П. Туркіна