Справа № 2а-1984/09/0970
Суддя: Каралюс В.М.
Дата ухвалення: 2010-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2010 р. Справа № 206/10

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Каралюса В.М.,

суддів: Олендера І.Я., Улицького В.З.,

при секретарі судового засідання Балко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу приватного підприємця ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2009 року у справі за позовом Державної податкової інспекції в Тисменицькому районі Івано-Франківської області до приватного підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу по сплаті орендної плати за землю в сумі 9713,94 грн., -

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2009 року позивач ОСОБА_2 податкова інспекція в Тисменицькому районі звернувся до суду з адміністративним позовом до приватного підприємця ОСОБА_1, в якому просив стягнути за рахунок активів приватного підприємця ОСОБА_1 4771 грн. 98 коп. орендної плати за землю.

Під час розгляду справи судом першої інстанції позивач збільшив позовні вимоги, оскільки за додатково проведеними розрахунками за відповідачем станом на день розгляду справи рахується заборгованість по сплаті орендної плати за землю в сумі 9713,94 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачем допущено заборгованість по орендній платі за землю в сумі 9713,94 грн., чим порушено вимоги Закону України «Про плату за землю», Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами». Заборгованість виникла з моменту укладення логовору оренди, укладеного з Сілецькою сільською радою 30.01.2009 року. Згідно договору оренди відповідач зобовязаний сплатити 13590,41 грн. за 2009 рік. При цьому відповідачем подано податкову декларацію орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності про сплату орендної плати в розмірі 1235 грн. щомісяця. Однак, орендну плату за землю відповідач не сплачував.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2009 року позов задоволено повністю. Постановлено стягнути за рахунок активів приватного підприємця фізичної особи ОСОБА_1 в дохід бюджету заборгованість по орендній платі за землю в розмірі 9713,94 грн.

Постанова суду першої інстанції мотивована, зокрема, тим, що відповідачем допущено заборгованість по орендній платі за землю, яка виникла в результаті несплати самостійно задекларованих податкових зобовязань і станом на 12.11.2009 р. складає 9713,94 грн. Заборгованість підтверджується довідкою ДПІ в Тисменицькому р-ні від 12.11.2009 р. № 9257/10/24-0, даними розрахунків, даними з облікової картки та податковими декларацією орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, поданою ПП ОСОБА_1 Посилання відповідача на незаконність укладеного договору оренди земельної ділянки в звязку із неправомірним завищенням Сілецькою сільською радою розміру орендної плати, суд першої інстанції не прийняв до уваги, оскільки згідно з п. 1 ч. 1 ст. 12 ГПК України справи, спори, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів та з інших підстав, підвідомчі господарським судам. На час розгляду справи даний договір оренди є чинним і не скасований. Відповідач до господарського суду з позовом про визнання договору оренди нечинним чи про зміну, про розірвання такого договору не звертався. А тому суд при вирішенні даного спору в порядку адміністративного судочинства не може дати оцінку договору оренди земельної ділянки з тих підстав, на які посилається відповідач. З урахуванням наведеного, суд першої інстанції вважає, що податкове зобовязання по сплаті орендної плати за земельні ділянки в сумі 9713,94 грн. станом на 12.11.2009 р. залишається несплаченим, а тому підлягає стягненню у судовому порядку.

Не погодившись із вказаним рішенням суду відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на те, що постанова суду першої інстанції є необґрунтованою, просить таку скасувати і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що згідно договору оренди земельної ділянки, орендарем виступали два приватні підприємці: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 Судом першої інстанції не досліджено ту обставину, чи була внесена орендна плата за орендовану земельну ділянку другим орендарем, чи не припинено на момент розгляду справи договір оренди земельної ділянки. Адже, згідно п. 37 Договору оренди земельної ділянки від 30.01.2009 року дія договору припиняється в разі ліквідації юридичної особи орендаря. А у відповідності до запису № 3014197 Державного реєстратора ОСОБА_4 Реєстраційної палати м. Івано-Франківська 16.04.2009 року проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця ОСОБА_3 Отже, договір оренди земельної ділянки припинив свою дію ще 16.04.2009 року, а тому усі подальші нарахування орендної плати є безпідставними.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до договору оренди, укладеного 30.01.2009 року між приватним підприємцем ОСОБА_1 та Сілецькою сільською радою Тисменицького району, відповідачу передана в користування на умовах оренди земельна ділянка загальною площею 0,4960 га, нормативна оцінка якої становить 13590,41 грн., орендна плата за користування якої становить 1235,49 грн. щомісячно.

12.03.2009 р. ПП ОСОБА_1 подав до ДПІ в Тисменицькому районі податкову декларацію орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності на 2009 рік в розмірі 13590 грн. з розбивкою по місяцях (1235 грн. щомісяця, починаючи з лютого 2009 року). Зазначені суми орендної плати відповідач не сплачував. ДПІ в Тисменицькому районі врахувало переплату по єдиному податку в розмірі 170 грн. та зарахувала дані кошти в погашення заборгованості по орендній платі за земельні ділянки.

Відповідно до ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно рішення господарського суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2010 року, визнано недійсним договір оренди землі від 30.01.2009 року земельної ділянки площею 0,460 га в с. Сілець, вул. Зузука, 5В, укладений між Сілецькою сільською радою та приватним підприємцем ОСОБА_1, приватним підприємцем ОСОБА_3.

В силу вимог ст. 236 Цивільного кодексу України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відтак, вимоги про виконання зобовязань, що виникають з правочину, визнаного судом недійсним, є безпідставними, будь-які підстави для стягнення податкового зобовязання по сплаті оренди за земельну ділянку в с. Сілець по вул. Зузука 5В відсутні, а заявлений позов задоволенню не підлягає.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана постанова суду першої інстанції прийнята з прийнята з неповним зясуванням судом обставин, що мають значення для справи, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 202 КАС України є підставою для її скасування та прийняття нової постанови.

Зважаючи на викладене, керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, п.3 ч. 1 ст. 198, п. 1 ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу приватного підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2009 року у справі № 2а-1984/09/0970 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову Державної податкової інспекції в Тисменицькому районі Івано-Франківської області до приватного підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу по сплаті орендної плати за землю в сумі 9713,94 грн. відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі, відповідно до ч.3 ст. 160 КАС України з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя В.М. Каралюс

суддя І.Я. Олендер

суддя В.З. Улицький

Повний текст постанови виготовлено 24.09.2010 р.